GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרי רוט: אז מה שאפיין את התכנית הזו זה למעשה שלושה עקרונות.
שרי רוט: עיקרון אחד, שחסר להם בלימודי ההנדסאות את הלוגיקה.
שרי רוט: בריאיונות עבודה שואלים אותן לא מה הקוד, אלא איך כותבים אותו ולמה כותבים אותו, שזה למעשה לימודי תיאוריה שחסרים מאוד בהנדסאות ושמו שם דגש.
שרי רוט: דבר שני, כל הבוטקאמפ היה באנגלית.
שרי רוט: זאת אומרת יש סטיגמה שהבנות החרדיות לא יודעות אנגלית ואני באתי וטענתי שזה לא הגיוני כי לומדים את זה מכיתה ד' בבית הספר, הן פשוט לא משתמשות וזה הוכח כנכון.
שרי רוט: היה הרבה חשש וכל הבוטקאמפ, כל התכנים היו באנגלית ברמה גבוהה והבנות צלחו את זה ממש בצורה מצוינת.
שרי רוט: והדבר השלישי, מה שאפיין את הבוטקאמפ זה שהתכנים היו בלימוד עצמי.
שרי רוט: זה גם קושי עצום לבנות שיוצאות מהסמינר ומלמדים אותן, מה שנקרא מורה שמאכילה בכפית, ובמקום העבודה נתנו להן משימה להסתדר לבד והן נכשלות, אז כל הבוטקאמפ היה מושתת על לימוד עצמי, שהבנות לומדות לבד, בכוחות עצמן ובאנגלית.
שרי רוט: אז אותם מראיינים שראיינו אותן לפני ואותם מראיינים שראיינו אותן אחרי היו ב - - - בשלושה וחצי חודשים אפשר לקחת בת שהייתה נקלטת מקסימום בחברת קבלן ב-6,000 שקל ולתת לה להשתלב בליבת הפיתוח במשכורת של 11,000 שקל.
שרי רוט: הדבר הזה גרם לזעזוע בתוך הסמינרים ועכשיו אנחנו מקבלים בקשות מכל הסמינרים להשתלב בתכנית.
שרי רוט: אנחנו באמת מנסים להכניס את הבוטקאמפ, שהוא יוגדר כתכנית עם תקצוב ממשלתי ועם תקצוב, כי בינתיים זה היה תקצוב פילנתרופי, שאנחנו למעשה מימנו.
שרי רוט: זה באמת פרויקט שגרם להרבה הדים ב - - -
אורי מקלב: היה שווה לקיים את הדיון בשביל לשמוע את הדברים האלה ולראות שיש מה לעשות בעניין.
משה פרידמן: אבל היכולת שלנו לעשות היא מאוד קטנה כי אנחנו פועלים בצורה פילנתרופית.
אורי מקלב: אני מבין שהכול זה פילנתרופיה.
משה פרידמן: זה ברמה של עשרות.
משה פרידמן: כדי להפוך את זה לרמה של מאות ואלפים - - -
אורי מקלב: זה צריך להיות, אתם עושים את המודל, צריך לקחת ולהתאים אותו ולעשות אותו בצורה הרבה יותר גדולה.
משה פרידמן: כן, אנחנו קוראים לעזרה.
רותי סירוטה: אני רוצה רק להוסיף שהמודל הזה של הכשרה מול המעסיק זה מודל שאנחנו הפעלנו ומפעילים כבר הרבה זמן וזה המודל הנכון.
רותי סירוטה: כך הכסף ממוקד ו - - -
אורי מקלב: בוודאי, ברור.
אורי מקלב: אבל אנחנו רוצים לעשות את זה שפה אחת, לא כל חברה תעשה את המודל, צריך לעשות משהו שהוא כולל בתוכו כמה.
אורי מקלב: כפי שאמרה גב' רוט, יש כמה דברים בסיסיים.
אורי מקלב: זה נכון שבחברות הגדולות האלה, ואני גם נתקל בנשים שמתכתבות באנגלית ומסתדרות באנגלית בהודו, ששם האנגלית שלהם פחות טובה והן יודעות להתגבר על הקושי של אותו מי שעובד מולן בהודו כשהן בחברות הייטק, כשהן עובדות מול מישהו בהודו, ששם הן מקבלות מיומנות והן מוציאות מהם את הידע שיש להן, שהן מצליחות גם להתגבר על מישהו שפחות יודע מהן.
שרי רוט: אפשר לדייק, הדבר הזה קרם עור וגידים מסיפור אמיתי שלקחנו כמה בנות, שנכשלו בריאיונות עבודה, גם על בסיס מקצועי וגם על בסיס של אנגלית ואז באנו ואמרנו: תקלטו אותן לעבודה, בלי משכורת, המשכורת עלינו, אם אתם מרוצים מצוין, ואם לא, לא.
שרי רוט: מה שבאמת ראו זה שאחרי שבועיים שלושה הבנות נכנסות, מתכתבות באנגלית, מתקשרות, קולטות, משלימות פער.
שרי רוט: מה שנתן לנו באמת את העוצמה להבין - - -
אורי מקלב: עם מי עשיתם את זה?
שרי רוט: זה עשינו ממש נקודתי, בת אחת בחברת אורקם, בת אחת בחברת קיידנס.
אורי מקלב: יש שיתוף פעולה עם החברות האלה?
אורי מקלב: הדרישות הן מאוד מועטות.
שרי רוט: נכון.
שרי רוט: רק משהו אחד שרציתי להתייחס קודם, חלק מהתדמית, גם השלילית וגם ההעצמה המיותרת של סביבת העבודה, כל כך הרבה, חלק מזה באמת בא מחברות הקבלן, שבאמת העצימו את הצורך בסביבת עבודה מאוד מאוד סטרילית וזה גרם לחשש אצל המעסיקים.
אורי מקלב: הם היו צריכים גם להצדיק למה אסור להן לעבוד בחברה.
שרי רוט: בדיוק, נכון.
אורי מקלב: יש בזה הרבה דברים שהיו, סטיגמות לצורך דברים כלכליים מסחריים ולא דווקא כזה.
שרי רוט: כלכליים, נכון.
אורי מקלב: אני חושב שיש עוד כמה דברים בסטיגמות, כמו ימי עבודה, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה, גם בזה אפשר, גם את הסטיגמות האלה, שיש התבדלות מסוימת, צריך ו – זה רק יכול לשפר את התפוקות בעבודה ובלי שזה פוגע חברתית וצריך, וכולם צריכים, בחברות הייטק באים מכל סוגי האוכלוסייה, אנשים מכל הסוגים ובאמת - - -
שרי רוט: נכון, יש הודים ואמריקאים, אנחנו נתנו - - -
אורי מקלב: וגם בתוך האוכלוסייה הזאת זה מגיע עם בעל חיים, עם כלב, לעבודה בגלל ש – וזה מגיע ככה והיום החברות מאפשרות את זה.
אורי מקלב: הם לא רוצים שיהיה סיסטם אחד ואדרבא, זה ודאי צריך להיות, כל אחד רוצה את ההתפרקות שלו ואת ההתאווררות שלו ונותנים לכל אחד את האפשרות, אז גם בנושא הזה.
אורי מקלב: צריך גם לצאת עם הסברה, דימוי, עם מוטיבציה, עם משימה לאומית, עם עוד דברים, בסך הכול גם כלכלי, יש כאן שילוב, כל הדברים נמצאים, רק מישהו צריך לתכלל אותם.
שרי רוט: נכון, גם סיפורי ההצלחה שיוצאים החוצה הם מאוד עוזרים.
אורי מקלב: גב' רוט, את מאוד מרתקת, זה באמת מעניין לשמוע, אבל אני צריך לתת גם לאחרים, כבר חרגנו, מה זה חרגנו?
אורי מקלב: כולל זמן הפציעות שלי, שיצאתי.
אורי מקלב: אושרה פרידמן, בבקשה.
מרים זלקינד: אושרה עזבה, אני מרים משדולת הנשים.
מרים זלקינד: אז תודה על הדיון החשוב הזה, אני רוצה להגיד ששדולת הנשים כמובן תומכת בהצעת החוק של אילן גילאון שנועדה להפסיק את האפליה שנשים חרדיות סובלות בהייטק, אם זה בשכר הנמוך יותר שהן מקבלות בחברות הבת ואם זה כשהן יושבות שכם אל שכם כעובדות קבלן בחברות הייטק ומקבלות פחות ממי שעובדות לידן.
מרים זלקינד: אני רוצה להגיד שיש לנו קו ייעודי לנשים חרדיות בשוק התעסוקה, שפועל כבר יותר משנה ונתן מענה ליותר מ-1,000 פניות, מתוכן כ-60% ענו לנו שהם קיבלו בזכות הפנייה אלינו זכויות, ולהגיד שכמובן אנחנו מזמינות נשים לפנות אלינו.
מרים זלקינד: אנחנו רואות שנשים נפגעות בהרבה מאוד דברים, זכויות בסיס כמו מינימום, פנסיה, נשים שלא קיבלו שכר במשך חצי שנה, וברור שנדרש שינוי עומק כדי להפסיק את הניצול והאפליה של נשים חרדיות בשוק התעסוקה.
מרים זלקינד: אנחנו ראינו כאן בהרבה מצגות ודוברים ודוברות שאמרו שהמדינה עוסקת הרבה בכמות הנשים החרדיות שיוצאות לשוק התעסוקה, ואכן יש גידול והאחוזים עולים יפה, אבל אין התעסקות באיכות של התעסוקה, לא מספיק.
מרים זלקינד: זה מה שלעמדתנו המדינה צריכה לעשות, להתחיל להתעסק באיכות של התעסוקה של נשים חרדיות ולא רק כמה נשים ייצאו לעבוד ולא להשאיר נשים כל כך רבות ברמה של חוטבות עצים ושואבות מים, להתחיל להתעסק גם בנושא הזה.
מרים זלקינד: תודה רבה.
אורי מקלב: קודם כל אני מקווה שאנחנו לא נמצאים בשני צדי המפה בעניין הזה, כמו המשל בין עקרת הבית והחתול, ששניהם רודפים אחרי העכבר, אבל המטרות שלהן שונות.
אורי מקלב: החתול רוצה את העכבר, לתפוס אותו, החתולה רוצה לתפוס את העכבר ועקרת הבית רוצה לסלק אותו.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להגיע למצב שלא יצטרכו את זה, שימעטו הפניות, שלא יהיו פניות כאלה.
מרים זלקינד: זה בהחלט.
אורי מקלב: ואנחנו רוצים להגיע למצב שהדברים האלה יהיו ברורים, מובנים, כמו כל האוכלוסייה, אין לנו שום עניין להמשיך את הסטיגמה, להבדיל אותם, אנחנו רוצים בעניין הזה ל – בצרכים כן, בדברים האלה, ואנחנו יודעים שהן יודעות, הן מתחנכות על זה, ויש מי שעוקב, יש מי ששומר, אבל בחלק הזה של השכר, בתעסוקה ובזכויות, אין שום סיבה שלא יהיה להן כמו כולם.
שיר פרי: שלום.
שיר פרי: אני שיר מהמטה לתעסוקת חרדים במשרד העבודה.
שיר פרי: כמו שוודאי יודעים רוב או כל הנוכחים בחדר, יעדי התעסוקה מבחינת שיעור התעסוקה לנשים חרדיות לשנים 2020 כבר הושגו די מזמן ולאור זאת, בשנים האחרונות, בפעילות שלנו אנחנו כן עוסקים יותר ויותר בפעילות שהולכת ומתמקדת באמת באיכות התעסוקה של נשים.
שיר פרי: בהקשר הזה, זה גם בהמשך לדברים שנאמרו - - -
אורי מקלב: 75% זה היה היעד?
שיר פרי: היעד היה 63%, כלומר הושג לפני מספר שנים.
אורי מקלב: מה זה נקרא איכות?
שיר פרי: אז אני מיד אפרט לגבי פעולות שונות שאנחנו עושים, אני רק כן אציין לפני כן שוועדה ציבורית שנועדה לעסוק בתחום התעסוקה לשנת 2030 ובין היתר להמליץ על יעדים התכנסה בשנה וחצי כבר כמעט האחרונות, הדוח הסופי טרם פורסם, אבל הוא צפוי לכלול בכל הנוגע לנשים חרדיות המלצות כן ליעדים שנוגעים לאיכות.
שיר פרי: זאת אומרת לעניין של יעדי שכר, יש לזה נגזרות והשלכות מבחינת היעדים שלנו לחלקיות משרה וכדומה וזה כמובן יהיה גם בעל השפעה מכרעת על הפעילות שלנו והתקציבים שלנו וכו'.
שיר פרי: יחד עם זאת, כמו שאמרתי, בשנים האחרונות כבר נעשית פעילות נרחבת שעניינה לסייע לנשים חרדיות עד כמה שניתן להשתלב במקצועות איכותיים, שיהיו מוכנות ככל הניתן לשוק התעסוקה לשם השתלבות מיטבית.
שיר פרי: זה נעשה גם באמצעות פעילויות של הכוונה ומעטפת, גם במרכזי ההכוון שלנו וגם באופן ניכר דרך תכנית ח"ן שפועלת בסמינרים החרדיים והוטמעה לאחרונה לפעילות במשרד וגם עוסקת באמת בהכנה נרחבת של הבנות, בנות הסמינרים, התלמידות, הנשים, לקראת כניסתן לשוק העבודה - - -
אורי מקלב: אז הן בנות.
שיר פרי: לרבות יידוע שלהן על זכויותיהן, זאת אומרת ממש יש הכנה מקיפה ונרחבת להשתלבות שלהן.
אורי מקלב: אתם גם עוקבים אחרי?
שיר פרי: ודאי.
שיר פרי: גם התכנית עברה לאחרונה להטמעה ממשלתית.
אורי מקלב: לא פעם מגיע אליי שיש אחד החסמים, לא יודע, יכול להיות שזה מוצדק, יכול להיות שאנחנו לא צריכים לגעת בזה, שעות אם.
אורי מקלב: שעות העבודה של נשים אימהות, קצת להקטין את המשרה, לא בשכר, גם כן בהתאם, אבל החברות, אפילו במגזר הציבורי, רוצים תשע שעות, לא מוכנים להתפשר בעניין הזה, הגם שאפשר ובאיכות העבודה ובתפוקות אין שום צמצום ואין שום פגיעה.
אורי מקלב: אני חושב שאחד הדברים, צריך לקחת בחשבון שהרבה פעמים זה זמני נסיעות, הלוך וחזור, גורם לכך – תשע שעות, או קצת פחות מזה, זה גורם לזה שבאמת נהפך מאוד קשה להתמודד ואולי מוריד חלק או מוציא מהמוטיבציה להתקדם ועוד דברים כאלה.
אורי מקלב: אני שואל, יכול להיות לפעם אחרת, האם זה נכון גם ללכת לכיוון הזה?
אורי מקלב: לתת לחרדיות ובכלל אימהות, אימהות לשניים, משניים ואילך נניח, לתת, בפעילות, אני חושב שהזכרת את זה - - -
ניצה קסיר: גם אצל גברים, אגב.
אורי מקלב: גם אצל גברים?
ניצה קסיר: כן, מספר שעות העבודה בישראל הוא מהגבוהים במדינות המפותחות.
אורי מקלב: אוקיי, אז קל וחומר אני אומר.
אורי מקלב: אבל שם זה יכול להיות ממש חסם, כאן זה יכול להיות - - - עוד משפט לסיום?
שיר פרי: כן.
שיר פרי: אז אני לא אכנס לכל העשייה הנוספת, אבל כן יש - - -
אורי מקלב: בפעם הבאה אנחנו צריכים להתחיל איתך.
שיר פרי: אין שום בעיה, בשמחה.
שיר פרי: בתחום הכשרות מקצועיות איכותיות, גם בסמינרים, גם לאחר הסמינרים, בתחומי המחשוב, באמת מגוון הכשרות שמתוקצבות במסלולים שונים על ידי המדינה כדי להכשיר כניסה לתחומים האלה של נשים חרדיות.
שיר פרי: כנס שעשינו לפני מספר חודשים, שיועד לצוותים של הסמינרים באמת כדי ליידע על מגוון הכשרות שקיימות, כדי לפתוח כמה שיותר אפשרויות לאותן תלמידות, ואני לא אעבור אחד אחד, אבל כיווני הפעולה, שגם ניצה הציגה וגם שהוצג פה על ידי תרבותא, חלקם כבר בפעילות וכבר רואים בשטח, למשל הצעה לעדכון שיטות ההוראה ולהכניס יותר התנסות, זה משהו שקורה בתכנית ח"ן וזה בהחלט אחד הדגשים מבחינתנו ואנחנו מקווים שזה יורחב ממש בהקדם.
שיר פרי: ודברים נוספים וכיוונים שאנחנו עובדים על הטמעתם וקידומם.
אורי מקלב: יש נתון אחד, ניצה, שאת העברת.
אורי מקלב: יש 92% השמה בתחום, נדמה לי שזה היה הנתון.
אורי מקלב: לי יש הרגשה שזה פחות, אבל יכול להיות שאתם לוקחים את זה במרחב זמן יותר ארוך, יכול להיות - - -
ניצה קסיר: לא כל כך ארוך.
ניצה קסיר: הסתכלנו אחרי כמה שנים.
אורי מקלב: כמה שנים.
שיר פרי: גם לנו יש נתונים דומים מסקר בוגרים של - - -
אורי מקלב: אבל אני יודע על בוגרות של סמינרים שתקופות ארוכות הן לא מוצאות עבודה, או שהן מתפשרות גם על רמה שהן לא רוצות, כמו בדיקת תוכנות.
שיר פרי: חשוב גם להבין מה הייתה אותה הכשרה או מה היו אותם לימודים של הבנות בסמינרים.
שיר פרי: יש את הלימודים שהמדינה באופנים כאלה ואחרים מתקצבת ומעודדת כמו לימודי מה"ט, יש גם הכשרות מקצועיות שהתלמידות, או יותר נכון ההורים משלמים מכיסם הפרטי ושם אנחנו באמת רואים ריכוז של מקצועות שהם פחות נדרשים.
שיר פרי: אנחנו כמובן מנסים לעודד את המקצועות ש - - -
אורי מקלב: אנחנו מלווים למשל סטודנטיות באינטל או מקומות כאלה, שמתחילות בתור סטודנטיות ובסוף מתקבלות, אלה שמתקבלות.
אורי מקלב: מה שנתן להן, זה לא הלימודים, הן התקבלו בגלל שזה היה הצ'אנס שלהם להתקבל בתור סטודנט, ככה הן לא היו מתחילות, אבל זה הניסיון שהן צברו בעבודה, הניסיון, זה מה שקידם אותן.
אורי מקלב: הניסיון שהן צברו בתוך העבודה, לאו דווקא הלימודים.
אורי מקלב: נכון, כל הדברים שאת אמרת, שזה קרה להן בתוך העבודה, תוך כדי העבודה, ההתכתבות באנגלית, או כל ההתמקדות, מה שאתם הזכרתם, זה קרה להן תוך עבודה, בין אם אתה לומד ובין אם אתה לא לומד.
שיר פרי: נכון, הנתונים של הסמינרים - - -
אורי מקלב: אני באמת מעריץ של אותן נשים שהן בתקופה, אני יודע מהילדים שלי, הן גומרות, עוד לא הספיקו ללמוד את לימודי התעודה, בגלל שיש להן עוד פרויקטים להגיש, עוד לא גמרו את הלימודים וכבר נכנסו, גם למדו תואר ראשון, לפעמים זה גם מקביל, לסיים את לימודי התעודה ועוד, גם אם היו להן הנחות קצת בתואר הראשון, גם עבודה, גם לפעמים להתחתן או ללדת ילדים באותה תקופה ולהיות מפרנסת יחידה.
שרי רוט: וגם לחייך.
אורי מקלב: ותמיד לחייך ולהיות מוצלח בכל דבר.
שרי רוט: בסמינרים, אגב, הנתונים מאוד קשים, הם מדברים על בערך 40% השמה של בוגרות והנתונים, אחרי שנים, צריך גם לזכור שלא כולם בתחום, זאת אומרת יש מצב שנשים מוצאות עבודה וההתפשרות לפעמים היא פשוט לעזוב את התחום, שזה הכי כואב.
אורי מקלב: זה ראינו במקצועות אחרים, אבל בהייטק, הם אומרים ש-92%, אז זה כן בתחום.
שיר פרי: שוב, אנחנו מדברים על איכות.
אורי מקלב: בסדר, איכות זה איכות, אבל הן סיימו לא באיכותני, האיכות יכול להיות, בכל מקצוע יש את הדברים, את ה - - - בבקשה, עורכת דין נועה נאמן.
אורי מקלב: אני ראיתי עוד אצבעות שלא רשום אצלי, אני אתן אחרי זה לכל אחד, שעדיין לא דיברו, סבב של דקה.
נועה נאמן: אני מנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, אני עורכת דין בנציבות הארצית.
נועה נאמן: אני רוצה להגיד כמה דברים.
נועה נאמן: קודם כל ניצה מדהימה, באמת, אנחנו עובדים איתה הרבה ביחד והנתונים שהיא הציגה פה הם מאוד מדויקים.
נועה נאמן: אני רוצה להגיד שנשים חרדיות לא פונות, הן לא מגיעות אלינו, הן לא מתלוננות, לא על פערי שכר, לא על אפליה בשוק העבודה וכאן אני פונה גם אליך וגם לחברי כנסת חרדים אחרים שנשים אולי מגיעות - - -
אורי מקלב: למה הן לא פונות?
נועה נאמן: גם כי הן לא יודעות - - -
אורי מקלב: כי הן מפחדות ומפוחדות, גם - - -
נועה נאמן: גם כי הן לא יודעות לדרוש את הזכויות שלהן, גם כי יש הרבה אלמנטים מאוד דומים לחברה הערבית, לא כל כך סומכים על משרדי הממשלה, לפעמים גם לא מכבסים כביסה מלוכלכת בחוץ, זה לא נהוג, אנחנו לא נפנה ונתלונן על המעסיק שלנו.
נועה נאמן: גם פחד, כמו שאתה אומר.
נועה נאמן: אני דווקא רואה את זה הרבה יותר בבסיס, שלא יודעות את הזכויות.
נועה נאמן: גם זכויות סוציאליות, אגב, לאו דווקא בהכרח זכויות של שוויון זכויות בעבודה.
נועה נאמן: מה שכן, אני כן קיבלתי בשולחן עגול חרדים שעשינו את ההצעות שהיו סביב השולחן, להכין זכותון שיהיה בשפה חרדית, או ידידותי לחרדיות, שיהיה בכל המרכזים השונים.
נועה נאמן: על שוויון הזדמנויות?
קריאה: זכויות סוציאליות - - -
נועה נאמן: זכויות סוציאליות, אני יודעת, אני מכירה את הזכותון שלהם.
נועה נאמן: אני רוצה להגיד שגם בזמנו כשבדקנו את מטריקס ואת עניין פערי השכר שם, ששווה בדיקה מחודשת עכשיו, היו להם הרבה והם התייחסו בתשובות שלהם להרבה תנאים מסוימים שהם נתנו לנשים חרדיות במכוון, אם זה מבנה מיוחד, אם זה שני ימי חופש נוספים, בתענית אסתר ובתשעה באב, אם זה הכשרה לנשים שבאו חסרות ניסיון במשך שנתיים, שזה כמו התמחות.
נועה נאמן: זה לא שחור או לבן.
נועה נאמן: אני כן מוצאת לנכון בהמשך לבדוק שוב את מטריקס היום במבט של שלוש שנים קדימה, איפה הנשים האלה נמצאות היום.
נועה נאמן: זהו.
אורי מקלב: אני לא הזכרתי את השם שלהם, השתדלתי, אמרתי 'חברות' בתוכנה, אבל אתם הזכרתם.
אורי מקלב: אני גם לא יודע, אם כל כך טוב למה הם לא באו?
אורי מקלב: למה צריך לפחד להגיע?
אורי מקלב: אני חושב שיש את הדימוי האישי, אפשר להגיד, אפשר גם להעלות מה הן משקיעות כדי ש – חותמים חוזים דרקוניים, לדעתי, אבל למה, איפה נקודת האיזון, יכול להיות שאנחנו לא יודעים הכול, אבל כאן זה שולחן פתוח, אנחנו לא מרביצים לאף אחד, אפשר לבוא ולהגיד את הדברים וגם לענות תשובות.
אורי מקלב: אתם ביקשתם לדבר?
דב אליעזר וינברג: אנחנו מתכנית סל"ע, סטודנטים למען עובדים, שממומנת על ידי התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות והסתדרות העובדים.
דב אליעזר וינברג: אנחנו מדברים על זכויות, המטרה היא ליצור עולם עבודה הוגן בשוק התעסוקה.
דב אליעזר וינברג: תכנית סל"ע קיימת בשמונה קמפוסים ברחבי הארץ ובאנו בעיקר לשמוע כדי לגבש דעה ולחשוב איך ונשמח לשתף פעולה עם מי שמעוניין.
איילת חקימיאן: אתם תחת המשרד לשוויון חברתי?
דב אליעזר וינברג: לא, הסתדרות העובדים הארצית.
דב אליעזר וינברג: נשמח לחשוב איתכם על שיתוף פעולה, אם זה להביא אתכם לקמפוס, לדבר, לחשוב על נושאים של העסקה ישירה ועוד הרבה הרבה תחומים, אז נשמח אחר כך לדבר איתכם ולשתף.
אורי מקלב: יש לנו עוד דוברת אחת, גם גב' רוט.
שרי רוט: כן, אותו שם.
שרי רוט: אני אציג את עצמי.
שרי רוט: הקשבתי בקשב רב לכולם והחלטתי להצטרף לדיון כי אולי יש לי משהו להוסיף לעניין.
שרי רוט: קוראים לי שרי רוט, גזור מהמילה רוטנברג, אז אנחנו לא בדיוק מאותה משפחה.
אורי מקלב: אז קיבלת מחמאות שאת מפורסמת.
שרי רוט: אני מעדיפה להיות מפורסמת בדברים אחרים.
אורי מקלב: את מציגה את עצמך, התפקיד שלך?
שרי רוט: אני אציג את עצמי בכמה כובעים.
שרי רוט: קודם כל הצטרפתי לדיון כי אני רואה שחסרה פה עיריית מודיעין עלית וכל הנגזרות, אני חושבת שהם בעצם חלק ממוקד הדיון כאן.
שרי רוט: גם הדוברת הקודמת, שקשורה למטריקס, רמזה על זה ואתה, חבר הכנסת מקלב, הצטרפת לרמז, אז בואו נגיד את הדברים בגלוי.
שרי רוט: ראיינו אותי כמה פעמים לכלי תקשורת חילוניים בשאלה הזאת, האם מודיעין עלית, העיר שבה את גרה, מנהלת שוק עבדים חרדים, חרדיות זאת אומרת.
שרי רוט: הדעה שלי היא שלא ואני עוד מעט אסביר לכם גם למה.
שרי רוט: אני חייבת לומר שחוץ מהכובע שלי היום כעיתונאית פוליטית בכנסת, שבגלל זה אני פה, במקרה בימי שני, בעברי הייתי עובדת בהייטק, סיוון מחשבים זה היה פעם, אחר כך נמכר לג'ון ברייס, מתכנתת מחשבים בשפת C, הרציתי בקורסים למבוגרים בשפה הזאת, קורסי ערב למבוגרים.
שרי רוט: אז אני קצת מכירה את התחום של ההייטק.
שרי רוט: כשאני עבדתי בהייטק, זה היה לפני 8,000 שנה בערך, שני הילדים שלי הראשונים היו גדולים אז יכולתי להרשות לעצמי לעבוד את שעות הכרייה שהשוק הזה ביקש ודרש.
שרי רוט: כשנולד הילד השלישי שלי והיה תינוק נאלצתי לעזוב את השוק הזה כי פשוט לא יכולתי לעמוד בשעות העבודה האלה.
שרי רוט: אם אז, בעיר שבה אני גרה היום, היה את שוק העבדים הזה, שאתם קוראים לו, החרדיות, יכולתי עד היום להיות מתכנתת מחשבים, מרצה למחשבים, עובדת אולי במטריקס.
שרי רוט: אם תשאלו אותי, בסוגריים ובלי שכל הכנסת תשמע, זו עבודה רצויה יותר בעיניי מלהיות כתבת פוליטית שמערבבת את היד בביצה הפוליטית, אבל אני רק רוצה לומר לכם שאישה חרדית שגרה איתי בבניין או בשכונה שלי, אין לה הרבה אפשרויות, היא לא תיקח אוטובוס, אין לה רכב בדרך כלל, אין לה רישיון, וגם אם יש לה היא לא תתחיל בבוקר לפזר את הילדים בגנים ואחר כך לנסוע להרצליה ולמצוא חניה וכל הבלגן שכרוך בזה ופקקי הבוקר.
שרי רוט: זה לא מעשי בשבילה.
שרי רוט: היא צריכה מקום שנמצא פה, הרגע ועכשיו, שהיא יכולה להגיע מיד אחרי שהיא מפזרת את הילדים לגן, נותנים לה להשתלב, נשים בלבד, נותנים לה את שעות ההנקה שלה, משלימים עם זה שכל שנה היא יוצאת לחופשת לידה, ברוך ה', נותנים לה לצאת בשעה מוקדמת כדי להיות עם הילדים ולא להפוך אותם לילדי מפתח.
שרי רוט: זה מה שהיא צריכה - - -
שרי רוט: סליחה, אני רוצה להגיד לך משהו, בשביל 30,000 שקל, עם שאטל, הסעה מהבית, גם לא?
שרי רוט: לא, גם לא.
שרי רוט: יש עדכון, היא יכולה לעבוד משבע בבוקר ולסיים בשלוש.
שרי רוט: היה עדכון מאז.
שרי רוט: אם את שואלת אותי, אם היה לי היום בית עם ילדים קטנים והייתי צריכה לקחת שאטל או אפילו לנסוע ברכב שלי בבוקר ולחזור בחמש-שש בערב עם הפקקים של איילון זה - - -
שרי רוט: בשלוש, נשים מתחילות מוקדם ומסיימות - --
שרי רוט: אני לא אומרת לא ב-א' גדולה ואני מעדיפה על פני ה-30,000 שקל האלה להרוויח 6,000, 7,000 שקל במקום מגוריי, לגדל את הילדים שלי בנחת, בדרך שבה אני רוצה לגדל אותם, כל אחד עם העדיפויות שלו ולקבל אותם ילדים טובים.
שרי רוט: אולי עם תלוש משכורת פחות טוב, אני, מבחירה שלי.
שרי רוט: אני חושבת שפה זה המקום להצדיע, ולא, אני לא דוברת של גוטרמן, ראש העיר שבה אני גרה, אבל אני חושבת שיש ערים חרדיות שבהן זה לא נעשה ו - - -
אורי מקלב: אז למה גב' רוט צריכה להגיד את זה ולא שהן עצמן יבואו ויגידו את זה פה?
שרי רוט: אז זה באמת גם אני שאלתי את הדובר שלו.
שרי רוט: כי הדברים השתנו היום.
שרי רוט: אני רואה את זה בחברות שבהן זה לא נעשה.
רותי סירוטה: אני חושבת שיש מקום גם לכאלה וגם לכאלה.
שרי רוט: עד היום לא הייתה אלטרנטיבה.
אורי מקלב: גם בתוך מסגרת העבודה הזו אפשר לשפר תנאים, במיוחד שאנחנו יודעים, גם אם זה לא מצדיק, אנחנו אוהבים לבוא בטענה, בין לגופים מסחריים, בין לגופים שיווקיים, מדוע יש פערים כאלה בצרכנות, אבל בסופו של דבר - - -
שרי רוט: אבל מה אנחנו רוצים, שיסגרו את ה - - -
אורי מקלב: אנחנו לא רוצים, אבל אנחנו חושבים שעדיין בתוך המתחם הזה, בתוך הדבר שאני חושב שזה חשוב מאוד, צריך להקים עוד מתחמים כאלה בתוך אזורי תעסוקה חרדיים, אבל יחד עם זאת יש עוד אפשרות, גם להתנהל מול העובד עם זכויות, מול – אני יכול להביא לך הרבה דוגמאות, שאישה נתקעה במעלית וכשהשעון לא התחיל בכניסה לבניין, שעון הנוכחות נמצא בכניסה לאותו פרוזדור, לאותו מתחם עבודה והיא הייתה צריכה להגיע לפרמיה בגלל שהתאמצה מאוד מאוד על שעות כדי להגיע ובתחום ההייטק, מי שיודע, שאם אתה עושה מעל השעות או משלים את השעות שלך אתה מקבל פרמיה נוספת ולא לעשות את זה בגלל שהיא נתקעה, אישה בחודש חמישי להריונה, היא נתקעה במעלית ובגלל זה להוריד לה ולהפסיד את הדבר הזה.
אורי מקלב: אלה דברים שלא - - -
שרי רוט: זה לא.
אורי מקלב: אז זה נקרא התחום של שפחות וזה יכול להיות תופעות וזה לא מישהו פרטי, זה מה שנעשה במתחם.
אורי מקלב: אז גמישות יותר, אם נותנים שכר נמוך ויודעים שעל אותם הדברים האלה המקבילים מקבלים, או עובדים עבור בנק לאומי או עובדים עבור בנק הפועלים והם מתגמלים או הם משלמים על ארבע המתכנתות סכומים הרבה יותר גדולים, אנחנו אומרים, בואו נהיה יושר, הגם שאני יודע שיש גם צד שני, הם מעסיקים גם כשאין עבודה.
אורי מקלב: אני יודע גם את הצד השני, אני לא אומר שזה שחור ולבן, ולכן גם הייתי זהיר בדברים שלי.
אורי מקלב: ואני גם אומר, יש לכם מקום עבודה, מי שירצה תבוא ל – אבל אני רוצה לייצר מקומות עבודה אחרים שנותנים ומשפרים את זה, שתהיה תחרות.
אורי מקלב: מי שירצה להישאר בתחום הזה, ודווקא – ואני דורש כן, אם אתה כראש עיר או כעירייה נותן את המתחם הזה, נותן עדיפות, אז תיצור גם, לא עכשיו תעצור את זה, תיתן גם לגופים אחרים שמוכנים לשפר את השכר של העובדים, את התנאים שלהם, את היחס, תיתן להם ואל תעצור את זה במקום אחד.
אורי מקלב: זו נקודת הוויכוח.
אורי מקלב: יש לנו הסכמה, אני מעריך, מאוד מעריך, באת בחופשיות, אף אחד לא מכריח לעבוד, עבד הוא הכרח, אחרים באים ברצון, אבל בוא ניתן, אנחנו, או ציבורית, ניתן עוד יותר אפשרויות במתחם ולא לתחום את זה, לתת בלעדיות, או לעודד – אותם עידודים שהם מקבלים שכולם יקבלו ואדרבא, מי שנותן יותר נעודד אותו יותר.
אורי מקלב: אין לנו בזה ויכוח.
אורי מקלב: אני מבין שיש אחת, רוית דניאלי.
אורי מקלב: אז אני מתנצל שעד עכשיו - - -
רוית דניאלי: הכול טוב.
רוית דניאלי: אני נציגה של חברת טלדור.
אורי מקלב: ראיתי שחלק הסכמת איתנו וחלק לא, אני מבין שיש לך – אולי תציגי את עצמך, את מטלדור?
רוית דניאלי: אני מציגה, אני מטלדור, בית תוכנה גדול שגם - - -
אורי מקלב: אתם עובדים הרבה עם המגזר הציבורי והממשלה.
רוית דניאלי: עובדים המון גם במסגרת מכרז חשכ"ל, גם במסגרות אחרות, נציין שיש לנו גם פעילות שהיא אד-הוקית לבנות חרדיות, קוראים לפעילות הזו טריבייס, פעילות שהיא גם מכשירה וגם מקדמת בנות חרדיות, בעיקר בתחומי ה-BI, שזה תחום מאוד יוקרתי, בסביבה מותאמת לחלוטין עם מנהלות שהן חרדיות ומקדמות.
רוית דניאלי: יש לנו שם כ-50 עובדות ברמות השונות של עולם ה-BI, זה יכול להיות גם בדיקות תוכנה וזה יכול להיות גם תכנות וגם ניהול פרויקטים ולחלוטין יש לנו המון בנות חרדיות שמועסקות אצלנו בכל מיני צורות, גם בצורה של, אתם קראתם לזה פה קבלן ואני ככה התכווצתי כי הן לא בדיוק עובדות קבלן, הן מקבלות זכויות ושכר ותנאים שהם תנאים מהשורה הראשונה.
אורי מקלב: הרגולטור מפקח עליכם?
אורי מקלב: הממשלה מפקחת עליכם במכרזים של - - -
רוית דניאלי: במכרז חשכ"ל הממשלה לחלוטין, יושב פה אביתר והוא מכיר את הפיקוח הצמוד, מפקחת עלינו גם בתנאי ההעסקה, גם באחוז הרווח שאנחנו מקבלים.
רוית דניאלי: אני רוצה להגיד שעשינו פה קצת עוול לאוכלוסייה של הבנות החרדיות כי לא כולן לא מודעות או לא מכירות.
רוית דניאלי: עשר שנים אני עוסקת בהעסקה של עובדות בכל מיני תצורות ואני רוצה להגיד, בנות חכמות, מודעות, דורשות, יודעות מה מגיע להן, יודעות מה הן שוות, יודעות לנהל משא ומתן.
רוית דניאלי: זה לא כמו פעם שהן היו באות עם הבעל או עם איזה אח גדול שינהל להן את העניינים, הן יושבות ויודעות בדיוק מה לדרוש ויודעות בדיוק גם מה הן צריכות לעשות בעבודה, מובילות ומתקדמות.
רוית דניאלי: אבל זה לא גוון אחד של נשים, זאת אומרת יש גם נשים שעדיין הולכות וחוזרות כדי לקבל את אישורו של הבעל או את אישורו של הרב.
רוית דניאלי: אני יכולה להגיד לך שרק השנה נתקלנו במספר מקרים, דרך חשכ"ל דווקא, של נשים שהתקבלו לאחר תהליך ארוך לתפקידים מדהימים בתעריפים מאוד מאוד גבוהים, בשכר מאוד מאוד גבוה, וחזרו ואמרו שבגלל – היה לי מקרה, סתם אני אתן לך דוגמה, במשרד האוצר, בחורה שהיא מומחית בתחומה וחיפשנו והמכרז כמה פעמים התפרסם והיא התאימה בדיוק ואמרה שכיוון שהיא אמרה לרב שהיא תצטרך להיות בדיונים עם ה-CTO ואנשיו היא לא יכולה לקחת את המשרה.
רוית דניאלי: משרה שהיא הייתה אמורה לקבל 30,000 שכר במשרה הזו.
אורי מקלב: אני לא יודע בדיוק מה הבעיה שלה, אבל השאלה היא אם היה אפשר - - -
רוית דניאלי: אנחנו הצענו סביבה נפרדת, אבל בגלל שהיה צריך עדיין לקיים דיונים משותפים ולדון בבעיות לא אושר לה מבחינת האישור הרבני, היא לא הצליחה לקבל.
רוית דניאלי: אני אומרת שבעניין הזה, במקרה הזה, גם צריך אולי להגיד שצריך את הדברים האלה לעדן.
רוית דניאלי: זאת אומרת היא דנה בנושא מקצועי, היא לא תשב איתו באותו חדר, היא כנראה לא תאכל איתו ארוחת צהריים, אבל בנושא המקצועי, לא לקדם אישה כזו שהיא ייחודית בתחומה, זה משהו שכואב הלב בעניין הזה.
רוית דניאלי: היא יכלה גם בעתיד להקים תחתיה צוות ולהיות מובילה במשרד.
רוית דניאלי: וזה לא המקרה היחידי.
רוית דניאלי: זאת אומרת הרבה מאוד פעמים אני חושבת שצריכה להיות פה גם עבודה על הצד השני, להתגמש, לפתוח קצת את ה – ולהבין שזה מקצועי וזה לא אחר.
שרי רוט: את מאוד צודקת.
שרי רוט: אנחנו נתקלנו במקרים, צר לי להגיד, אבל זה נבע קצת מחוסר הבנה של אותו רב ואנחנו, כחלק מהתהליך, עשינו מה שקראנו לו רמזור, זאת אומרת ממש ישבנו מול כמה רבנים מאוד מקובלים מצד אחד, מול חברות הייטק מצד אחד, אמרנו בואו ניישר קו, מה מותר, מה אסור, בואו נשים הכול על השולחן וניתן לזה צבעים.
שרי רוט: היו בנות שממש, בגלל שלא העבירו נכון לרב את הנקודה הזאת, הוא ממש פסל להן משרה.
רוית דניאלי: כואב הלב, זה אחרי תהליך מאוד מאוד ארוך, זה לתפקידים מאוד טובים.
אורי מקלב: גם בחלק הזה צריך להתקדם.