GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי פוקשניאנו: אנחנו עוד לפני זה מגיעים לסדנה שמכתיבה את היקף היעד אנחנו בעצם נותנים להם כלי עבודה, 'זה מה שאתם צריכים לעבוד עליו בזמן ההכשרה' ובזמן ההכשרה כל מפעל עובד על המפעל עצמו וכך אנחנו כבר תוך כדי ההכשרה מקדמים את הפריון, מקדמים את ההתקדמות של המפעל בזמן יחסית קצר.
עדי פוקשניאנו: לאחר מכן המטרה היא לשלב את כל הצד הזה להטמעה בתוך המערכת, לתוך המפעל עצמו, ואנחנו עושים את זה גם על ידי זה שאנחנו נותנים כלים לאיך עושים הטמעה נכונה, איך מציגים נתונים עסקיים ולא רק מבצעים אותם, איך מגייסים את ההנהלה, איך מגייסים שותפים עסקיים אחרים ואנחנו אחר כך מצוותים אותם, לכל מפעל יהיה מנטור, מישהו שהולך לעזור בתהליך ההטמעה שמבחינתנו הוא אחד החשובים ביותר.
עדי פוקשניאנו: זה לא מספיק רק לתת את הידע, המטרה היא גם לעשות השפעה על המפעל עצמו ולדעת לתת לכל מפעל את הכלים כדי להטמיע וכדי לעשות התקדמות, ושוב, בתקווה בזמן יחסית קצר עם כלים מאוד מאוד ממוקדים וידע מאוד ממוקד פר מפעל.
עדי פוקשניאנו: עלו הרבה שאלות גם על מפעלים וגם על ההכנה שלהם.
עדי פוקשניאנו: אנחנו כבר התחלנו עם הפיילוט הזה וזה מאוד מרגש, כבר יש מפעלים שנכנסו לתוך הפרויקט.
עדי פוקשניאנו: כתבתי פה כמה מפעלים רק כדי שתראו שהם גם מאוד פזורים בארץ, צפון, מרכז, דרום, כמות עובדים שונה, שירותים אחרים, טכנולוגיות אחרות, ומה שמעניין הוא שגם יש דיפרנציאציה.
עדי פוקשניאנו: יש מפעלים שיש להם כבר ERP, שיש להם CRM, שיש להם מאגרי מידע, אבל מה שהכי חסר זה הידע איך להשתמש בזה.
עדי פוקשניאנו: עכשיו שיש לנו מידע, מה בעצם - - -
אורי מקלב: מעניין אותי למשל על רהיטי לביא, מה מצאתם שם?
אורי מקלב: בעדשות אני יכול להבין, יש נתונים, יש דברים שאתה יכול - - -
נתנאל היימן: עדי, זה מפעל ספציפי.
נתנאל היימן: בואי נשמור את זה רמה אחת מעל קו הייצור.
נירית איבי: כן, אפרופו פרטיות והמידע, עדיף שלא ניכנס לכל מפעל ובפרטיות שלו, אבל אדוני היושב ראש, אם תרצה אנחנו נגיע לישיבה ונעשה לך סקירה על כל הפרויקט, כי זה פרויקט באמת מעניין.
אורי מקלב: מאה אחוז, בסדר.
עדי פוקשניאנו: מה שהיה הכי מעניין כבר במחקר הראשוני זה הצורך העצום בידע.
אורי מקלב: לא במפעל, באופן כללי, מעניין אותנו וגם מעניין את האזרחים, איך לקחתם מפעל שייצר ככה וככה, עם 90, 180 עובדים, ואיך עם המידע - - -
נירית איבי: יש לנו פה דוגמה חיה שבה מפעל וויפרו גבעון, שבאים באמת לספר על מה הם עשו וללא סבסוד ממשלתי.
נירית איבי: זו דוגמה שהוא יוכל לדבר עליה ממקור ראשון.
עדי פוקשניאנו: לסיכום, היכולת שלנו להשפיע בזמן מאוד קצר דרך הגברת ההון האנושי פר מפעל מאוד גדולה בפרויקט הזה וזו גם זכות להציג וגם זכות לעבוד עם כאלה ש - - - אם זה התאחדות התעשיינים או משרד האוצר.
אורי מקלב: יפה, אז תודה.
אורי מקלב: עכשיו הגיע הזמן שלך, נירית.
נירית איבי: אני רציתי לקחת כמה צעדים אחורה ולדבר מ-5,000 אלף רגל כי זה קצת התמסמס פה.
נירית איבי: התכנית שאנחנו מדברים עליה, DDI, היא תכנית מאוד מאוד מיוחדת ולא בגלל שהממשלה ביצעה אותה ועשתה אותה, אלא בגלל שיש פה סקטור עסקי חזק, יש פה חברה בינלאומית בשם גוגל, שבאה ונותנת השפעה חיצונית חיובית על המשק העסקי, נותנת פעילות ונותנת לנו את הכלים יחד עם דלויט, את המחקר, ואומרת ומציירת לנו יעד, וזה דבר שהוא לא מובן מאליו.
נירית איבי: כשאנחנו הרבה פעמים מדברים על חברות בינלאומיות שפועלות בארץ, גם במשרד האוצר, אנחנו מנסים לכמת את הכדאיות ואת ההשפעות החיוביות שהם נותנים ופה ראוי לציין גם את נועה וגם את שמעון שנתנו את הפידבק שלהם, באמת נתנו פוקוס לתעשייה שהיא תעשייה פחות עתירה בהשקעות, שהיא תעשייה בעלת פחות נגישות למידה וגוגל באה ואמרה 'אוקיי, יש לנו פה בעיה באקו סיסטם הישראלי, בואו נראה איך אנחנו פותרים אותה' ואנחנו נרתמנו.
נירית איבי: אז קודם כל עם כל הכבוד ליושבים סביב השולחן הזה, שהם עובדי ממשלה, זו העבודה שלנו, פחות העבודה שלהם ואם כבר למישהו מגיע מילה טובה זה להם.
נירית איבי: אחרי ההקדמה הזאת אני רוצה להגיד כמה דברים.
נירית איבי: אחת, אנחנו מוצבים פה בין שתי כלכלות, אני פחות רוצה להגיע להגדרה מי הן שתי הכלכלות, אלא יותר על הגשר.
נירית איבי: פרויקט DDI ופרויקטים אחרים בייצור מתקדם בונים את הגשר בין אותן הכלכלות, אנחנו בנטו תעשייה, יחד עם משרד הכלכלה, הובלנו עלות תקציבית של 1.15 מיליארד שקלים שיבואו לביצוע עד 2020.
נירית איבי: שלושה הנדבכים המשמעותיים ביותר של הלמעלה ממיליארד שקלים האלה זה הסרת חסמים רגולטוריים, ייצור מתקדם ומו"פ בתעשייה המסורתית וכוח אדם מיומן.
נירית איבי: והיופי הכי גדול בפרויקט הזה שהוצג פה על ידי דלויט ואלווישן זה ש-DDI לוקח את שני הנדבכים ועוזר לתעשייה המסורתית גם על ידי הכשרה של עובדים וגם על ידי ייצור מתקדם והטמעתו בתוך המפעלים.
נירית איבי: לסבר את האוזן, אנחנו מדברים על 600 מיליון שקלים בתכנית נטו תעשייה לטובת מו"פ בתעשייה המסורתית.
נירית איבי: עשינו כלים ייעודיים לתעשייה קטנה ובינונית, אחד מהם באמת שמענו, הטמעת טכנולוגיות ייצור מתקדם, מסלולי סיוע ועוד.
נירית איבי: לי חשוב כמשרד אוצר לבוא ולומר שהיוזמה שנלקחה פה על ידי משרד הכלכלה ונטו תעשייה, שבאה ושמה את הדברים האלה על סדר היום, היא חשובה, אבל חשוב עוד יותר זה שיתוף הפעולה בין הממשלה לסקטור העסקי.
נירית איבי: אנחנו כממשלה לא יכולים לראות הכול, אנחנו לא יכולים לשמוע הכול, שיתוף הפעולה פה שנעשה עם הסקטור העסקי והבחינה של הדברים בין אם זה לראות את החסמים שבאמת דיברנו עליהם, מסקירה של שאלונים שעשו דלויט, ועד לשיח עם חברות ההייטק או עם חברה כמו וויפרו גבעון, עזרה ונתנה לנו את הדרך להביא לביצוע מיידי של הפרויקט.
נירית איבי: היום יש 20 מפעלים בתוך הפרויקט הזה ואני אסיים אומר שאני אתן לנועה מגוגל את רשות הדיבור כדי להשלים אותי, כי בסוף זה שיתוף פעולה.
אורי מקלב: תודה, נועה.
נועה אלפנט: ממש בקצרה.
נועה אלפנט: אני נועה אלפנט ואני מנהלת את המדיניות הציבורית של גוגל בישראל.
נועה אלפנט: אני שמחה להיות כאן - - -
אורי מקלב: אני באמת מסכים עם מה שאמרה נירית, זה לא דבר שמובן מאליו, זה באמת ראוי לציון, לשבח והוקרה.
נועה אלפנט: תודה תודה ואני גם שמחה שהציון והשבח ניתנים כאן בבית הזה, שבדרך כלל אנחנו רגילים לשמוע קולות קצת אחרים.
נועה אלפנט: אני חושבת שזה חשוב לראות את הסיפור המלא ואנחנו שמחים על ההזדמנות הזו.
נועה אלפנט: אנחנו ערים ושומעים פה בחדר הזה ובחדרים אחרים הרבה פעמים את החשש מהפער שיש בין המובילות של ההייטק הישראלי והפעילות של חברות בינלאומיות כאן לבין ענפים אחרים בתעשייה ושמחתי לשמוע קולות כאן, גם ממשרד הכלכלה ואחרים, בכיוון אחר, שיש הזדמנות לכל אחד ולכל ענף ליהנות מהאפשרויות שמעניק העולם הדיגיטלי והעולם הטכנולוגי ואנחנו רואים את עצמנו כשותפים למאמץ לאפשר להרבה קבוצות ליהנות מההזדמנויות האלה.
נועה אלפנט: הפרויקט הזה, שאנחנו עושים ביחד עם משרד האוצר ועם התאחדות התעשיינים הוא מופנה לתעשייה המסורתית ולצד זה יש עוד פרויקטים שאנחנו עושים עם גורמים רבים בהקשר של הכשרות לעסקים קטנים ובהקשר של הכשרות מקצועיות לצעירים מהפריפריה, משום שזו בעינינו הדרך ליהנות מהשפע שנותנת הטכנולוגיה.
נועה אלפנט: המפתח הוא בשיתוף פעולה בין המגזרים, בשיתוף פעולה בין הממשלה, בין התעשייה ועמותות שונות והתאחדויות וכן הלאה, רק ככה אפשר לעשות שינוי אמיתי.
נועה אלפנט: אנחנו מאוד מאוד שמחים על שיתוף הפעולה הזה, מבחינתנו שימשיך ויגדל, אני שמחה לשמוע שיש מקורות חדשים עבור זה ואני מקווה שהעבודה המצוינת של אלווישן רק תמשיך ותביא לעוד מפעלים שייהנו מכך.
נועה אלפנט: תודה רבה.
אורי מקלב: מותר לשאול, הפרויקטים האלה של גוגל נעשים גם בעוד מדינות?
נועה אלפנט: הפרויקט הזה הספציפי נולד בישראל ואנחנו מקווים שעכשיו ימשיך ויאומץ בעוד מדינות.
נועה אלפנט: יש פרויקטים אחרים שנעשים בעוד מדינות.
אורי מקלב: בהשוואה, אני מבין שזה חדשנות כאן.
נועה אלפנט: הפרויקט הזה התחיל בישראל ואנחנו מאוד מאוד נשמח לראות אותו מאומץ בעוד מקומות.
נועה אלפנט: אני חושבת שההתחלה הייתה המחקר שדלויט עשו, ורותם הציגה כאן שהראה את הפער.
נועה אלפנט: כולנו מודאגים מהפער הזה כי כולנו גם חיים כאן ומאמינים שהדרך הנכונה היא לא לנסות למנוע חדשנות ולמנוע פעילות.
נועה אלפנט: לפעמים אני מרגישה שאני נמצאת בכנסת הזו בשני עולמות, העולם שמוצג כאן של איזה יופי שחברות בינלאומיות פה וכמה חשוב להרחיב את הפעילות לבין דיונים אחרים שרק מחפשים איך להגביל ולהגביל.
עמירם אפלבום: שאתם אחת מהם, אתם אחת מהחברות הבינלאומיות ואנחנו שמחים על זה ורוצים לעודד עוד.
נועה אלפנט: בהחלט ותודה על כך, אבל בחדרים אחרים, בדיונים אחרים עם כותרות אחרות הכיוון הוא הפוך.
אורי מקלב: ככל שהשימוש בדאטה והשימוש במידע, גם פה, אותם אנשים רוצים מצד אחד טכנולוגיה וחידושים מתקדמים ומצד אחד רוצים שזה לא יהיה על ידך ולא להשתמש ושמירה על פרטיות.
אורי מקלב: כמובן שצריך למצוא את דרך המלך, זה נמצא בכל מקום.
אורי מקלב: אני זוכר את הוויכוח, עוד שהייתי בתפקיד הקודם שלי בעיריית ירושלים, ואז היה העניין של הקמת משדרים, אנטנות, של חברות הסלולר, אז כל אחד רצה שזה לא יהיה ליד הבית שלו, אבל שתהיה לו קליטה מעולה.
אורי מקלב: כמו בהרבה דברים, אנחנו רוצים את האוטובוס ליד הבית, אבל שהאוטובוס יעבור אצל השכן.
אורי מקלב: זה נכון, אבל ככל שיהיה שיתוף פעולה אני חושב שגם הנראוּת וגם באופן מעשי, שהמידע הזה ומה שיש - - - בשימוש ולא רק מטעמים מסחריים ורק שימוש ללא תועלת, שרק צד אחד נהנה.
אורי מקלב: ככל שמאזנים, שזה מועיל לכל הצדדים, אני חושב שככה זה גם יותר מובן ויותר מקדמים ויש יותר שיתוף פעולה.
נועה אלפנט: אני מסכימה ששיתוף הפעולה זו באמת דרך המלך ואנחנו עושים הרבה מזה ואני שמחה על ההזדמנות להציג אותו.
עמירם אפלבום: השאלה בחברות הבינלאומיות, שאנחנו מאוד מעודדים, מה הערך המוסף שהם משאירים בכלכלה הישראלית.
עמירם אפלבום: לעשות מחקר ופיתוח בלבד, שאין המשכו בתעשייה, או בעוד הנדסה, והערך המוסף הוא קטן, אז אנחנו לא הרווחנו הרבה, להיפך.
עמירם אפלבום: אני חושב שזה אחד הדברים הגדולים, האתגרים הגדולים, ליצור את האקו סיסטם שהם ירצו להמשיך ולהשקיע פה.
אורי מקלב: נתנאל היימן.
אורי מקלב: השאלה אם אתה רוצה עכשיו.
נתנאל היימן: התכוונתי לפתוח, נראה לי שאני אסכם.
אורי מקלב: אז גוני לטזר.
אורי מקלב: לטזר זה אחרון - - -
גוני לטזר: טוב, אני לא יכול להיות אחרון היום.
אורי מקלב: גם לא ראשון כנראה.
גוני לטזר: שלום לכולם, שמי גוני לטזר, אני סמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברה ששמה וויפרו גבעון.
גוני לטזר: אנחנו היום היצרנים המובילים בארץ לחלקי מבנה תעופתיים.
גוני לטזר: במילה אחת מזה חלקי מבנה תעופתיים.
גוני לטזר: תחשבו על מטוס, גדול או קטן, יש בתוכו המון המון חלקים, בדרך כלל ממתכת, שהם חלק מהמבנה שלו, וזה בעצם מה שאנחנו מייצרים.
גוני לטזר: יש לנו 300 עובדים, 250 מתוכם בארץ, יש לנו עוד 50 עובדים בארצות הברית, סמוך למפעל של בואינג בסיאטל, כיוון שבואינג זה הלקוח המרכזי שלנו בשנים האחרונות.
אורי מקלב: איפה המיקום שלכם?
אורי מקלב: בגבעון?
גוני לטזר: לא, אנחנו נמצאים בקרית ביאליק.
גוני לטזר: השם גבעון הוא למעשה שם המייסד שלנו שהקים את החברה בתחילת שנות ה-70.
גוני לטזר: היום אנחנו בבעלות של קונצרן הודי מאוד גדול ששמו וויפרו.
גוני לטזר: זו דוגמה מאוד מאוד יוצאת דופן, אחת, להשקעה של חברה הודית בישראל, שתיים, להשקעה של חברה הודית בתעשייה יצרנית בישראל, שלוש, להשקעה בכלל בתעשייה יצרנית בישראל.
גוני לטזר: אז דיבר ידידי קודם על מה שעושות החברות הבינלאומיות בארץ, זו דוגמה מובהקת לבדיוק מה שהייתם רוצים לראות, אני רק אומר במאמר מוסגר, וזה לא לדיון הזה, וויפרו לא זוכה לשום הטבה כתוצאה מהבעת האמון המאוד מאוד משמעותית שלה במשק הישראלי.
עמירם אפלבום: היא יכולה להצטרף ל-multinational companies יש סדרה שלמה של הטבות של multinational company, יכולים לבוא אליי.
גוני לטזר: במסגרת תיקון 51 לחוק עידוד השקעות הון סימנו את תעשיית ההייטק כתעשייה היחידה שהיא רלוונטית לזה, הקריטריונים שהרשות שאתה עומד בראשה קבעה בעצם הוציאו אותנו מהסיפור הזה ובגלל שאנחנו לא שייכים לגוגל לא הצלחנו לקבל ולו שבריר אחד מההטבות האלה.
עמירם אפלבום: אז הדברים השתנו בשנתיים האחרונות.
עמירם אפלבום: אני לא יודע על מתי אתה מדבר, בשנתיים האחרונות יש את הייצור המתקדם וחברות שהן רחוקות רחוקות מהייטק, תעזוב הייטק, בגלל שהן בפריון נמוך מקבלות הטבות.
עמירם אפלבום: יש אפשרויות, multinational companies עוזרים גם לחברות ייצור עם - - -
גוני לטזר: אני אשמח להיפגש איתך בעתיד לשמוע עליהן ואנחנו יותר מנשמח.
עמירם אפלבום: בשמחה.
גוני לטזר: ולו זו כבר סיבה שלשמה - - -
קריאה: רק להעמיד דברים על דיוקם, במסגרת חוק עידוד השקעות הון אתה נהנה מהטבות מס של 6% עד 10%, מס בפריפריה.
גוני לטזר: זה מזכיר לי את הדיון שהשתתפנו בו, לא נפתח את הסוגיה הזאת, לא לשם כך זומנתי.
אורי מקלב: זה שעשינו הכרה עם הרשות לחדשנות עכשיו, אז גם היה זה שכרנו.
גוני לטזר: אנחנו בעצם מדברים על DDI, וויפרו גבעון היא בעצם דוגמה ליישום מאוד מוצלח של ה-DDI.
גוני לטזר: דרך אגב, אנחנו עד לפני זמן לא רב לא ידענו מה משמעות המושג DDI, זאת אומרת אנחנו עשינו DDI, אנחנו עושים כבר עשר שנים, עוסקים ב-DDI בלי לדעת שזה בדיוק מה שאנחנו עושים מבחינת טרמינולוגיה.
גוני לטזר: כפי שאמרתי, אנחנו עוסקים בייצור חלקי מבנה למטוסים, מה שאומר שאנחנו מוכרים שירותי ייצור.
גוני לטזר: התכן של המוצר נעשה על ידי יצרני המטוס והם אומרים לי 'תעשה לי בדיוק את הדבר הזה על מנת שאני אשלב אותו במטוס שלי', ולכן פריון הוא המפתח לכל מה שאנחנו עושים.
גוני לטזר: זאת אומרת אם אנחנו נהיה יעילים יותר, התפוקות שלנו תהיינה רבות יותר, אנחנו נצליח להוציא מהמשאבים שלנו, גם המשאבים האנושיים וגם המשאבים האחרים, יותר מהמתחרים שלנו, כך נצליח להמשיך ולהתחרות בשוק.
גוני לטזר: אנחנו זיהינו כבר לפני המון שנים שהפריון לא מספק והקיבולת הייצורית שלנו מגיעה לאיזה שהוא לימיט שהדרך היחידה להגדיל אותה היא באמצעות השקעות הוניות נוספות.
גוני לטזר: לצורך העניין גייסנו את הנושא של ה-DDI והתחלנו לבצע גם מדידה וגם ניתוח מאוד מאוד מעמיק של הרבה מאוד פרמטרים שקבענו לעצמנו ובאמצעות תהליך ארוך, שלקח לא מעט שנים והוא תהליך מתמשך אגב, זה דבר שהוא לא נעצר בחודש או חודשיים או אפילו שנה או שנתיים - - -
אורי מקלב: לקחתם חברה שתעשה את זה?
אורי מקלב: מי עשה לכם את כל התהליך של הבדיקה, מי ליווה אתכם בעניין הזה?
גוני לטזר: לא ליווה אותנו אף אחד, זה תהליך שהחזקנו אותו בכוחות עצמנו, עם תוכנה שאנחנו פיתחנו מתוך הבנה שזה מה שהלקוחות שלנו מצפים מאיתנו.
גוני לטזר: חברת בואינג הגדולה, כשהיא באה לעשות אצלנו סקר, היא מצפה לראות גם תוצרים בתחום הזה, זאת אומרת כיצד אנחנו לוקחים את המידע שיש לנו, את הדאטה שיש לנו בארגון ומתרגמים אותו ל - - -
אורי מקלב: כשבואינג מזמינה, זה נעשה בישראל, רק מבחינתם האיכות והזמינות, יעילות, זה מה שמעניין אותם?
גוני לטזר: סליחה?
אורי מקלב: כשבואינג מזמינה אצלכם מה שהיא צריכה, לא המיקום שלכם משפיע.
גוני לטזר: אנחנו מהבחינה הזאת מנסים להביא אותה למצב שבעצם היא אדישה אליך, אנחנו מתנהגים ונותנים לה שירות כמו ספק שנמצא מטר מהשער שלה ובאמת אנחנו נדרשים לסטנדרטים מאוד מאוד גבוהים כתוצאה מזה, ואני אומר שזה אפשרי.
גוני לטזר: זו עבודה מאוד קשה, אבל זה בהחלט אפשרי וה-DDI הוא אחד הכלים להגיע לכך.
גוני לטזר: ובאמת באמצעות גם מערכת מדידה ממוחשבת של חוברת למרכזי הייצור שלה, למכונות, וגם דלייה של המידע וניתוח שלו בתהליך מאוד מאוד ארוך הצלחנו בסופו של יום גם להוריד את עלות שעת העבודה המפעלית שלנו בשיעור מאוד מאוד ניכר וגם להגדיל את קיבולת הייצור הפנויה, מה שאומר שהיום על אותה מכונה שייצרתי בוא נאמר עשר יחידות עד היום, היום אני יכול לייצר 13, 14 ו-15.
גוני לטזר: הדברים האלה הם כמובן בעלי משמעות מאוד נכבדת במסגרת הפעילות שלנו.
אורי מקלב: אם אתה יכול לציין איזה נקודה אחת בשינוי, איזה דבר מרכזי, איזה דבר שגיליתם, שיניתם אותו וזה מה שגרם לשינוי, אם יש משהו משמעותי וגדול בתוך כל התהליך הזה.
גוני לטזר: בהחלט, אנחנו גילינו למשל שהזמנים בין פעולת ייצור אחת לבין פעולת ייצור שנייה הם מאוד מאוד ארוכים, זאת אומרת שברגע שעושים כיוון למכונה, כיוון יכול לקחת שעה, יכול לקחת שעתיים ויכול לקחת שלוש, כל כיוון כזה משבית את המכונה לפרק זמן.
גוני לטזר: מרגע שאתה מבין את זה ואתה יודע גם לזהות מה הסיבות לכך ומצליחים לצמצם את זה בצורה ניכרת, המכונה הזאת מסוגלת היום לייצר הרבה יותר.
גוני לטזר: כך זה כאשר מדובר בתקלות, כך זה כאשר מדובר בניצול מקסימלי של ביצועי המכונה על פי מפרטי היצרן, דברים שאתה לא תמיד מצליח לעשות, אבל כל דבר כזה צריך למדוד לאורך זמן, לנתח אותו, להבין אותו ואז מגיע השלב הכי חשוב, זה היישום.
גוני לטזר: גם אחרי שאתה מבין בדיוק את המהות, תעשייה יצרנית, ואני שמח שמשתמשים במושג הזה, תעשייה יצרנית, זה ריצה למרחקים ארוכים.
גוני לטזר: התהליכים בתעשייה יצרנית הם מאוד מאוד ארוכים ולעתים גם מאוד מאוד מתסכלים וזה מחייב מחויבות מאוד מאוד עמוקה של ההנהלה ומחייב אנשים שעוסקים בדבר הזה באופן מלא במשרה מלאה על מנת לראות שהדברים באים לידי יישום.
גוני לטזר: כאן, לדעתי, בתכניות שהוצגו פה ייתכן, אני לא מכיר את התכניות לעומקן, ייתכן שיש פער, כיוון שעל מנת לראות תוצרים אמיתיים של DDI אלה דברים שיכולים לקחת גם שנתיים ושלוש וארבע וחמש.
גוני לטזר: כל הגורמים שיושבים כאן, כמובן בהובלת ממשלת ישראל, חייבים להתגייס לדבר הזה לטווח הארוך.
גוני לטזר: לקחת מפעל יצרני של 50 איש ולהגיד לו 'אתה תגייס עכשיו עובד במשרה מלאה', לפעמים שניים, לפעמים אפילו שלושה, שזה מה שהם יעשו כל היום, ימדדו, ינתחו ואחר כך יביאו לידי יישום.
גוני לטזר: זו משימה מאוד לא פשוטה וגם מעמסה תקציבית לא פשוטה, מה גם שאת התוצאות אתה לא רואה מיד.
גוני לטזר: אז יכול להיות שאותו מפעל, הנהלת המפעל תבין שזה מה שהיא צריכה לעשות, אבל כשיחשבו איך אני מקצה את המשאבים שלי - - -
אורי מקלב: זה ההישרדות שלו.
גוני לטזר: וכאן אני חושב שזה דגש שחשוב מאוד מאוד לתת אותו.
גוני לטזר: אני חושב שאם מדינת ישראל, ממשלת ישראל - - -
אורי מקלב: אני מסכים עם הדברים האלה.
עמירם אפלבום: אתה מסכים כי המטרה היא לא לאסוף נתונים, המטרה היא להעלות את הפריון.
עמירם אפלבום: אם אתה אוסף נתונים ובסוף לא העלית את הפריון, אז מה עשית?
גוני לטזר: אבל זה בדיוק מה שאני אומר.
אורי מקלב: לא, אבל הוא מדבר על כך שמפעל של 50, 100 עובדים, בוודאי מפעל לא גדול, הוא עכשיו צריך לעמוד בפני האתגר הזה, אצלו זה משמעותי מאוד.
אורי מקלב: לקחת שלושה, שניים או עובד אחד ולייחד אותו רק למען העניין הזה, לשלם לו משכורת כשהוא לא יודע בדיוק איך הוא יעשה את זה ומה יהיו התוצאות, זה חלק שצריך קודם כל מודעות, אתה מביא עסקים אחרים דומים לו שבאמת שינו את הדברים, זה החלק ההסברתי, אבל הוא אומר שעכשיו גם בשלב ההחלטה איך עושים את זה, כדי לשכנע אותו שזה כדאי לו לעשות את זה ושהוא צריך אפילו לעשות את זה, לא רק כדאי, הוא צריך, איך עושים את זה.
עמירם אפלבום: אבל זה בדיוק תוצאת המחקר של DDI, של דלויט, זה מה שהם הראו, שמפעל ששם איסוף נתונים, את ה-DDI, אז הפריון שלו עלה.
עמירם אפלבום: כנראה מפעל של 50 איש לא יוכל לשים שלושה, או יצטרך אחד, אולי אפילו קבלן משנה בחלקית עבודה.
אורי מקלב: אני גם יודע שמי שעשה דיאטה בסוף מרזה, אבל צריך מישהו - - -
נירית איבי: אם שנייה ניקח את וויפרו, אם יורשה לי, כדוגמה, התמריץ של וויפרו הגיע ממקום שבו הרוכש שלהם, כלומר הלקוח, היה צריך לשים אותם בסטנדרט מסוים וכאשר הוא דרש מהם סטנדרט מסוים ובשיטת - - - ללכת ולהפחית את הבזבוז ולייעל את דרכי הייצור, אז זה הביא אותם לשלב אחד קדימה.
נירית איבי: לצערי בישראל, ואני אומרת את זה לצערי, כי אני מבקרת בהמון המון המון מפעלים, אני עדיין רואה בקו הייצור כותבים בדף וגם מפעלים מוטי ייצור שעדיין כותבים בדף ונייר על יד כל מכונה ולא מזינים, דבר פשוט, להזין לאקסל, לטבלת אקסל.
נירית איבי: אילו על כל מכונה הייתה טבלת אקסל שהיו מזינים אליה את הנתונים מאותה מכונה אנחנו היינו נמצאים במקום של ביצוע DDI.
נירית איבי: אבל אתה יכול ללכת להרבה מאוד מפעלים שלא עושים את זה, ומדוע הם לא עושים את זה?
נירית איבי: כי הלקוח שלהם, או שהוא הלקוח הסופי ואז זה לא מעניין אותו, כי הלקוח הסופי לא מסתכל על הבקבוק ואומר, 'אוקיי אילו הם היו עושים ניתוח נתונים הבקבוק הזה היה עולה שני שקלים פחות', הוא לא מגיע למחשבה הזאת, או שהלקוח שלהם, שנמצא בחו"ל, גם לא מעודד אותם לעשות איזה שהיא אדפטציה בתהליך הייצור שלהם.
נירית איבי: כשהוא נותן להם אדפטציה בתהליך הייצור שלהם להתקדם קדימה מבחינה פריונית, אז אנחנו רואים תוצאה כמו וויפרו.
אורי מקלב: כלומר שלתחרות יש משקל, ברגע שאחד עושה את זה והוא מצליח, מוריד את ה - - -
נירית איבי: נכון, בגלל זה יש לו יתרון יחסי משמעותי.
אורי מקלב: כאן הגענו אליך, נתנאל היימן.
אורי מקלב: אתה מסתכל מהמבט הזה ואנחנו רוצים לראות איך באמת מאחדים את כולם.
אורי מקלב: אתה גם מכיר באופן פרטני את המפעלים, מה החסמים או מה יביא אותם, מה התמריצים שצריך לתת להם.
אורי מקלב: אבל אני גם רוצה להודות לך, נכון ששותפים הרבה בתהליך, אבל אתם הייתם מתווכים בינינו, בין הוועדה, לבין הדיון הזה.
אורי מקלב: אתם פניתם, נכון?
נתנאל היימן: בלי נירית ה-DDI הזה לא היה קורה.
אורי מקלב: כולכם, אני אומר שבסך הכול הייתם אלה שפניתם אלינו מתוך היכרות ושיתוף פעולה של הרבה שנים, אז אנחנו מקיימים את הדיון הזה.
אורי מקלב: אז אני מודה לך על היום הזה ועל הדיון הזה.
נתנאל היימן: טוב, תודה.
נתנאל היימן: אז באמת כמה מילים קצרות.
נתנאל היימן: אנחנו נמצאים היום ביום התעשייה, אני מודה גם לך שהסכמת לעשות דיון - - -
אורי מקלב: יש גם דיונים מקבילים.
נתנאל היימן: בדיוק, זו הכוונה, יש עכשיו דיונים בוועדת הכספים - - -
אורי מקלב: זה לא רק אני צריך לקצר, גם אתם צריכים, כי הזמן שלכם גם מוגבל, אתם צריכים להציג את זה בעוד ועדות.
נתנאל היימן: ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, בנושאים של תעשייה.
נתנאל היימן: ההבדל בין הדיון הזה לבין הדיונים האחרים, דיברת קודם, קצת צחקת על המחמאות שכולם פה נותנים לכולם, כמו שאמרת, זה לא ברור מאליו, בכל שאר הוועדות אנחנו מקטרים ובעיקר על הממשלה.
נתנאל היימן: במקרה הזה באמת יש פה איזה שהיא ראייה, סוג של חזון שהממשלה כן השתתפה בו, גם כמובן משרד האוצר, רשות החדשנות, משרד הכלכלה, כל החבר'ה, וזה לא ברור מאליו כי הרבה פעמים היינו שומעים מפקידים, פקידים בכירים, שהם יודעים הכול והם לא צריכים להתייעץ עם המגזר העסקי.
נתנאל היימן: היום אנחנו רואים שינוי כיוון ויש היום הרבה מאוד מוקדים בממשלה שבעצם רואים את התעשייה ואת העסקים כסוג של לקוח שצריך לתת לו את הסביבה העסקית הנכונה בשביל להתפתח.
נתנאל היימן: דיברתם על העניין שהמטרה פה היא לא לאסוף נתונים, אלא להגדיל את הפריון.
נתנאל היימן: המטרה בעיניי היא לא להגדיל את הפריון אלא להגדיל את התחרותיות.
נתנאל היימן: זאת אומרת שאם אנחנו נמצאים בכל אותן גזרות שונות, במלחמה, זאת אומרת בעל העסק נמצא במלחמה על מנת לשרוד ועל מנת לגדול והתחרות היא גדולה, אז זה אחד הפרמטרים שבעצם שומרים על תחרותיות התעשייה ויעזרו לגידול ביצוא.
נתנאל היימן: אנחנו מדברים בעיקר על הנושא של חינוך, זאת אומרת המקבילה למה שקורה פה, האמת שגם בוועדת החינוך באמת, אבל גם כנושא זה כל מה שקשור לחינוך טכנולוגי ושדרוג כוח האדם.
נתנאל היימן: אני הייתי בכמה מפעלים רק בחודש האחרון בשניים-שלושה, שאמרו שהם קנו את המכונה הכי חדשה, אבל הם לא מוציאים ממנה את המקסימום כי כוח האדם שלהם עדיין לא יודע להפעיל את כל מה שיש במכונה.
נתנאל היימן: הוא יודע להפעיל את המכונה, אבל הוא לא יודע להוציא ממנה את המקסימום.
נתנאל היימן: והדבר השני זה הנושא של הפחתת רגולציה.
נתנאל היימן: יש פה היום דיון על רישוי עסקים ואנחנו מקווים ששם נצליח להביא להקלות ברישוי עסקים.
נתנאל היימן: זה איזה שהוא גם, אני לא יודע אם המילה קרב היא נכונה, אבל הליך מאוד עיקש והרבה מאוד ועדות על מנת שכמה שיותר עסקים, כל זמן שהם לא מפריעים לאף אחד אחר, יוכלו לפעול באופן חופשי בלי שהממשלה תתערב.
נתנאל היימן: והצלע השלישית זה באמת כל מה שקורה פה, גם בייצור המתקדם, גם במחקר ופיתוח והשילוב שלהם.
נתנאל היימן: דיברו פה קודם על שתי כלכלות, אני לא יודע אם זו הגדרה נכונה, יש הרבה הגדרות, אני חושב שההגדרה, אחת החביבות, זה פשוט שילוב בין העולם הפיזי לעולם הדיגיטלי ובאמת היה את העולם הפיזי של אותו אחד שמייצר יחידות מוצר, שולחנות לצורך השיחה, באיזה שהוא פס ייצור ולידו צמחו חברות הייטק גדולות יותר וגדולות פחות ועכשיו המטרה שלנו היא את כל מה שנוצר באזור הזה, להטמיע אותו באזור הפיזי על מנת שהתעשייה היצרנית תוכל להתחרות.
נתנאל היימן: רק מילה אחרונה, זה לא nice to have, כל התהליך הזה, זה לא משהו שנחמד לעשות אותו כי באמת זה יוביל לי לאיזה שהוא גידול בתחרותיות, אם אנחנו לא נהיה שם אנחנו לא נשרוד ואנחנו נאבד חלק חשוב מהכלכלה שלנו.
נתנאל היימן: מכל הבדיקות שאנחנו עשינו, בעיקר באירופה, בארצות הברית ובמדינות אחרות, אוסטרליה וכדומה, העולם כבר נמצא שם כמה וכמה שנים ואם אנחנו לא נהיה שם אנחנו פשוט ניעלם.
נתנאל היימן: תודה.
אורי מקלב: רק שאלה לפני שאני אסכם, ברשותכם.
אורי מקלב: חוסר המיצוי, את או הדובר הקודם הזכיר את זה, להפיק מהמכונות את כל הטכנולוגיה, את כל מה שיודעים לעשות, זה בא מחוסר מיומנות טכנולוגית?
אורי מקלב: מעובדים שקשה להם לדעת לעשות את זה, להשתמש בטכנולוגיה החדישה?
אורי מקלב: למה באמת, כשיש היום מכונות חדישות, לא משתמשים בזה, או בגלל שלא מזינים נתונים ולכן לא מפיקים מהם, או חוסר כוח העבודה המיומן שלו, חוסר מיומנות בכוח העבודה שיש, שהוא לא יודע לעשות את זה?
נתנאל היימן: קודם כל זה גם וגם.
נתנאל היימן: הרבה מפעלים, וכשגייסנו את המפעלים לתהליך הספציפי הזה אז לקח לנו זמן, יושב פה מתן שהיה יושב בשיחות עם מנכ"לים כדי להסביר להם בכלל למה הם צריכים את זה.
נתנאל היימן: זה לא ברור מאליו כי כולם רודפים אחרי היום יום ויש אלף נושאים שצריך לטפל בהם וזה לא ברור מאליו שכרגע צריך לקחת טיפה הצדה ולעשות התחלה מחדש של הדברים האלה.
נתנאל היימן: זה מבחינת המודעות.
נתנאל היימן: מבחינת כוח האדם, אז כן, יש איזה שהוא פער בעיניי, שוב, ממה שאני שומע מהתעשייה, ואני לא איש חינוך, אני איש כלכלה, אבל מה שאנחנו שומעים מהתעשייה, יש פער בין מערכת החינוך במובן הרחב שלה, בין ההכשרות של העובדים, לבין הדרישות של העולם העסקי.
אורי מקלב: מבחינת השימוש בטכנולוגיה, אני מרגיש שיש פער גדול ביני לבין ילדיי בשימוש היומיומי במכשיר או בכל דבר, אני רואה את המיומנות שלהם, הם לא צריכים, לא דף הסבר ולא שום דבר, זורקים את זה הצדה, הם לבד מגיעים לזה, לבין מה שאנחנו - - -
נתנאל היימן: האמת שזו דוגמה מעניינת.
נתנאל היימן: כי גם אתה, לצורך השיחה, לא מוציא מהטלפון שלך או מהרכב שלך את כל מה שהוא יודע לתת.
נתנאל היימן: עכשיו, כשזה בבית אז זה לא נורא, אבל כשזה עסק אז מישהו אחר כן יידע להוציא את המקסימום.
אורי מקלב: אבל אני כן רוצה להגיד לכם שבתוך פרויקטים אחרים שאנחנו ראינו כאן בוועדה, כמו להב"ה למשל, זה פרויקט של משרד המדע והטכנולוגיה לצמצום פערים באוכלוסיות, ושם חלק מקהל היעד זה אנשים מבוגרים, אז יש הפתעות בלתי רגילות, שבסוף גם אנשים בגיל 80 מקבלים את המיומנות ומשתמשים בזה ולומדים את זה ומטמיעים את זה, עם העזרה המתבקשת.
אורי מקלב: כך שגם בעובדים, שזה ודאי הרבה יותר חשוב, לא להתייאש בעניין הזה, גם אם זה נראה שיש קשיים, אבל בהדרכה נכונה ובמוטיבציה ובלימוד אפשר להגיע לזה.
אורי מקלב: רבותיי, קודם כל אני מודה לכם.
אורי מקלב: אני עצמי השכלתי, אז אני בטוח שכבר הייתה תועלת מהעניין, אבל אני גם אגיד שהופתעתי לטובה.
אורי מקלב: בעצם לא היה נראה לי, לפני קיום הדיון, שאנחנו נמצאים שם, חשבתי שזה חזון יותר רחוק.
אורי מקלב: כן, עוד הדרך ארוכה, אבל זה יותר קרוב מאשר רחוק, היא נמצאת לפתחנו כבר עכשיו ולכן אני חושב שכך אנחנו יכולים לייחל ולעודד שאנחנו יכולים להיות בפני שינויים דרמטיים בנושא הזה.
אורי מקלב: גם בחלק הזה, אנחנו יודעים שנמצא בענפים אחרים, בפרויקטים אחרים, בדברים אחרים שעד היום דנו בזה, אנחנו רואים שאנחנו נמצאים גם בתעשייה.
אורי מקלב: אנחנו נלווה את הפרויקט הזה ואנחנו מאחלים הצלחה לכולם.
דב חנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת.