GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדית אהרון: יש לי שלושה ילדים שלומדים בחטיבת ביניים ובבית ספר יסודי וכבר מגיל מאוד מאוד צעיר, כבר מכיתה א', ילדים נחשפים ואין להם יכולת להתנגד, אין להם מודעות לנושא, העתיד שלהם - - -
אורי מקלב: בבית הספר ובבית.
אורי מקלב: בכל המקום, הבית הוא גם - - -
עדית אהרון: נכון, ואני מדברת על זה שמה שקורה, אני אומרת שאדם יעשה בביתו - - -
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע עוד אנשים.
עדית אהרון: בוודאי, אני רק אומרת שהמאבק שלי הפך להיות לא מאבק על הבריאות שלי, במקום להיות רגועה, שקטה ולטפל בעצמי ובילדים שלי, אני עסוקה כבר שנים, מאז שחליתי וגיליתי כל כך הרבה מידע שקיים, בלהילחם על בריאות הציבור, מה שאני לא רואה את משרד הבריאות עושה ואני לא רואה גורמים אחרים, שזו אחריותם, כמו גם המשרד לאיכות הסביבה בנושאים שקשורים לתקנים, להגדרות של בדיקות קרינה, שזה גם איזה שהיא הטעיה שהועברה לציבור.
עדית אהרון: אין דבר כזה בדיקות קרינה ל- wifiבסביבה סגורה כמו בית ספר, כמו בית.
עדית אהרון: אין נוהל, לא קיים.
עדית אהרון: פרופ' סטיליאן גלברג, האחראי על הנושא הזה, הכריז על זה לא פעם ולא פעמיים.
עדית אהרון: גם פרופ' סיגל סדצקי, שהיא מנהלת את התחום במכון גרטנר והיא היועצת המוסמכת של משרד הבריאות, כך משרד הבריאות ענה לי למכתב, שהיא היועצת והוא לא מבין בזה, והיא הזהירה והגדירה wifi כמזהם סביבתי.
עדית אהרון: אנחנו נמצאים במצב שאני מאוד חרדה עבור כל הציבור, לא עבור עצמי, אני כבר חליתי, לגבי המשך הדרך.
עדית אהרון: צריך לעצור ולחשוב שוב ולהיות אחראים לחיים של תושבי מדינת ישראל.
אורי מקלב: תודה, עדית.
אורי מקלב: קודם כל אנחנו רוצים לאחל לך רפואה שלמה ומהירה.
עדית אהרון: תודה רבה.
אורי מקלב: דבר שני, זה מאוד מרגש וגם צריך להוקיר ולהעריך את זה שאת לקחת מהמקום של המחלה שלך ורצית משם לעזור לציבור, לחקור ולפעול בעניין הזה, למנוע מאחרים את הדבר הזה.
אורי מקלב: זה באמת - - -
יעל כהן-פארן: זה לא מובן מאליו.
אורי מקלב: כן, זו הערכה מיוחדת.
אורי מקלב: לקחת את זה משם והפוך, לא להתייאש, אלא לקחת את זה כמלחמה נגד.
אורי מקלב: אם אני משקף את דברייך, את אמרת קודם כל שיש קשר ובעקבות כך צריך לשמוע, המחקרים האלה, מה המסקנות, או מה ההסכמות למסקנות ומה המסקנות וככל שהמסקנות האלה מזהות ומצביעות על דברים ברורים, אז מה עושים איתן, מה עכשיו הלאה.
אורי מקלב: מה שיש לנו כאן, האם זה מחקרים שהם לא מוטמעים וכאן תיכף נגיע למשרדי הממשלה, כל אחד בחלקו ובסמכותו.
אורי מקלב: ועוד דבר שאני למדתי מהדברים שלך, שזה גם נושא שאנחנו צריכים לנגוע בו, זו המודעות של הציבור.
אורי מקלב: בשני ההיבטים האלה, אלה שני הדברים שאנחנו צריכים וזה נושא מאוד חשוב.
אורי מקלב: גם אם לא יכולים הציבור, זכותו וצריך לדעת, ואחר כך הבחירה בידו.
אורי מקלב: אני גם לוקח את הדברים, אני תיכף ארצה שיהיו דברים אחרים לפני המשרדים הממשלתיים, אבל הנושאים האלה, גם אם לפעמים זה נראה מלחמה, כפי שאמרה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, על שזה אצבע בסכר, אני חושב שאנחנו לא צריכים להסתכל ככה, אנחנו יכולים להתייאש, מה, בלי wifi?
אורי מקלב: בלי הדברים האלה?
אורי מקלב: אנחנו משלמים על הרבה דברים בשביל החידושים הטכנולוגיים בהרבה מישורים, כפי שאמרה גם חברת הכנסת כהן-פארן, אז עוד אחד.
אורי מקלב: אני לא חושב, אני חושב שיש דברים שאפשר – אני לא חושב שמשקיעים אותה השקעה בפיתוחים ובמקביל צריך לברוא גם תרופה להשלכות.
אורי מקלב: זה חלק מהדרישה שצריכה להיות.
אורי מקלב: אם היו משקיעים אותן השקעות שמשקיעים בפיתוחים גם איך, אם מייצרים יחידה מסוימת, איך גם מטמיעים בתוכה משהו שמגן.
אורי מקלב: גם יכול להיות שיש תרופה לדבר הזה, זה לא רק להתנזר מהשימוש או לא להשתמש, מפני שאני יודע שזה יהיה קשה יותר.
אורי מקלב: להשתמש, אבל בצורה שמגנה ובצורה שיש לה את האפשרות למנוע את זה, אם יש להם את המניעה וההגנה.
אורי מקלב: לכן כאן, ואנחנו תיכף נגיע לזה, מי הגופים שמקבלים החלטות, איפה הם משולבים אחרי זה ברישיונות שיש, מה הסמכות שיש להם.
אורי מקלב: אלה דברים שצריך באמת, לא נעשה את הכול בפעם אחת, אבל - - - את רצית להגיד מילה לפני כן?
יעל כהן-פארן: לא, לא.
אורי מקלב: איתמר אילן וגנר, בבקשה.
אורי מקלב: רק מה התפקיד.
איתמר אילן וגנר: אני באתי בשם איריס שחר בנדר, אנחנו מייצגים ארגון של מחאה של 20 מקומות בארץ.
איתמר אילן וגנר: יש הרבה נתונים, רשמתי לי בנקודות, אני מקווה שאני אספיק להגיד הכול.
איתמר אילן וגנר: אני אתחיל בדבר הכי מזעזע, למשוך את תשומת הלב.
איתמר אילן וגנר: קודם כל תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן שהזמינה אותנו, זה ממש חשוב לנו ותודה רבה.
איתמר אילן וגנר: הדבר הכי מזעזע, אני ואיריס בדקנו מחקרים בנושא ונעשה ממש לא מזמן מחקר בהולנד, בהאג, בדקו כמה הקרינה הזאת מזיקה ומתו 297 ציפורים, פשוט נפלו מהעץ.
איתמר אילן וגנר: זה מחקר שנעשה בהאג.
איתמר אילן וגנר: יש לי פה על המחשב, אתם מוזמנים להסתכל.
איתמר אילן וגנר: (היו"ר יעל כהן-פארן)
יעל כהן-פארן: של הדור החמישי?
איתמר אילן וגנר: כן, של G5.
יעל כהן-פארן: מה, שמו אנטנה, הקרינו על עץ ונפלו מהעץ 297 ציפורים?
איתמר אילן וגנר: כן, עשו את זה.
יעל כהן-פארן: זה היה הניסוי?
איתמר אילן וגנר: בדקו עד כמה הקרינה הזאת - - -
עמיר בורנשטיין: היה ניסוי מקומי באזור של פארק והציפורים סביב הפארק, פשוט אספו אותם יום אחרי זה.
איתמר אילן וגנר: יש כל מיני אנקדוטות לגבי הנושא הזה, הברווזים נאלצו להיכנס מתחת למים בשביל לא להיהרג.
איתמר אילן וגנר: בקיצור, אלה כל הנתונים.
איתמר אילן וגנר: יש גם פרות שהתעלפו ויש גם חולדות, כמו שחברת הכנסת יעל כהן-פארן אמרה.
איתמר אילן וגנר: אז זה לגבי הנקודה הזאת.
איתמר אילן וגנר: נקודה שנייה זה שאפשר לנצח.
איתמר אילן וגנר: אנחנו ניצחנו בבית המשפט המחוזי בחיפה לגבי האנטנות, אנחנו ניצחנו.
איתמר אילן וגנר: יש עתירה שטותית שהגישו, אפילו לא נגדנו - - -
יעל כהן-פארן: לא ניכנס לזה.
איתמר אילן וגנר: לא ניכנס לזה.
איתמר אילן וגנר: מה שחילקתי לכל הנוכחים כאן מקודם, חילקתי פה, יש פה ד"ר בשם בוריס בלר, יש בית ספר, לא רק בחולון ולא רק בחיפה, יש לנו גם בראשון לציון, אני ממליץ מאוד לקרוא את זה, הוא עשה את זה בצורה מדעית רפואית, עבר על הילדים והראה שם שיש נתונים מאוד מאוד מדאיגים של כל הילדים שסובלים מכאבי ראש.
איתמר אילן וגנר: מדובר על השנים 2013-2012, לפני ששמו את הדברים הילדים היו בסדר גמור, וכשהתחילו לשים שם רשת של wifi הילדים התחילו לסבול מכאבי ראש, ההורים התלוננו וגילו שכל הילדים שקרובים יותר לאיפה שהקרינה יותר חזקה לאט לאט מצבם החמיר.
איתמר אילן וגנר: יש פה את כל הסעיפים, הוא בודק, הוא גם עושה אלימינציה, הוא אומר שזה יכול להיות אולי מהסיבה הזאת.
איתמר אילן וגנר: יכול להיות מהסיבה הזאת.
איתמר אילן וגנר: אבל הוא בדק ובדק וראה שזה ממש זה.
יעל כהן-פארן: הוא הוא גם הציג את זה שזה שילוב של הקרינה של האנטנה וה- wifiשהיה בכיתה, נכון?
איתמר אילן וגנר: נכון, נכון.
יעל כהן-פארן: זה אחד הגביר את השני.
איתמר אילן וגנר: נכון.
איתמר אילן וגנר: מדובר גם בקרינה שנובעת מהרשת של ה-wifi, שזה גם משהו שצריך לחשוב עליו, וגם מדובר על האנטנות עצמן.
איתמר אילן וגנר: זה נכון.
עמיר בורנשטיין: רק לציין, האנטנה הסלולרית במרחק של 20 מטר מול בית הספר.
יעל כהן-פארן: עמיר, אני מצטערת, אתה תקבל זכות דיבור.
יעל כהן-פארן: כן, איתמר, ולקראת סיום, בבקשה.
איתמר אילן וגנר: אוקיי, רק שתי נקודות אחרונה.
איתמר אילן וגנר: נקודה לפני אחרונה, אל"ף, איריס מאוד מתנצלת שהיא לא הגיעה היום, יש לה ראיון עבודה מאוד חשוב, אז היא שלחה אותי.
איתמר אילן וגנר: אני איתה במאבק הזה, נראה לי בין שנה לשנתיים, לא יודע בדיוק, אבל כבר המון המון זמן על בסיס יומיומי, הרבה שעות.
איתמר אילן וגנר: והנקודה הכי חשובה זה מה אנחנו חושבים שצריך לקרות.
איתמר אילן וגנר: יש לנו כמה נקודות שחשבנו עליהן שאנחנו חושבים שיכולים לשפר את המצב הזה.
איתמר אילן וגנר: אל"ף, מבחינת הדעה האישית שלי, גם בתור מישהו שהתעסק בהדרכה, קודם כל אם הילדים יהיו בכלל בלי הטלפונים בבית הספר, זה גם אספקט חינוכי מאוד טוב.
איתמר אילן וגנר: אפשר לדוגמה לעשות wifi רק בחדר המחשבים.
איתמר אילן וגנר: זה פתרון שהוא קצת קיצוני, אבל לדעתי כמה שהם יהיו פחות, באופן כללי, עם הטלפון הם גם יתרכזו בשיעור.
איתמר אילן וגנר: אני הדרכתי והיו קבוצות אמריקאיות וקבוצות ישראליות, לקבוצות האמריקאיות אמרו בלי טלפון, שזה גם טוב לבריאות, אבל גם טוב לקשב, הילדים פשוט מקשיבים לשיעור, אין להם בררה, אין להם משהו שמעסיק אותם.
יעל כהן-פארן: עקרונית בבתי ספר יש חוזר מנכ"ל שאומר שאסור להשתמש בטלפונים במסגרת השיעור.
יעל כהן-פארן: המורים צריכים להיות פה השוטרים וזה קשה הרבה פעמים, אבל אני יודעת שיש הרבה בתי ספר יסודיים שאוסרים על הכנסה או אוסרים על הוצאה בשיעור בצורה מאוד מאוד גורפת, לפחות בשיעור, על שימוש בטלפונים הסלולריים.
יעל כהן-פארן: אוסרים.
עדית אהרון: אוספים את הטלפונים לחדר מנהלת ומחזירים לילדים - - -
יעל כהן-פארן: זה קורה במקומות נדירים.
יעל כהן-פארן: זה לא בעיה לעשות, אבל זה לא קורה הרבה.
יעל כהן-פארן: איתמר, בבקשה, לסיום.
איתמר אילן וגנר: לסיום.
איתמר אילן וגנר: אז זה ממש פתרון טוב לזה.
איתמר אילן וגנר: אז תקן עד 1 מיקרו ואט כמו בוועדה של 2011.
איתמר אילן וגנר: הוועדה קבעה את זה ב-2011, ל-1 מיקרו ואט.
איתמר אילן וגנר: יש גם 2.5 בבלגיה.
איתמר אילן וגנר: 1 מיקרו ואט יכול להיות שיפור מאוד מאוד טוב.
איתמר אילן וגנר: נציג משרד הבריאות בוועדה הבין משרדית.
איתמר אילן וגנר: אין שם נציג של משרד הבריאות, וגם, כמו שנאמר פה, להפיץ מידע לציבור הרחב.
איתמר אילן וגנר: ודבר אחרון אחרון, גם במשרד הבריאות עצמו שיהיו יותר נציגים בנושא, ואם כבר יש, אז שיהיה יותר בשביל שיהיה בכל מחוז נציג של נושא האנטנות והקרינה.
יעל כהן-פארן: תודה רבה, איתמר.
יעל כהן-פארן: ד"ר יעל שטיין, בית חולים הדסה, בבקשה.
יעל שטיין: קודם כל תודה על ההזמנה.
יעל שטיין: אני רופאה מרדימה בבית חולים הדסה עין כרם והניסיון שלי בתחום הרלוונטי הוא שלפני שהלכתי להיות רופאה מרדימה לא ידעתי במה להתמחות ועבדתי במשך חמש שנים במחקר ברפואה תעסוקתית וסביבתית ביחידה לרפואה תעסוקתית וסביבתית בבית הספר לרפואה.
יעל שטיין: במסגרת העבודה הזאת הייתי אחראית על תחום הקרינה וראיינתי הרבה מאוד אנשים שפנו ליחידה שנחשפו לקרינה בכל מיני מסגרות, בעיקר צבאיות, אבל גם אזרחיות.
יעל שטיין: ראיינתי אותם ועקבנו אחרי המצב הרפואי שלהם ובדקנו את הספרות.
יעל שטיין: אחרי כמה שנים גיליתי שאני לא יודעת מספיק את הפיזיקה - - -
יעל כהן-פארן: באיזה שנים מדובר?
יעל שטיין: 2007 עד 2012.
יעל שטיין: באותו זמן השתתפתי הרבה בוועדת הפנים והגנת הסביבה וכאשר חבר הכנסת דב חנין הקים את הוועדה הבין משרדית שבדקה את סביבת הקרינה המותרת לתלמידים בישראל ולקח נציג מכל מיני ועדות, אז בזמנו השתתפתי בוועדה הזאת והתעקשתי מאוד שיכניסו גם את ה- wifi ויתייחסו אליו באותו מסמך.
יעל שטיין: לא משנה שאותו מסמך, היום בכלל לא מתייחסים אליו.
יעל שטיין: אחרי זה הבנתי שאני לא יודעת מספיק פיזיקה, אז הלכתי ולמדתי פיזיקה ואחד המורים שלי יושב כאן בשולחן.
יעל שטיין: באותה תקופה שהתחלתי ללמוד הוא היה בחו"ל, אבל המורה של שנינו, פרופ' פלדמן, לימד אותי.
יעל שטיין: הם גם מהנדסי אנטנות והם גם עוסקים בהשפעה של קרינה בתדרים שונים על רקמות ביולוגיות וההתמחות המיוחדת שלהם היא בתדרים של G5 שאני חושבת שפול יגיד בעיקר מה - - -
יעל כהן-פארן: 5 ג'יגה הרץ?
יעל שטיין: לא, דור 5.
יעל כהן-פארן: שזה 90 ג'יגה הרץ.
יעל שטיין: שזה 90 ג'יגה הרץ ויותר, הם חוקרים אפילו תדרים יותר גבוהים.
יעל שטיין: ואז המשכתי מחקר במסגרת העבודה בבית החולים ובאותה תקופה גם החלטתי לעזוב את עבודת המחקר ולעבוד ברפואה קלינית, בעיקר בגלל שראיתי את כמות, איך נגיד?
יעל שטיין: אני לא אהיה עדינה, את כמות השחיתות והתלות הכלכלית ואת זה שאי אפשר להתפרנס ממחקר על קרינה כי בארץ דואגים לזה שלא תוכלי לחיות ממחקר על קרינה ואם אני אמשיך לחיות ככה לא יהיה לי כסף לאכול, אז הלכתי לעבוד כרופאה מרדימה.
יעל שטיין: היום, במסגרת המחקרים שאני ממשיכה לבצע יש לי מרפאה מחקרית שמגיעים אליה אנשים שהם רגישים לקרינה, שהם סובלים מאיזה שהן תופעות בריאותיות שהם משייכים לחשיפה לקרינה אלקטרומגנטית והם פונים גם להשתתף במחקרים וגם לשמוע, לקבל ייעוץ וזה לא מרפאה רשמית שנותנת טיפול, אבל זו מרפאה של בית החולים, מרפאה ציבורית.
יעל שטיין: עכשיו, הדבר הראשון שאני רוצה להגיד לכם הוא שאם אנחנו נדמה את הקרינה האלקטרומגנטית נגיד לעשן מסיגריות, שאנחנו מדברים שזו חשיפה פסיבית או לא חשיפה פסיבית, אז גם בתקופה שזה היה נחשב קדמה לעשן, וכל רופא עישן וכל גננת עישנה בגן הילדים, אף אחד לא עמד מחוץ לחלון של הילד, פתח את הדלת ושם לו עשן סיגריה לכיוון המיטה כדי לוודא חשיפה מספקת.
יעל שטיין: אם שמים מונה אלחוטי על קיר חיצוני של בית ובפנים ישן תינוק או אם שמים אנטנה 5G ומבחינתי אני אגיד שאין שום הבדל בין אנטנת 5G ל-4G ו-3G, רק שעל 5G במסגרת המחקר שערכו הפיזיקאים הם יודעים היום להגיד מה המנגנון ולגבי הדורות הקודמים והתדרים הקודמים המנגנון בעצם לא ידוע.
יעל שטיין: מבחינתי אני לא רואה שום הבדל, אבל אם ישימו את האנטנה הזאת קרוב לחדרי מגורים ויישנו שם ילדים אז הדבר הזה הוא כפיית חשיפה בצורה שלא נודעה.
יעל שטיין: (היו"ר אורי מקלב)
אורי מקלב: מה זה נקרא ישימו?
אורי מקלב: הם כבר שמים.
יעל כהן-פארן: לא, היא מדברת על 5G שעוד לא שמו.
יעל שטיין: לא, אני מדברת גם על מונים אלחוטיים.
אורי מקלב: את מדברת על שעוני מים, שהם קיימים בבית כבר.
יעל שטיין: בהחלט כן, שהם קיימים בחלק מהבתים.
יעל שטיין: העניין הוא שיש בתים שהמרחק בין המונה לבין חדר השינה הוא קרוב מאוד, הוא קיר אחד, הוא דופן כזה ועל פי - - -
אורי מקלב: אני מניח שכל מונה חשמלי - - -
יעל שטיין: לא, אף אחד לא חושב על זה.
אורי מקלב: ד"ר שטיין, אני מניח שכל מונה חשמלי אלחוטי שנמצא בחדר מדרגות זה קרוב לאיזה קיר.
יעל שטיין: נכון, וזה רע מאוד.
אורי מקלב: זאת אומרת זה לא שונה ממים שנמצאים למטה, זה - - -
יעל שטיין: אני מדברת קודם כל על בתים שבנויים על קרקע והשעון הוא מחוץ לדלת.
אורי מקלב: מד חשמל ש - - -
יעל שטיין: מד חשמל לא משדר.
יעל שטיין: אם אתה מדבר על מד חשמל אלחוטי, הוא בהחלט משדר.
אורי מקלב: אלחוטי, היום כבר הם קיימים.
יעל שטיין: נכון והדבר הזה הוא מאוד מאוד בעייתי.
יעל שטיין: כפיית חשיפה על תינוק ועל ילד בתוך המיטה שלו בבית, שזו כבר פגיעה בזכויות אדם.
יעל שטיין: אני הצגתי את הדבר הזה בוועדה של ביו-אתיקה של אונסק"ו ב-2015.
אורי מקלב: נשמע אם בכלל יש תקן לדברים האלה.
יעל שטיין: אין תקן לדברים האלה.
יעל שטיין: אין.
יעל שטיין: מי שקובע את התקנים הם בגדול פיזיקאים או מהנדסים ואותם אנשים מאמינים שקרינה אלקטרומגנטית יכולה להשפיע על הגוף רק אם היא מחממת אותו מעבר לתדר מסוים, מעבר לטמפרטורה מסוימת, מעבר לעוצמה מסוימת.
יעל שטיין: אז קרינה כמו wifi היא מבחינתם לא בעיה בכלל בגלל שהעוצמה הממוצעת שלה היא מאוד נמוכה, וכנ"ל המונים האלה.
אורי מקלב: אבל זו נוסחה של ה-NTP והוא סותר את הדבר הזה.
יעל שטיין: ה-NTP מתייחס והוא סותר את הדבר הזה.
יעל כהן-פארן: יש צורות אחרות של הקרינה שהן לא רק חימום.
אורי מקלב: אבל הוא אומר שקרינה אלקטרומגנטית היא כן מסרטנת.
אורי מקלב: זה הבסיס בעצם למחקר.
יעל שטיין: נכון, אבל אתה אולי לא יודע שה-FCC דחה את תוצאות מחקר ה-NTP, זה פשוט לא מעניין אותו, הוא קבע שחולדות צריכות פחות להיחשף לקרינה ושאר הדברים, הוא אמר שזה פשוט לא מעניין אותו.
יעל שטיין: גם עצם זה שמתייחסים רק לממוצעים.
יעל שטיין: אם אנחנו מדברים על מוני חשמל או מוני מים, הם משדרים פולסים מאוד חזקים וביניהם הפסקות של כלום, אבל הפולסים כשלעצמם, אם מעודדים אותם במכשור הנכון הם כן גבוהים מאוד.
יעל שטיין: לדבר הזה יש לו משמעות למרות שהעוצמה היא חלשה.
יעל שטיין: ודבר נוסף, מחקרים מסוימים מראים שמה שמשנה זה המודולריות, הפולסציה, כי למשל, אני אתן לך דוגמה, ביחידה לכאב בהדסה עין כרם משתמשים כטיפול לאנשים עם כאב כרוני בגב בפולסציות של קרינה בטמפרטורה נמוכה, של בערך 40 מעלות, לא מחמם, אבל עצם הפולסציות משפיעות על העצב ומשנות אותו בצורה כזאת שזה משפיע על הכאב הכרוני, אבל באותה צורה זה משפיע על העצבים שלנו בגוף אפילו שזה לא מחמם.
יעל שטיין: אבל יש ערים, ואני אדבר על הבעיה האישית שלי, אני אדבר על ירושלים, עיריית ירושלים לא מבדילה בין קדמה לבין טכנולוגיות אלחוטיות, מבחינתה קדמה שווה טכנולוגיה אלחוטית.
יעל שטיין: במנהלת המחשוב של מנח"י בעיריית ירושלים אסור, מסרבים בתוקף להרשות לבית ספר לרשת את עצמו ברשת קווית.
יעל שטיין: הם אומרים: או אלחוטי או תצאו מהתכנית, אתם לא תקבלו בית ספר מרושת ברשת קווית, זה אסור.
יעל שטיין: ודבר שני, הם בכלל לקחו בעל תפקיד בשכר שהתפקיד שלו להרגיע את הציבור ולעזור בהטמעת טכנולוגיות אלחוטיות בעיר.
יעל שטיין: יש מגמה מאוד מאוד מכוונת בעיריית ירושלים שהכול יהיה אלחוטי.
יעל שטיין: אותו בן אדם רואיין על ידי עיתונאית לפני שבוע, הוא לא מכיר את המחקרים הביולוגיים, זה לא מעניין אותו, אין להם שום חלק בקביעת המדיניות.
יעל שטיין: מי שקובע את המדיניות ואת התקנים, אין להם שום ידע בביולוגיה, הם לא מכירים את המחקרים הביולוגיים, מבחינתם הדבר היחיד שמשנה זה אם זה מספיק מחמם או לא מחמם והדבר הזה צריך להשתנות.
יעל שטיין: במשרד הבריאות, כפי שנאמר פה, אין אף בעל תפקיד שמבין בקרינה.
יעל שטיין: כשאני פניתי למי שהוא היום סגן מנכ"ל משרד הבריאות הוא אמר לי: קרינה זה דבר חשוב, כי אם את הולכת במדבר ויש לך התקף לב את יכולה להתקשר ויבואו להציל אותך.
יעל שטיין: זה מאוד יפה, אבל זו לא גישה מקצועית.
יעל שטיין: וכשפונים מעבר לזה אומרים: יש לנו יועצת.
יעל שטיין: היועצת נמצאת בחו"ל כבר הרבה מאוד זמן ולא ידוע מתי היא תחזור, אין לה מחליף ומנהל מכון גרטנר - - -
הדס וגמן: למה?
הדס וגמן: יש - - -
יעל שטיין: פרופ' סיגל סדצקי.
יעל כהן-פארן: היא לא בארץ?
הדס וגמן: יש לה מחליפה.
יעל שטיין: אבל אי אפשר לפנות אל המחליפה וכשמדברים עם מנהל מכון גרטנר, שהוא הבוס של סיגל סדצקי, אז הוא טוען שאין ולא יכולה להיות לטלפון הסלולרי שום השפעה בכלל על הבריאות ואתם סתם מדברים שטויות.
יעל שטיין: מה שאומר שהאדם הזה, שמנהל בפועל את המדיניות, מאמין שאין שום השפעה.
יעל שטיין: לא שהוא קרא את המחקרים ושוכנע שאין שום השפעה, הוא מאמין ואמונה מאוד קשה לשנות.
יעל שטיין: יש לי עוד שני דברים ואני מסיימת.
יעל שטיין: לגבי המשרד להגנת הסביבה, הוא ממליץ להימנע מקרינה שאינה מוצדקת, אבל תמיד מצליחים לשכנע אותו שיש הצדקה.
יעל שטיין: ידוע שיש מוני מים, אני כתבתי לסטיליאן וענה לי גיל כהן שעמדת המשרד הרשמית היא להשתמש במונים בחיבור קווי, אבל בפועל לא משתמשים במונים בחיבור קווי כי זה יותר נוח למי שיושב במשרד או לחברות או לספקים או למי שזה שהם מקבלים הכול בשידור אלחוטי.
יעל שטיין: ומה הצורך?
יעל שטיין: הרעיון הזה של יותר אנטנות פחות קרינה הוא שקר ולמה הוא שקר?
יעל שטיין: כי בתיאוריה הוא נכון, אבל מעשית בעצם החברות מיצו את הצורך, מיצו את יכולת הוצאת הכספים מהמשתמשים על ידי זה שכל אחד משתמש בטלפון לראות טלוויזיה ועכשיו יש להם אפשרות להשתמש במידע מתוך הבתים שלנו באמצעות מכשירים וטלוויזיות וכל מיני מכשירים ולראות איך אנחנו משתמשים בחשמל ואיך אנחנו משתמשים במים ומתי אנחנו מדליקים טלוויזיה והמכשירים משדרים והשידורים האלה יעברו דרך האנטנות דור 5.
יעל שטיין: וגם המונים האלחוטיים, אני בטוחה שבאיזה שהוא אופן המידע יעבור דרך אנטנות דור 5.
יעל שטיין: יותר ויותר מכשירים ואביזרים יעברו דרך האנטנות ויהיו יותר אנטנות שישדרו יותר קרינה ויותר קרינה ולא פחות.
יעל שטיין: מי שאומר לכם שזה יהיה פחות זה פשוט שקר מוחלט.
אורי מקלב: קודם כל תודה רבה, באמת זה מאלף, הדברים שאמרת, והם חייבים התייחסות.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להספיק לשמוע את ההתייחסויות.
אורי מקלב: אני לא אלך לפי הסדר שאיילת הכינה לי, מכיוון שאני שמעתי הרבה הרצאות והייתי עוד לפני 20 שנה, אני חושב, בתהליכים של הצבת האנטנות הסלולריות בירושלים, הייתי חבר ועדת תכנון ובנייה ושמעתי הרבה וביקרתי הרבה.
אורי מקלב: ואני קצת מכיר את עמירם רותם, אתה מעיריית ירושלים, אז אמנם אנחנו מדברים כללי, אבל הייתי רוצה לשמוע ממך ואחרי זה אני אעבור גם לאחרים.
אורי מקלב: לכאורה זה זועק, על סמך מה אתם עושים את זה, איזה תהליך עברתם, מה הסמכות, האם אתם יודעים, יש לכם דברים שאתם יכולים להאיר את עינינו?
עמירם רותם: נתחיל בזה שעיריית ירושלים עובדת אחרי שהיא קיבלה אישורים והיא לא קובעת מדיניות והיא לא קובעת תקנים, היא מקבלת אישורים.
עמירם רותם: לעיריית ירושלים אין שום פריסה של דור חמישי, אין דור חמישי בארץ, אתם תשמעו את זה מאנשים אחרים.
עמירם רותם: אין לנו דבר כזה, אנחנו לא גוף שמשדר, בטח לא שידור סלולרי.
עמירם רותם: מה שעיריית ירושלים עשתה עכשיו זה היא יצרה מערכת של העברת נתונים.
עמירם רותם: זו מערכת קיימת, מיקרוגל, שמעבירים נתונים מפוינט לפוינט, זה לא משדר למרחב.
קריאה: באיזה תדר?
עמירם רותם: 75.6.
עמירם רותם: אז אין כאן שום פריסה של מערכת סלולרית.
אורי מקלב: אז על סמך מה אמרו?
אורי מקלב: על כל עשן יש איזה אש קטנה, מאיפה זה התחיל?
אורי מקלב: זה הרי דברים שלא נפלו לנו כי מישהו חלם על זה בלילה.
יעל שטיין: 75 ג'יגה זה תדרי דור 5.
עמירם רותם: לא דור 5.
יעל כהן-פארן: אז אולי תאיר את עינינו מה זה המיקרוגל.
עמירם רותם: מיקרוגל, כל תדר - - -
יעל כהן-פארן: בוא לא ניכנס להגדרת מיקרוגל, כי זה רק עושה לנו את התמונה של המכשיר בבית במטבח, יש תדרים ו - - -
עמירם רותם: לא, אין במטבח.
יעל כהן-פארן: תקשיב.
יעל כהן-פארן: אני פיזיקאית, יש תדרים, יש להם frequency, ופשוט הגדירו אותם, זה אינפרא רד וזה מיקרוגל.
יעל כהן-פארן: עזוב, תדבר מספרים.
יעל כהן-פארן: 75 ג'יגה הרץ?
יעל כהן-פארן: ועל מה אתם משדרים?
יעל כהן-פארן: באנטנות שכל ייעודן הוא להיות פרוסות בכל רחבי העיר?
יעל כהן-פארן: או כרגע הן רק - - -
עמירם רותם: לא, העברת מידע, אם רוצים להעביר מידע ממקום למקום.
יעל כהן-פארן: כן, איזה מידע, למשל?
אורי מקלב: אני אשאל.
אורי מקלב: הרמזורים למשל, הרי יש לכם באמת פריסה גדולה מאוד.
עמירם רותם: לא, קחי משהו יותר פשוט, כל המידע שאנשים מקבלים באוטובוסים, יש שם מכשיר סלולרי רגיל פשוט שמקבל את הנתונים ומעביר אותם פנימה.
עמירם רותם: אי אפשר לרשת קווי ולפתוח את כל העיר, אז עושים את זה בתקשורת סלולרית, wifi רגיל, פשוט, יושב בתוכו, סטנדרט רגיל.
עמירם רותם: אם אני רוצה להעביר מידע מגבעת שאול לכיכר ספרא, אני לא רוצה סיב אופטי, רוצים להעביר לו יותר מידע, אז עושים מה שמקובל מאוד כבר עשרות שנים, מדברים לתקשורת מיקרוגל, מידע תקשורתי.
עמירם רותם: כל אנטנה סלולרית היום מרושתת במיקרוגל אם היא לא מחוברת ל - - -
אורי מקלב: מה חידשתם בזה?
קריאה: זה לא מיקרוגל - - -
יעל כהן-פארן: זה תקשורת עצמאית ש - - -
עמירם רותם: בסדר, לא משנה, זה - - -
קריאה: זה כן משנה.
יעל כהן-פארן: השאלה היא מה ההשלכות הבריאותיות שלה, במה היא שונה ואולי יש כאן אנשים אחרים שהם מומחים בתדרים, פיזיקאים שיגידו במה עובדות רשתות אחרות.
עמירם רותם: אלה התדרים שהעירייה קיבלה ממשרד התקשורת וזה קיבל את אישור איכות הסביבה לבטיחות.
אורי מקלב: אני לא פיזיקאי, אבל כל האנטנות שיש ברמזורים, יש לכם מרכז בקרה, כולם מרושתים, זה גם בתקשורת מיקרוגל?
עמירם רותם: לא, זה משתנה - - -
אורי מקלב: זה הכול עם אנטנות.
עמירם רותם: זה משתנה.
עמירם רותם: מערכת בקרה של השקיה עובדת בצורה של סיגנלים שפותחים וסוגרים את הברזים, בפולס אחד, רמזורים שעובדים בסיבים אופטיים.
עמירם רותם: המערכת כולה מתחדשת, כי כל התהליך הזה של אפשרות יצירת רשתות - - -
אורי מקלב: עמירם, יכול להיות שבהמשך אנחנו בהמשך נחזור אליך, אבל אולי לפני שנבקש מד"ר הדס וגמן, ד"ר חגית אולנובסקי.
חגית אולנובסקי: תודה.
חגית אולנובסקי: אני חושבת שראוי קודם כל לקבל את עמדת משרדי הממשלה.
אורי מקלב: לא, סליחה, אני מקבל באהבה את ההתערבות בתהליך ניהול הישיבה - - -
חגית אולנובסקי: הצעה.
אורי מקלב: לא, אבל אנחנו על פי רוב רוצים לשמוע את עמדת משרדי הממשלה אחרי שהם שומעים את הדברים.
אורי מקלב: אני רוצה התייחסות למה שאת אומרת, התייחסות למה שאמרה ד"ר יעל שטיין.
אורי מקלב: אני מביא את משרדי הממשלה כעונים אחר הדברים האלה.
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע מה את מעלה ואחרי זה לשמוע אותם, אז אם יש לך מה להוסיף, בבקשה.
חגית אולנובסקי: כמובן, אחרת לא הייתי טורחת להגיע לכאן.
חגית אולנובסקי: צהריים טובים, תודה על ההזמנה.
חגית אולנובסקי: שמי ד"ר חגית אולנובסקי, אני מומחית לניהול סיכוני בריאות וסביבה, יש לי תואר שלישי בביולוגיה מולקולרית ועברתי הכשרה מיוחדת בניהול סיכוני בריאות וסביבה באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
חגית אולנובסקי: גם עבדתי במכוני הבריאות הלאומיים בארצות הברית, יעצתי למדענית הראשית במשרד להגנת הסביבה ובחמש-שש שנים האחרונות אני יועצת לניהול סיכוני בריאות וסביבה, אני עובדת רק עם משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, ארגונים ועמותות, מוסדות אקדמיים, לא עובדת עם אף גורם מסחרי, כך שמה שאני מציגה פה זה את הידע המקצועי שלי ואת טובת הציבור כולו.
חגית אולנובסקי: הנושא של קרינה הוא נושא כואב כי אנחנו לא רואים אותה וקשה למדוד וקשה מאוד לדעת לשייך תחלואה ספציפית לקרינה.
חגית אולנובסקי: החשיפה לקרינה היא all over.
חגית אולנובסקי: כמו שסטיליאן גלברג אמר לא פעם, אם הקרינה הייתה בצבע כחול, אם היינו יכולים לראות אותה, אז הכול היה פה כחול.
חגית אולנובסקי: לא רק פה, גם ביער וגם בעיר וגם בחוף הים, הכול היה כחול, הקרינה האלקטרומגנטית נמצאת סביבנו, כל הזמן.
חגית אולנובסקי: זה לא קשור לתדר מסוים או למכשיר מסוים או לאנטנה או למכשיר כזה או אחר.
חגית אולנובסקי: אנחנו חיים עם קרינה כבר לא מעט שנים.
חגית אולנובסקי: יש מכשירים שהקרינה שלהם ירדה ככל שעלתה הטכנולוגיה ויש מכשירים שהקרינה שלהם עלתה.
אורי מקלב: סליחה שאני מפריע.
אורי מקלב: את מרצה מומחית, אז ההפרעה שלי באמצע לא תסיט לך את המחשבה.
אורי מקלב: למה יש קרינה, למה פה אני יודע, אבל למה ביער יש?
עמירם רותם: AM, FM, רדיו משדר.
אורי מקלב: ביער?
יעל כהן-פארן: בסדר, אבל יש שוני בעוצמות.
חגית אולנובסקי: יש שוני בהרבה פרמטרים.
אורי מקלב: אבל למה ביער?
אורי מקלב: אם אני נמצא לבד ביער בלי מכשיר סלולרי?
יעל כהן-פארן: כי יש קרינה.
יעל כהן-פארן: יש לך קליטה, אז יש - - -
חגית אולנובסקי: אור השמש.
חגית אולנובסקי: רדיו.
יעל כהן-פארן: אבל גם יש לך קרינה סלולרית בכל מקום.
אורי מקלב: שיש פה אני יודע, אבל למה היא אומרת לי שיש גם ביער?
עמירם רותם: תפתח פה מכשיר רדיו - - -
אורי מקלב: נגיד שאני בודד ביער, בלי שום דבר.
חגית אולנובסקי: בלי אנטנות סלולריות.
אורי מקלב: כן, אז יש את הקרינה הטבעית שיש היום.
חגית אולנובסקי: לא, רדיו.
חגית אולנובסקי: גלי רדיו, רדיו AM שהיה אפשר לקלוט מקצה העולם לקצה השני.
אורי מקלב: אז זה עובר דרך היער?
חגית אולנובסקי: גם דרך היער, גם דרך הים.
עמירם רותם: ברור, גם בבניין הזה.
חגית אולנובסקי: גם דרך הבניין.
חגית אולנובסקי: בכל מקום.
חגית אולנובסקי: צריך להבין את זה.
חגית אולנובסקי: מכיוון שאני לא רוצה לתת פה את כל השיעור שאני נותנת על קרינה בלתי מייננת והשפעותיה - - -
אורי מקלב: גם אין לנו את הזמן הזה.
חגית אולנובסקי: אני יודעת, אני רוצה להתמקד בנקודה אחת, כי אני מנחשת מה יגידו נציגי משרדי הממשלה ואני מניחה שגם עמיתי, ד"ר לרנר, ידבר מאוחר יותר.
חגית אולנובסקי: יש דבר אחד מאוד מאוד ברור בתחלואה כתוצאה מקרינה בלתי מייננת והדבר הזה הוא שרוב התחלואה, אם לא כולה, נגרמת כתוצאה מאפקט הנוצבו.
חגית אולנובסקי: אפקט הנוצבו הוא האפקט ההפוך לאפקט הפלצבו.
חגית אולנובסקי: כאשר אני מאמינה שמשהו פוגע בבריאותי יש סיכון שאכן בריאותי תיפגע.
חגית אולנובסקי: זה מנגנון מוכח בהמון המון מקרים.
חגית אולנובסקי: יעל, אם את זוכרת, דיברנו על זה בהקשר של טורבינות רוח, שהציבור חושש מטורבינות רוח וציבור שחושש מטורבינות רוח אכן חולה.
חגית אולנובסקי: לצערי גם במקרה של קרינה בלתי מייננת זה המצב, זה הוכח.
חגית אולנובסקי: אני לא אומרת שזו הסיבה היחידה לתחלואה - - -
קריאה: המחקרים האלה - - -
חגית אולנובסקי: סליחה, אני מבקשת לא לקטוע אותי.
חגית אולנובסקי: אני לא אומרת שזו הסיבה היחידה לתחלואה, אני כן אומרת שזו הסיבה היחידה שהוכחה לתחלואה.