GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אנחנו מדברים על זה שלתשתיות יש גם ממשק בעניין הזה.
אורי מקלב: אבל בעיקר מה שאנחנו רוצים לשים דגש ועל זה אנחנו גם רוצים ללוות, זה את כל הנושא של ההתמודדות מול התשתיות שיתנו מענה לדרישות ולצריכה והשירות שאנשים צריכים לקבל.
אורי מקלב: מותר לנו ללמוד ממדינות אחרות מה הן עושות ואני מבין שאנחנו עושים את זה.
אורי מקלב: היעד שלנו זה סטנדרטים בין-לאומיים שזה חשוב.
אורי מקלב: הפיקוח הוא חלק חשוב.
אורי מקלב: כל רגולציה יש לה עלויות ויש לזה משמעות, ואנחנו לא אוהבים לעשות רגולציה מצד אחד אבל מצד שני אנחנו יודעים שאנחנו חייבים.
אורי מקלב: דיברו כאן, כפי שמשתקף במסמך על אפליקציות כאלה ואחרות.
אורי מקלב: יש עוד דברים, זה לא דבר אחד, אי אפשר להסתמך.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לעשות מרחב של הפעולות שאנחנו צריכים להתמודד איתן.
אורי מקלב: ותדעו לכם, אני אומר את זה ופונה לחברות הסלולר, אתן שתקתן בדיון הזה, ואני נתתי לכן את האפשרות, לא הכרחתי אתכן להגיב, אבל הציבור גם שבוי, אין לו ברירה אחרת.
אורי מקלב: לא שאני רוצה לציין חברה אחת שהיא יותר גרועה מהחברה השנייה, אבל בכל אופן, מדדים שיתפרסמו, אם אנחנו נדע לפרסם ונדע להתייחס לכל חברה בנפרד, אתה הבאת אפליקציה, גם שהמשרד יעשה את זה – בסופו של דבר יהיו חברות שיהיה להן כדאי לשפר ולהשקיע שהן יידעו שהציבור יודע למדוד אותן.
אורי מקלב: ואני מבין שאבי גרוסמן נותן לי - - - חלק מהתחרות היא גם התחרות על השירות, זה לא רק תחרות על המחיר.
אורי מקלב: אבל כשאדם לא יודע איפה הוא ואין לו את הנתון והוא גם לא חושב ש- - - אני משתמש בשתי חברות.
אורי מקלב: להגיד לך שאני יודע?
אורי מקלב: אני חושב שיש חברה שהיא פחות טובה, יכול להיות שזה גם לא דבר אבסולוטי אבל דבר שהוא קשור באזורים או ברמת פירוט שאני רוצה.
אורי מקלב: יש אנשים שאומרים, אני צריך את זה למטרות האלה והאלה, אני צריך את זה לסביבה שלי באזור הזה.
אורי מקלב: לפעמים זה אזור, לפעמים זה פרמטר אחר.
אורי מקלב: הרבה השקעה יש לכם בדבר הזה, כדי שנוכל להתגבר.
אורי מקלב: אני לא רואה את זה כגזירה משמיים.
אורי מקלב: זה לא פוטר אותנו מלעשות, זה נראה עוד הרבה לעשות אבל זה יעד שאנחנו צריכים לחתור אליו.
אורי מקלב: אין לי ספק שאם נהיה חדורי מוטיבציה ובאמת גם יודעים שיש לנו שליחות בעניין הזה אנחנו נצליח להגיע, לקדם, לא יודע אם לפתור את הבעיה, אבל לקדם אותה הרבה יותר.
אורי מקלב: אני מודה לכם ואנחנו גם נעשה ישיבות המשך, אני אעקוב אחרי הדברים, אני אהיה לכם גם לעזר.
אורי מקלב: היום יום שני, ט"ז בטבת התשע"ט, 24.12.2018, על סדר יומנו אפליית נשים חרדיות בהעסקתן בתחום ההייטק.
אורי מקלב: אני מקבל בברכה את חבר הכנסת אילן גילאון, חבר הכנסת יואב בן צור וחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.
אורי מקלב: אני אתן לכם עוד מעט, אם תרצו, להתייחס - - -
אילן גילאון: משפט.
אילן גילאון: אני רואה שכל הח"כים עם שערות על הפנים ובגין אמר שהאנשים האלה מסוכנים.
אורי מקלב: אבל זה על הפנים, זה צריך להיות מעל הפנים, על הראש, מה שיש, העיקר זה מה שיש מעל, אבל אנחנו בסדר גמור.
אורי מקלב: אתה יודע שיש לנו הרבה דברים שמאחדים אותנו, כולל הנושאים האלה.
אורי מקלב: אתה מוביל לא מעט בנושא הזה, יש לך גם הצעת חוק שאתה מעלה השבוע בנושא, ובלבד שכולנו מתכוונים למטרה אחת.
אורי מקלב: אני באמת רוצה להשתדל לכוון את הדיון לא רק לנושא של הכותרת ולהתחיל עכשיו להתווכח האם יש אפליית נשים או אין אפליית נשים חרדיות.
אורי מקלב: זה כמעט כמו להתווכח האם יש אפליית נשים או אין, יש כאלה שיגידו שאין אפליית נשים ואחרים יגידו שכן ואנחנו נתעסק בזה כל היום.
אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לריב עכשיו עם השומר, בעיקר אנחנו מנסים לאכול את הענבים במקום לריב כל הזמן, מכיוון שהיו כמה דיונים בכנסת בתקופה האחרונה ונשארנו עם דיונים בלי שהתקדמנו בשום דבר ואנחנו רוצים להתעסק עם המהות.
אורי מקלב: איך שלא יהיה, בין כך ובין כך, גם אם נגיד שזו בעיה של אפליה מובנית, בין אם נגיד שזאת בעיה של נתונים אחרים, השכלה, מקומות עבודה, היקפי משרה, כל מה שלא נגיד, בסופו של דבר אנחנו רוצים לראות איך אנחנו מתמודדים עם הנושא הזה.
אורי מקלב: אני מרגיש חובה מיוחדת, דווקא בוועדה זו, כוועדת מדע וטכנולוגיה, שאנחנו דנים ואנחנו ערים ומציפים בפנינו את המחסור הגדול בעובדות ועובדים בהייטק, עד כדי כך שחושבים לייבא עובדים בהייטק בגלל המחסור הגדול, בגלל שזה גורם גם השלכה מאוד מאוד מהותית בתחום ההייטק, בתחום הכלכלה בישראל, בתחום הפיתוח שלנו, והנה קרוב אלינו, לא צריכים ללכת לחוץ לארץ, יש לנו קרוב ודאי וודאי עובדות ועובדים שיכולים לתת מענה - - -
יואב בן צור: בזול.
אורי מקלב: עובדים טובים שאין ספק במקצועיות שלהם והנכונות שלהם ומוסר העבודה והיכולות האישיות.
אורי מקלב: יש, יכול להיות, חסמים כאלה ואחרים שאת זה אנחנו רוצים להציף, של הכשרה ממוקדת, אנשים שאפשר ליצור הרבה משרות והנה, כל כך קרוב, למה אנחנו צריכים ללכת כל כך רחוק?
אורי מקלב: ואפשר לעשות את זה, אז נריב כל הזמן, יש אפליה, אין אפליה ואנחנו לא נגיע למעשה ויש אפשרות לטפל בעניין.
אורי מקלב: אני כן הייתי בכותרות בוודאי מפריד בין המגזר הציבורי למגזר הפרטי.
אורי מקלב: במגזר הפרטי יש אפשרויות – אני אתחיל דווקא מהמגזר הציבורי.
אורי מקלב: במגזר הציבורי אני לא חושב שיש אפליה של שכר בין לנשים חרדיות לנשים, לא קיים דבר כזה, אבל ודאי קיים, יש אפשרויות, יש בעיה ביצירת מקומות עבודה ובהתאמות לנשים חרדיות.
אורי מקלב: אני אביא לכם דוגמה, בוטה אולי, דוגמה גדולה מאוד.
אורי מקלב: הממשלה עצמה משקיעה כסף רב, היא הכשירה נשים חרדיות בתחום הסייבר והוציאו עובדות סייבר, מיישמות סייבר, ברמה טובה, ברמה שהממשלה היא שקבעה את הסטנדרטים, שרשות הסייבר קבעה את הסטנדרטים, והוציאו אותם עם תעודות שהן - - - כשהן רוצות להשתלב בממשלה, בכל משרדי הממשלה, מבקשים מהן ניסיון ואז לא מקבלים אותן בדברים שאנחנו הכשרנו אותן.
אורי מקלב: וכך זה הולך הלאה, ודאי המגזר הפרטי לא יקבל.
יואב בן צור: ואם הן רוצות להתקדם מבקשים תואר אקדמי, ש - - -
אורי מקלב: זה כבר נושא שני.
אורי מקלב: אז אני מדבר עכשיו – קודם כל דוגמה פשוטה, אבל זו דוגמה בוטה.
אורי מקלב: ודאי שיש, כמו שאתה אומר, במשרות.
אורי מקלב: כל משרד ממשלתי, אני מבין אותו, מייצר משרות והוא מבקש רמה ג', הוא מבקש את הרמה הכי טובה ומבקש - - - ודאי שנשים חרדיות שאין להן את הרמה הזאת, אבל ודאי יש להן את כל ההיתכנויות, הן ודאי יכולות להיות מוכשרות, עם הכשרה מתאימה, ולא הכשרה מסיבית של לימודי תואר עכשיו, יש הרבה משרות, הרבה, באים אליי מנהלים בכירים בתוך המגזר הציבורי ואומרים לי: לי, בכל מקום עבודה יש לי משרות שאני יכול לייצר אותן שאני לא צריך בשביל זה דווקא תואר.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שבתחום, ודאי בתחום התכנות, תחום המחשוב, הניסיון, הידע, היכולות, זה מה שקובע וזה מה שנצרך.
אורי מקלב: כאן אנחנו מבקשים לחבר את המרחקים ואת הפערים שיש.
אורי מקלב: אני לא מדבר עכשיו – ודאי שהמגזר הציבורי בסופו של דבר גורם לכך שאם ניקח משרות ניהוליות, נשים שכבר נמצאות בתוך המערכת, נשים עם תואר אקדמי, נשים שמשולבות ומצליחות, אם אנחנו מסתכלים על המשרות הבכירות אנחנו לא מוצאים נשים חרדיות שם, ודאי לא בהיקפים ולא באחוזים שאמורים להיות שם.
אורי מקלב: אנחנו ניגש עכשיו לנושא של המגזר הפרטי.
אורי מקלב: אז העובדה היא שיש חברות של תוכנה וחברות כאלה שהוזמנו לפה להשתתף והעדיפו לא להשתתף בגלל שאלות קשות כאלה ואחרות, כנראה שאין להם לתת מענה בתחום האפליה, בתחום הניצול.
אורי מקלב: זה נושא אחד, אבל אני לא יכול לכלול בזה את כל המגזר הפרטי, ודאי שיש הרבה במגזר הפרטי שהם משתדלים, הם יודעים את היכולות, את הרצינות, את מוסר העבודה, את היושרה שיש לעובדות חרדיות, אני לא חושב שהם מפלים באופן מובנה, אבל ודאי, כמו כל אחד שהוא סוחר, יש סטיגמה ויש דימוי ויש גם את האפשרות בגלל מגבלות כאלה ואחרות.
אורי מקלב: אז רמת השכר היא נמוכה, אין בזה ספק, וזה כאילו משהו מסחרי יותר.
אורי מקלב: יש היצע, יש ביקוש, יש מגבלות, אז אנחנו רוצים להציע לנשים האלה, את המשרות אנחנו מוציאים החוצה ברמה ובשכר נמוך יותר ועובדה שבאים, אז אם באים אז מה אתם רוצים?
אורי מקלב: מי אתם שתלינו עליי אם כולם באים?
אורי מקלב: על מה אתם מתלוננים?
אורי מקלב: זה היצע וביקוש, כמו דברים אחרים.
אורי מקלב: בחלק הזה רציתי לפתח את זה, בסופו של דבר איך אנחנו מתמודדים עם זה?
אורי מקלב: עצם העובדה, חבריי חברי הכנסת, שיש חקיקה, שכתף אל כתף אי אפשר להפלות.
אורי מקלב: אני לא מדבר דווקא במגזר החרדי, כתף אל כתף, אתה לא יכול להעמיד באותו תחום שתי עובדות או שני עובדים, שאחד מקבל ככה ואחד מקבל ככה.
אורי מקלב: בהייטק זה לא קיים, החריגו את ההייטק בעניין הזה, מסיבות פחות אובייקטיביות, אבל אנחנו אומרים היום שאנחנו צריכים לבדוק את עצמנו, האם הדבר הזה הוא נכון, האם לעולמי עד, האם אנחנו לא צריכים לצמצם.
אורי מקלב: אנחנו רואים שלא נותנים לתאגד, אין תאגוד, מפריעים להתאגד, אנחנו רואים עוד דברים כאלה ודומים, אנחנו יודעים שיש לנו הרבה מה לעשות בעניין.
אורי מקלב: כשאני מדבר איתכם עכשיו על כך שגם במגזר הפרטי אפשר לייצר מקומות עבודה מתאימים לציבור החרדי בלי שאנחנו – אין בזה עליות שכר ואין בזה שום משמעות.
אורי מקלב: אפשר לייצר, אפשר לעבוד, אם רק נדע שזה חלק מהשליחות, חלק מהדברים הציבוריים שאנחנו רואים.
אורי מקלב: לכל מגזר פרטי יש היום את הרצון להשתלב, ודאי הרבה מצהירים על כך, הרבה חברות, ודאי חברות הייטק גדולות שאומרים שהם רוצים לייצר ורוצים להיות גם חברתיים וגם סביבתיים ואנחנו חושבים שבחלק הזה הם צריכים לתת.
אורי מקלב: דבר אחרון שאני חושב שזה נכון גם למגזר הציבורי וגם למגזר הפרטי, אפשר ליצור משרות אם.
אורי מקלב: בסופו של דבר היום לאימהות במשרות יש קשיים מסוימים ועם קצת הגמשה ועם קצת הבנה ועם קצת – משרות אם הפירוש הוא שאין ספק שיש הגבלות.
אורי מקלב: אני אביא לכם את הדוגמה של אפליה גם במגזר הציבורי, אפליה ממש, אם משרד ממשלתי מכובד מאוד, שאגף ממנו, מתוך המשרד הממשלתי, הודיע, המנהל האחראי, האחראי הבכיר, הוא הודיע שהוא לא מוכן שנשים או אנשים יתחילו לעבוד לפני שבע וחצי בבוקר.
אורי מקלב: זה נראה, למה לא? רק ייעול בעבודה, הוא רוצה שכולם ייכנסו, שלא יבואו חלק בשבע וכאלה בשש וחצי, אבל זו הייתה פגיעה ישירה בנשים, באימהות עובדות שהן מחויבות בדרישה במקביל של תשע שעות עבודה, אתה בזה חסמת הרבה נשים, אימהות, לבוא לעבודה.
אורי מקלב: בפועל, עצם ההחלטה הזו, שהיא כאילו החלטה מקומית, היא גורמת לאפליה, מכיוון שאם זה תשע שעות, או כמה שתיקח, אין אפשרות לקחת את הילדים, סידור הילדים מוגבל בשעות ואתה גורם לכך שנשים לא יוכלו להשתלב.
אורי מקלב: הארכתי קצת בהתחלה, אני באמת מבקש למצות את הדיון הזה, אני אבקש מכל דובר שיבקש לגשת לנקודות עצמן כדי שנוכל לצאת עם דברים מעשיים בתחום הזה.
אורי מקלב: חבריי חברי הכנסת, אני לא ראיתי מי שבא, אני איחרתי קצת, אז ביניכם מי שהגיע ראשון.
אילן גילאון: האמת שאני אשתדל להיות מאוד מאוד קצר כי המלאכה מרובה.
אילן גילאון: קודם כל, אתם יודעים, אני בא מעולם שנקרא עולם הנגישות, אני קורא לו אפילו הנגישיזם.
אילן גילאון: פעם הייתי מדבר על סוציאליזם, עכשיו אני מדבר על נגישיזם.
אילן גילאון: מה זה נגישיזם?
אילן גילאון: אנחנו לא מתקנים אנשים, אנחנו מתקנים את סביבתם שכל אחד יוכל להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי.
אילן גילאון: זאת מטרתה של חברה, קודם כל לפני כל דבר אחר.
אילן גילאון: עכשיו, מה שקורה כאן, במגזר הפרטי יש ניצול קפיטליסטי של כוחות שהם כוחות יותר חלשים.
אילן גילאון: באחד הוויכוחים הגדולים עם מטריקס, אני אומר להם: מה זאת אומרת העניין הזה שאתם מתאימים לנשים חרדיות את המקום?
אילן גילאון: במה?
אילן גילאון: הרי אתם בהייטק, קל וחומר בהייטק, כל מקום מכניסים שולחן ביליארד ומזנון ובר אקטיבי וכל מיני שטויות מן הסוג הזה, אבל כאן אתם מנצלים הזדמנות משום שאתם יכולים.
אילן גילאון: כמו שאתה אומר, אורי, וזה נכון, הם מתפקידם למקסם רווח, אתה תפקידך לעשות רגולציה, זאת אומרת החוק הוא ברירת מחדל של היכולת לחוקק את החוק שאנשים יהיו בני אדם ולכן אנחנו צריכים לתקן אותו.
אורי מקלב: מתי, מחר?
אילן גילאון: ביום רביעי.
אילן גילאון: עולה חוק משותף שלנו, נדמה לי שכולנו חתומים עליו, שיוצר מציאות שאין דבר כזה חברה וחברה בת.
אילן גילאון: מעבר לעניין של עבודה כתף אל כתף, שזה לא מתקבל על הדעת, שלא יעשו את הטריק הידוע והמקובל של חברות וחברות הבת שלהן, ששם אפשר לשלם כך וכאן אפשר לשלם שכר אחר.
אילן גילאון: אם אנחנו בודקים את הנתונים, אישה חרדית שנמצאת היום בעבודה מקבלת בממוצע משכורת של 5,000, 5,900 שקל לעומת מקבילתה הלא חרדית שמקבלת בדיוק כפול מהדבר הזה.
אילן גילאון: זאת מציאות שחייבים להפסיק אותה.
אילן גילאון: בדרך לכאן, ואני יודע שכועסים עליי כשאני אומר את זה, יש הרבה מאוד אינטרסנטים שמעוניינים במציאות הזאת.
אילן גילאון: אני לדבר הזה עיוור, לדת, למין, לצבע, לגזע, זה לא מעניין אותי, יש מושג אחד שבתקופה האחרונה לא קיים אצלנו בחיים והמושג הזה נקרא הגינות.
אילן גילאון: קודם כל מבחינת תפיסת העולם שצריך להנגיש עבודה לאנשים, בי"ת, להיות הגון, זה דבר כל כך בסיסי.
אילן גילאון: בדיוק דיברנו קודם, אמרתי שיש פסוק קטן בתהלים שאומר סור מרע, עשה טוב, בקש שלום ורדפהו.
אילן גילאון: אני לא איש דתי והאופן שבו אני מאמין בבורא עולם הוא אחר מאשר אורי חושב עליו, אבל אני חושב שאדם צריך בכל מאודו להשתדל כל חייו וכל ימיו להיות הגון ולקיים את הפסוק הזה, למרות שבגלל חולשות כאלה ואחרות הוא לא תמיד מצליח.
אילן גילאון: ואת זה אנחנו חייבים לתקן.
אילן גילאון: אני לא מאמין, אורי, בצאן מרעיתו של אף אחד.
אילן גילאון: בשבילי כל בן אדם הוא בן אדם בנפרד, איש ואישה, והוא חופשי לגמרי לנהל את פולחנו ואת דתו ואת שפתו ואת דיבורו, אל אלוהיו בדרך שהוא מוצא לנכון, אולטרה אורתודוקסי והכול, אדם צריך להרבות שמחה ולהעמיד חיים ולא להיאבק על כל דבר, ואי אפשר לרמות אותו בכל מקום.
אילן גילאון: אנחנו לא יכולים לתת לדבר הזה אישור.
אילן גילאון: אני יודע שממשלת ישראל התנגדה באופן אוטומטי, אף אחד לא מסתכל על החוק שלנו, אורי.
אילן גילאון: אתם עכשיו אנשי קואליציה, אני כבר רגיל, אבל אתם פה צריכים לומר את דברכם, זה מן הצודקים שבחוקים, והנשים החרדיות בעיניי זה הפרולטריון הכי חשוב שיש כרגע.
אילן גילאון: החוליה החלשה ביותר שעליה צריך להגן בתוך שוויון הזדמנויות של אנשים.
אילן גילאון: וכשאני אומר שאני עיוור לדת, מין וגזע, יש דברים שבן אדם לא יכול להכריע אותם, זה ניתן לו כבחירה, הוא לא יכול לבחור את מינו והוא לא יכול לבחור את דתו.
אילן גילאון: את מינו אולי כן, לפעמים, אבל לא את עדתו ולא את ארץ מוצאו ולא את גילו, אבל את הדברים האחרים, הוא צריך להישפט רק ובלבד על פי הדברים שהוא עושה.
אילן גילאון: לכן אני שמח שאני בוועדת המדע, אורי, אצלך, למרות שאני לא איש כל כך מדעי, אתה יודע.
אילן גילאון: יש כאלה אנשים שאומרים שהם הקדימו את דורם, אני איחרתי את דורי, היה לי יותר נוח לפני 200 שנה בלי כל האייפונים אלה או לפחות עם האייפונים הכשרים שאתם משתמשים, ובכל אופן צדק חייב להיות בכל צורה שהיא והוא חייב להגיע לכל פרט, איש ואישה, ואת זה אני בטוח שלפחות הרביעייה שיש כאן, אנחנו יכולים לעשות את הדבר הזה ולכן גם באתי.
אורי מקלב: אילן, אני מניח ש - - -
אילן גילאון: אורי, הכי חשוב שכחתי, תסתכל מה זה.
אילן גילאון: קודם כל לא הספקתי לברך את היושב ראש על קבלתו, אני יודע שזה מזמן קרה, אבל אבא שלי לימד אותי שכשיש לך שבח להגיד למישהו תאמר לו בפניו, אם אין לך תסתום, אל תדבר.
אילן גילאון: אורי קיבל, בצדק רב, אני כל כך מפרגן לו, את האות של אביר השלטון כי הוא אחד מחברי הכנסת המצוינים והמשובחים והטובים ביותר, ואורי, כל הכבוד.
אילן גילאון: אם תבטיח לי שאתה תאכל את הכשרות של הריבה שלי אני נותן לך ריבה חבל על הזמן.
אורי מקלב: אני אומר לך לעשות את זה כשר.
אילן גילאון: אני עושה את זה כשר.
אילן גילאון: שר הדתות מש"ס אכל את הריבה שלי, שתדע לך, כי אני עושה את זה כשר.
אילן גילאון: אני ריבן ראשי.
אורי מקלב: אנחנו מכירים את זה.
אורי מקלב: היינו כאן ביום מיוחד שראינו אותך עושה את זה באופן מעשי.
אורי מקלב: אנחנו רותקנו.
אילן גילאון: אורי, כל הכבוד.
אורי מקלב: באמת, אילן, עכשיו כבר לא נעים, עכשיו זה כאילו שאני מחזיר לך על מה שאתה החמאת, אבל יראו שאני התחלתי לדבר לפני שאתה - - -
אילן גילאון: אל תחזיר לי כלום.
אורי מקלב: אז אני אומר, יש כאלה שאולי הרימו גבה וצבטו את עצמם, אילן גילאון?
אורי מקלב: זה מה שהוא אומר כאן, את הדברים האלה?
אורי מקלב: דברים שיכול להיות שאני הייתי צריך להגיד, אבל אנחנו לא הופתענו, אנחנו חברי כנסת שלא מופתעים, אנחנו מכירים את אילן טוב, יש לנו מחלוקת אולי באמונה, אבל בשאר הדברים, בגישה לאזרחים, בחשיבות של עזרה לזולת, לראות את הדברים בעיניים הקטנות של האיש הקטן ולא בעיניים הגדולות, בזה יש לנו הרבה שיתופי פעולה ואנחנו מעריכים תמיד את הדברים.
אורי מקלב: אין ספק שהדברים שנאמרים על ידך, יש לזה משמעות כפולה ומכופלת.
אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת יואב בן צור.
יואב בן צור: אדוני היושב ראש, קודם כל תודה רבה על הנושא שנדון פה.
יואב בן צור: אני חושב שמבחינת הציבור החרדי זה אחד הנושאים המרכזיים.
יואב בן צור: כאב לשתי בנות מתכנתות, אחת בשוק הפרטי ואחת בשוק הציבורי, שאולי עליהן שפר גורלן יותר מהבנות האחרות, אבל אני נחשף לסיפורים מהחברות וממאות הבנות שיוצאות כל שנה לשוק ומשוועות לבדל של עבודה ומוכנות לעשות את הכול, אבל הכול, לעבוד בתנאים לא תנאים, לנסוע למקומות רחוקים והעיקר להיכנס לתוך המערכת, לעבוד בשכר זעום, שעות רבות, לעתים בתנאים של עבדים, סליחה שאני אומר כך, אבל ממש ככה, לעתים תוך בוטות של המעסיקים, בוטות קשה של המעסיקים.
יואב בן צור: אני חושב שאנחנו נמצאים במקום שהבנות הללו מפחדות לאבד את מקור פרנסתן ורוצות לצבור ניסיון כדי שהן תוכלנה להתקדם למקומות אחרים ברמות יותר גבוהות ועם שכר קצת יותר גבוה ואני חושב שאנחנו צריכים באיזה שהוא מקום לעצור.
יואב בן צור: לו זו הייתה בת חילונית שהיו עושים לה את הדברים האלה מזמן הייתה רועשת הארץ ולא היו נותנים לדבר הזה להימשך.
יואב בן צור: אצלנו, לצערי, החברות הגדולות, הגם שהן פרטיות, אבל גם במגזר הציבורי אני שומע ושמעתי דברים קשים מאוד איך מתייחסים לאותן עובדות.
יואב בן צור: נכון שכל עובד הוא עבד, אבל עדיין במציאות שלנו, בשנים שאנחנו נמצאים בהן, צריך להיות כבוד האדם וחירותו, צריך לתת לאדם את הכבוד המינימלי המגיע לו כעובד ולא לרדות בו כשאתה יודע שאין להם ברירה ואין להם יכולת להשיג עבודה.
יואב בן צור: להשיג עבודה היום במקומות כאלה זה כמעט משימה בלתי אפשרית והמעבידים, לצערי, החברות מנצלות את זה בצורה מאוד מאוד לא מעוררת כבוד.
יואב בן צור: לכן, אדוני היושב ראש, אני מקווה שנמצא את הפתרונות גם ביחס לאותן עובדות, גם בהתנהלות וההתנהגות כלפיהן וגם בהחלט בתנאי השכר ובתנאי העבודה שלהן.
מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב ראש.
מיכאל מלכיאלי: אני אקצר.
מיכאל מלכיאלי: הזכירו קודם את חברת מטריקס, אשתי עבדה בחברת מטריקס מיד אחרי החתונה ובאמת קל להתגולל על החברות האלה שמשלמים שכר קטן מאוד לחרדיות, אבל צריך לשאול את עצמנו, למה הם משלמים אנחנו יודעים, כי בסוף מגיעים לעבוד אצלם, השאלה למה הולכות אותן נשים חרדיות לעבוד אצלם.
מיכאל מלכיאלי: פה השאלה.