GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדס סקעת קוט: לגבי איך נוכל לקדם את התקדמות המחקר בעתיד, אז כמובן יש להמשיך לקדם את ההסכמים הבילטרליים והמולטי לטרליים תוך הקצאת משאבים מתאימים בכל השטחים, בייחוד למשל להגדיל את שיתופי הפעולה עם הודו וסין על ידי הגדלת שיתופי פעולה בין חילופי סטודנטים.
<הדס סקעת קוט: בין היתר לחזק את הקשר עם ארצות הברית על ידי הגדלה משמעותית של מימון הצעות מחקר למדענים הישראלים, מה שאני הרגשתי באופן אישי על בשרי, שברגע שאתה רוצה לצאת לפוסט דוקטורט, אתה חייב למצוא מימון מסיבי.
<הדס סקעת קוט: מעבר לזה, כיום אני בעצם משולבת בתפקיד ניהולי בתעשייה בחברת סטרטאפ שהיא מובילה בתחום הדפוס הדיגיטלי.
<הדס סקעת קוט: לדעתי המחקר המדעי היום בישראל הוא מובל באופן משמעותי על ידי האקדמיה.
<הדס סקעת קוט: ללא עוררין, חשיבות שיתופי הפעולה עם התעשייה היא מאוד משמעותית.
<הדס סקעת קוט: שיתופי הפעולה האלה בעצם למעשה מחזקים את התעשייה עם הידע האקדמי וכמובן גם להיפך, וכמובן התפקיד של הוועדה ושל המדינה הוא למעשה לתכנן, לבקר ולמנף את התקציבים כדי לחזות מה הם הפרויקטים העתידיים המצליחים.
<הדס סקעת קוט: נכון להיום, לדעתי, המצב של התשתיות הוא טוב.
<הדס סקעת קוט: מה שכן, יש לקדם דברים גם ברמה הבסיסית.
<הדס סקעת קוט: גם סטודנטים שהם לומדים קורסים, לעדכן את הקורסים האקדמיים שנמצאים כיום, על ידי זה שיעדכנו וירעננו את הנושאים שהם רלוונטיים היום בתעשייה.
אורי מקלב: היית ממליצה היום לעמיתים שלך ללכת להיכנס לתחום של התעשייה, מה שאת עושה היום, או שלתת להם שתי אפשרויות, להישאר בתחום האקדמאי והמחקר או ללכת היום לתעשייה, למצות את עצמם.
אורי מקלב: את חושבת שזה נכון לעשות את זה היום, לקחת את המחקר היום, לעשות את זה יישומי, לא רק את התוצאות אלא האנשים עצמם, להיות שם או שהיית אומרת לאנשים שיש להם את האפשרות, להישאר באקדמיה?
<הדס סקעת קוט: אני חושבת שמאוד חשוב לעשות את המסלול באקדמיה ולהשתלב גם בתעשייה, כי אני מרגישה היום, ברגע שעשיתי את כל המסלול האקדמי ויצאתי לתעשייה, יש איזשהו פער לדעתי עצום.
אורי מקלב: אתם לא באקדמיה.
<הדס סקעת קוט: נכון, אני היום בתעשייה.
<הדס סקעת קוט: יש איזשהו פער עצום בין האקדמיה לתעשייה, ולכן מאוד חשוב להקביל בין העולמות האלה על ידי שיתופי פעולה שלמעשה צריכים לעודד אותם כמה שאפשר, וזה יכול להיות ברמה בסיסית כמו להתחיל ללמד סטודנטים נושאים שהם למעשה מאוד מתקדמים היום בתעשייה, ולהיפך, וגם על ידי אפשרות חילופי סטודנטים, כמו שאתם מדברים פה על מרכזים מובילים, שיהיו סטודנטים שישתפו בין אלה שנמצאים בתעשייה לבין אלה של האקדמיה.
<הדס סקעת קוט: תודה רבה.
אורי מקלב: נורית, את לא היית מתוכננת להגיע וכתבת לנו כמה מילים.
אורי מקלב: אני חושב שאולי חשוב שתשמיעי את דברייך כאן כאזרחית מהשורה שבאת לפה.
<נורית עמית: איכשהו הגיעו אלי אולי בגלל שאני עוסקת בכתיבת הצעות מחקר, והחלטתי להיענות והגעתי והקשבתי ולקחתי את זה למקום שלי.
<נורית עמית: שמי נורית עמית, אני מתל אביב.
<נורית עמית: אני עוסקת לפרנסתי בכתיבת הצעות מחקר.
<נורית עמית: יש לי שלושה בנים.
<נורית עמית: הבן הגדול רופא.
<נורית עמית: הייתי אימא צעירה.
<נורית עמית: חינוך למצוינות מבחינתי התחיל בגיל צעיר מאוד כשהיינו זוג צעיר תפרן, אבל עם מודעות מאוד גבוהה ללימוד מעשיר.
<נורית עמית: הילד הוא לא גאון אבל הוא בגיל צעיר מאוד נחשף למעבדות, לאריקה לנדאו וחוגים באוניברסיטה וכן הלאה.
<נורית עמית: באמת הוא מצא שם סיפוק רב.
<נורית עמית: המסלול הזה, התוואי הזה הביא אותו ללימודי רפואה.
<נורית עמית: הוא הצטיין בהם, באוניברסיטת תל אביב.
<נורית עמית: הוא היה עתודאי והוא חונך לאהבת הארץ.
<נורית עמית: אני תיכף אסביר למה כל הדבר הזה מתקשר.
<נורית עמית: הוא היה רופא קרבי ביחידה נבחרת.
<נורית עמית: הוא סיים שם, התקבל לבית חולים נחשב.
<נורית עמית: היום הוא Ph.D ברפואה, מומחה ברפואת ראש-צוואר, אבל נהיית ליבו היא לעסוק במחקר.
<נורית עמית: תמריצים כספיים אישיים לא מעניינים אותו.
<נורית עמית: יש לו תפיסה רומנטית, אידיאולוגית והוא מעוניין לממש את מה שהוא רוצה במחקר.
<נורית עמית: הוא הרופא הראשון שהתקבל לאנדי אנדרסון ביוסטון בתחום מחקר סרטן הראש במסגרת fellowship לשנה אחת.
<נורית עמית: לצערי הוא לא חוזר וזה קשה מאוד.
<נורית עמית: כששאלתי אותו למה, הוא אומר, תראי אימא, אני שלושת רבעי מהזמן שלי בישראל, מבזבז על לקושש גראנטים.
<נורית עמית: נשאר לי מעט מאוד זמן לעשות מחקר.
<נורית עמית: כאן יש לי הכול, והוא פירט את כל מה שיש לו.
<נורית עמית: זהו.
אורי מקלב: זה באמת מעצים את מה שנאמר פה וזה באמת כואב מאוד כשאנשים כאלה שרוצים לחיות פה, נולדו פה, ההורים רוצים לראות את מה שהם השקיעו פה, אנחנו רוצים לראות, ובסוף הם נאלצים שם.
אורי מקלב: זה רק מראה שאנחנו צריכים בעניין הזה הרבה יותר לפעול ולעשות.
אורי מקלב: אולי מהדיון הזה יצא משהו.
אורי מקלב: אלכס אלטשולר.
<אלכס אלטשולר: שלום לכולם, אחר הצהריים טובים.
<אלכס אלטשולר: אלכס אלשטולר, אני ראש תחום מחקר ברשות חירום לאומית במשרד הביטחון, בוגר גאה ומוקיר תודה של קרן Fulbright את הפוסט דוקטורט עשיתי בבית ספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.
<אלכס אלטשולר: אני רוצה להגיד פשוט במספר מילים באמת, כיבדת אותנו בנוכחותך בכנס שבו השקנו את מרכז המחקר.
<אלכס אלטשולר: לאחר מכן הייתה ישיבת ועדה והמרכז החל את פעולתו.
<אלכס אלטשולר: אנחנו פיתחנו את המודל בשיתוף פעולה הדוק עם משרד המדע והטכנולוגיה.
<אלכס אלטשולר: נמצאת פה ד"ר שרון יגור קרול ממשרד המדע.
<אלכס אלטשולר: יש לנו שותפות אמיצה עם המשרד.
<אלכס אלטשולר: שרון היא הנציגה הראשית.
<אלכס אלטשולר: גם ד"ר מיכל בן גל מהמרכז החדש נמצאת כאן, כשהמרכז בעצם מונה 110 חוקרים ממגוון של דיסציפלינות.
<אלכס אלטשולר: אני חושב שמילת המפתח במודל הייחודי שפיתחנו יחד עם משרד המדע יכול להיות רלוונטי לא רק להיבטים של חירום אלא באמת לדעתנו לתחומי מדע רבים.
<אלכס אלטשולר: אני חושב שמילת המפתח היא שותפות בין אקדמיה לתעשייה שמובנית בתוך המרכז, בין ארגונים חברתיים לאקדמיה, בין מגוון הדיסציפלינות.
<אלכס אלטשולר: במרכז יש שמונה צוותים בין תחומיים ולא רק מדעי הטבע והמדעים המדויקים, אלא גם משפטים ומדעי הרוח ומדעי החברה.
<אלכס אלטשולר: אני חושב שבאמת אנחנו כמובן עושים בראיה לאומית מהלך ממוקד, קטן.
<אלכס אלטשולר: אני לא אטען שאנחנו פה משנים את פני המחקר והפיתוח במדינת ישראל, אבל בתחום שלנו באמת לאחר למידה של מודלים מהעולם ודיאלוג עם אנשי יישום ואני מחקר, באמת יצאנו לאותו קול קורא.
<אלכס אלטשולר: אני חושב שהמודל הזה, דובר פה על אגו ועל דברים אחרים.
<אלכס אלטשולר: אני חושב שכל הדברים האלה, אנחנו מאוד מנסים להיזהר מהם כמו מאש.
<אלכס אלטשולר: אני חושב שהרוח שבה נבנים הדברים היא רוח אחרת.
<אלכס אלטשולר: אנחנו משתדלים מאוד להקפיד עליה, אגב, מתוך ראיה באמת לאומית של מחקר.
<אלכס אלטשולר: אנחנו לא מסתכלים רק על הצרכים הנקודתיים של רח"ל לשנה הקרובה, אלא מתוך ראיה אמיצה של שותפות בין המחקר ליישום ובין גופי הממשל השונים, מתוך ראיה של טובה לאומית.
אורי מקלב: מה אתה אומר, נכון, אתם פורצי דרך בעניין הזה, אבל השאלה היא במסגרת ראיה לאומית ובשאר הדברים האזרחיים שיש לנו, אם לא שזה חירום וביטחון, אנחנו עוד יותר רחוקים מזה.
אורי מקלב: זה שזה חירום, נתת באמת את האפשרות.
אורי מקלב: מה שאנחנו מצפים, מה שאנחנו צריכים לעשות או איפה שהבעיות שלנו, אם זה לא יוצא פה מההגדרה של חירום וביטחון, והמחקרים כן חשובים ולא פחות בתחום האזרחי, בתחומי הדברים שהממשלה אמונה לכך, שם יש איזו מחיצה, איזו חומה גבוהה שלא פורצים אותה בעניין הזה, וזה חבל.
אורי מקלב: כשהתחום הזה - - - יכול לתת לנו הרבה לא רק לתחום הזה, בהרבה תחומים אחרים.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לפרוץ את החומה, שזה יעבור לשאר הדברים.
אורי מקלב: ד"ר משה גולדברג.
<משה גולדנברג: ד"ר משה גולדברג, אני ראש יחידה למחקר תשתית טכנולוגית במפא"ת, חבר ותיק בוועדה, שמח לציין את זה.
<משה גולדנברג: הקשר בכלל, ביטחון עם מדע הוא קשר הדוק מאוד, אמיץ מאוד.
<משה גולדנברג: אני חושב שפה גם הצביעו כל הנוגעים בדבר, גם אנשי סגל וגם הות"ת, אבל הסוגיה היא סוגיה באמת רב-מערכתית וצריך למצוא את המסגרת הנכונה לדון בה, לדעתי, או תחת הוועדה הזאת אפילו, אבל באמת ליצור מסגרת מתאימה.
<משה גולדנברג: מפא"ת לוקחת את החזון כיעד למימוש.
<משה גולדנברג: אנחנו רואים את זה פעם אחר פעם קורה בנושא של חלל ומל"טים וכיפת ברזל ודוגמאות כאלה שמפרסמים אותם באופן כללי.
<משה גולדנברג: מצוינות כדגל.
<משה גולדנברג: גם הזכירו פה את הנושא של קוונטים.
<משה גולדנברג: מפא"ת כבר עוסקת בזה משהו כמו 10-15, זאת אומרת, אי אפשר להאשים אותנו בזה שאנחנו מסתכלים על הצד היישומי הטהור, תוך מעבר באמת של אנשים מצוינים, אם זה תלפיונים ואחרים, מרפא"ל למכון ויצמן וחזרה.
<משה גולדנברג: תנועה כזאת של אנשים היא מאוד חשובה והזכיר את זה פה חבר באוניברסיטה העברית, שאפשר גם לראות אנשי סגל מרפא"ל שילמדו אותי בטכניון או במקומות אחרים, וזה טוב מאוד.
<משה גולדנברג: זה משביח את שני הגופים, אני חושב, למרות ההשגות על המחקר הטהור וכו', וזה חשוב.
<משה גולדנברג: מצוינות כדגל במפא"ת, אנחנו רואים את זה בתוכניות כוח אדם, גם תלפיות, תוכניות אחרות שנמצאים.
<משה גולדנברג: עוד דבר אחד שהוא חשוב מאוד, אני חושב, זה כמעט הוצנע פה, היצירתיות נעשית על ידי היעדר היררכיה עם מרבית היחידות הטובות, זאת אומרת אם זה 8200, אתה רואה שזה חייל קטן שמקבל ח"ח וכל מיני חיזוקים כאלה.
<משה גולדנברג: אולי כדאי פה בעניין הזה לזמן גם את סגנית המפקד, את אלוף משנה רונית לכאן כדי לספר איך הם יוצרים שם יצירתיות וחדשנות בתוך יחידת 8200.
<משה גולדנברג: אני חושב שזה מעניין מאוד.
<משה גולדנברג: הצבא עצמו מוותר על היררכיה לטובת חדשנות ויצירתיות, והתוצאות הן מהממות.
<משה גולדנברג: אנחנו ערים לצורך בבסיס מדעי רחב ומצוין.
<משה גולדנברג: מה שיש באמת השנה זה משהו פורץ דרך.
<משה גולדנברג: אני חושב שההסכם שנעשה בין משרד הביטחון לות"ת הוא יוצא דופן באיכותו, כי באמת כל גוף משמר את האיכות שלו.
<משה גולדנברג: האקדמיה לא תוותר כהוא זה על האיכות שלה, על המצוינות שלה, והמערכת שלנו השלימה עם זה ויודעת לעבוד בזה יפה מאוד ולהפיק את המרב באמת משני הגופים גם יחד.
<משה גולדנברג: אני חושב שזו התקדמות מאוד יפה.
<משה גולדנברג: עד כאן.
<משה גולדנברג: תודה.
אורי מקלב: פרופ' פלד, רצית עוד להגיד.
<ניר פלד: כן, משהו ממש קצר להשלמה.
<ניר פלד: אני מסכים עם חלק גדול מהדברים שנאמרו פה.
<ניר פלד: אני רק רוצה להזכיר שאחד התנאים הבסיסיים באמת למדע פורץ דרך ויצירתיות, הוא מתחיל בתרבות.
<ניר פלד: אני חושב שמעבר ליכולת פעילות הוועדה עצמה, אנחנו כחברה אני חושב, צריכים לפעול ליותר קבלת השונה, הקשבה הדדית וצניעות כדי לאפשר את התנאים הבסיסיים לעשות מדע פורץ דרך כמו שרק עכשיו תואר פה, אבל יחד עם זה אנחנו גם צריכים באמת לחזק תשתיות.
<ניר פלד: אלה דברים שהם לא תקציביים, אבל בסוף גם צריך, אני חושב, לאחד את הכול.
<ניר פלד: אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד גופים טובים בישראל, אבל אני חושב שחסר לנו גוף לפחות בתחום חקר הבריאות, כדוגמת ה-NIH בארצות הברית, שיתכלל לנו את כל הדברים האלו, כי למעשה אין התנגדות בין גופי התעשייה והאקדמיה.
<ניר פלד: זה כמו כיור הבשר וכיור החלב.
<ניר פלד: צריך את שניהם, אבל הם צריכים לדבר אחד עם השני.
<ניר פלד: אני חושב שגוף כמו NIH יכול באמת לעזור אפילו על בסיס תקציבים שקיימים היום.
אורי מקלב: כמעט לקחת את דברי הסיכום שלי בעניין, אז אני אקצר.
אורי מקלב: פרופ' אלי פיינרמן, אתה ממכון וולקני, מנהל המכון.
אורי מקלב: הפעם אני מתנצל שלא נתנו לך, אבל יש לך גם הרבה מה להוסיף.
<אלי פיינרמן: לא, לא, אני רוצה לדבר איתך על משהו אחר בתום הישיבה.
אורי מקלב: זה אני יודע, זה קיבלתי, זה ראיתי.
אורי מקלב: אבי, אתה רוצה לתת לנו משהו?
<אבי מולר: קודם כול תודה על ההזדמנות הזאת לוועדת המדע, על שיתוף הפעולה הפנטסטי שהיה לנו בשבועות המאומצים האלה, לקרן חינוך ארצות הברית-ישראל.
<אבי מולר: כמו במדע ובטכנולוגיה, כל עשייה מוזיאלית כוללת הרבה ידיים, כוללת שיתוף פעולה בינתחומיות, חוסר היררכיה.
<אבי מולר: סיכמת נורא יפה את כל מה שאני חושב שמחזיק תערוכה מדעית.
<אבי מולר: הדיון הזה גם הוכיח את זה במובן מסוים, כי בכל מקום שבו הצטלבו המבטים, המדעי-מחקרי, הסקרן, האסתטי-אומנותי ששואף לאיזושהי הרמוניה, וזה שלנו, ההדיוטות שמביטים מהצד וחשים פליאה, בכל מקום כזה מתעורר עניין ואני פשוט יכולתי לרשום גרף של הישיבה הזו, וזה היה מאוד בולט איך שהתחיל הדיון וכבוד היושב ראש בפינג-פונג עם פרופ' פלד התחיל ל'פנגפנג', זה היה ברור שבאותו רגע שבו מצטלב המבט הזה של מי שמתבונן מהצד ברגע של מצוינות וחדשנות מדעית-רפואית במקרה הזה, נוצר איזשהו עניין.
<אבי מולר: אני מודה לכולכם באמת על ההזדמנות גם לראות את זה קורה.
אורי מקלב: ספר לנו על התהליך.
<אבי מולר: בשתי מילים.
<אבי מולר: קרן חינוך ארצות הברית-ישראל ערכה אירוע מאוד גדול, מוזיאלי, לפני שנה וחצי, פגשה את ועדת המדע וחשבו לעשות פה משהו סביב זה.
<אבי מולר: מהרגע שהגענו לפה, הנתונים הם לא של מוזיאון וגם הסביבה היא בהחלט לא רגילה, והיה ברור שזה לא יעבוד, ואז בשלושה שבועות מטורפים, הרבה בעזרת המון אנשים טובים שיושבים פה מסביב, רצנו לחשוב על משהו שיתיך ביחד את השפה המוזיאלית של תצלום או תמונה ביחד עם ויטרינה, שאי אפשר להניח פה, והתוצאה הצנועה, אני מקווה שהיא מעניינת, היא מה שאנחנו רואים פה על הקיר.
אורי מקלב: היא מאוד מרשימה.
אורי מקלב: אנחנו ידענו שעמדת בתנאים קשים.
אורי מקלב: התוצאה היא מושלמת.
אורי מקלב: רבותיי, קודם כול אני רוצה באמת להודות לקרן החינוך ארצות הברית-ישראל על שיתוף הפעולה, על התוצר של הדיון שלנו.
אורי מקלב: אני רוצה גם להודות לכולם.
אורי מקלב: לקח זמן, אבל היה מרתק ומעניין מאוד ומשכיל מאוד.
אורי מקלב: אולי אתם רגילים בדיונים האלה, אבל אני מרשה לקרוא לעצמי כאילו צופה מין הצד.
אורי מקלב: זה רק אומר שיש לנו הרבה ידע.
אורי מקלב: אני יוצא מהישיבה הזו עם פיצול מצב רוח ופיצול אישיות.
אורי מקלב: מצד אחד באמת לראות, להתפעם מכל מה שיש לנו ולראות מה שכן נעשה, אבל לצערי אני לא יכול להגיד חצי כוס מלאה, ושתוך כדי דיון קיבלתי גם דקות של חלישות הדעת.
אורי מקלב: זה לא חצי כוס מלאה, זה פחות מחצי.
אורי מקלב: אנחנו דיברנו כאן בסופו של דבר ממש בתמציתיות וקיצורי דרך וכמעט בראשי תיבות.
אורי מקלב: אנחנו נצטרך לעבוד על כל מה שנאמר פה, ולנתח את זה ולראות איך אנחנו נמשיך.
אורי מקלב: זה יכול להיות בשיתוף פעולה גם כן או גופים אחרים שירצו לשתף פעולה.
אורי מקלב: אנחנו לוקחים כל נושא שעלה פה ואיך אנחנו מיישמים אותו, הופכים אותו מדיבורים ומנושא למשהו יישומי יותר ולקדם אותו, וכאן יש מגוון של דברים שצריך ושיתוף פעולה של הדברים.
אורי מקלב: נעבד את החומר הזה ונראה איך אנחנו נמשיך הלאה לעשות, ונקווה שיצאו הרבה תועלות מהדיון הזה.
אורי מקלב: אני מודה שוב פעם לכולם.
אורי מקלב: שיהיה לכם יום טוב וצהריים טובים.
מנואל טרכטנברג: שלום, היום 12 ביולי, י"ח בתמוז התשע"ז, השעה 12:30, אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה שמוקדשת היום לנושא חשוב ביותר, מצבם של מדעי הרוח.
מנואל טרכטנברג: זו ישיבת מעקב שביקש לקיים אותה חבר הכנסת דב חנין.
מנואל טרכטנברג: אני מקווה שהוא יגיע אלינו בדקות הקרובות.
מנואל טרכטנברג: יש מספר לא שטן של דוברים שביקשו לדבר.
מנואל טרכטנברג: אני מקווה מאוד שנספיק את כולם.
מנואל טרכטנברג: אני מבקש לפתוח בסקירה קצרה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
מנואל טרכטנברג: אתי, שכתבה את המסמך מאיר העיניים הזה, אנא, הציגי לנו נתונים בסיסיים על מצבם של מדעי הרוח היום.
<אתי וייסבלאי: בוקר טוב.
<אתי וייסבלאי: לבקשת הוועדה כתבתי מסמך קצר בנושא קידום מדעי הרוח בישראל שמונח בפניכם.
<אתי וייסבלאי: ראשית, אני אתחיל בנתונים בסיסיים על לימודי מדעי הרוח.
<אתי וייסבלאי: כפי שאנחנו רואים במסמך, מספר הנבחנים בספרות ברמה של 5 יחידות לימוד הצטמצם במשך 20 שנה ביותר ממחצית.
<אתי וייסבלאי: מספר הנבחנים בהיסטוריה ירד בכשליש.
<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים שבתנ"ך מספר הנבחנים ברמה של 5 יחידות לימוד עלה, אבל רוב הנבחנים ברמה של 5 יחידות לימוד הם בחינוך הדתי.
<אתי וייסבלאי: במקביל, אנחנו רואים צמצום בשיעור הנבחנים ברמה של 5 יחידות לימוד מתוך כלל הנבחנים בחינוך העברי.
<אתי וייסבלאי: בכל הנוגע לסטודנטים ולמערכת ההשכלה הגבוהה, יש בעצם תמונה דומה, ירידה של כ-13% במספר הסטודנטים במדעי הרוח באוניברסיטאות ושל כ-5% במספר בוגרי תואר ראשון.
<אתי וייסבלאי: נתונים נוספים שנמצאו בדוח שנכתב עבור המל"ג על ידי מכון ון ליר בשנת 2016 מציגים גם הם תמונה על מצב מדעי הרוח.
<אתי וייסבלאי: למשל, מספר שעות ההוראה בתיכונים ירד בכ-5% בין 2004 ל-2014.
<אתי וייסבלאי: יש ירידה בחברי הסגל, בסטודנטים.
<אתי וייסבלאי: בעשור האחרון היה דיון ציבורי ער ומקיף בנושא המשבר במדעי הרוח, וכמה וכמה ועדות ודוחות עסקו בנושא הזה והציעו פתרונות.
<אתי וייסבלאי: בין הפתרונות שעלו בהקשר הזה, הקמת גוף בין אוניברסיטאי מרכז לתכנון ולתיאום, חיזוק הקשר עם התיכונים והגברת שיתוף הפעולה בין מוסדות אקדמיים שונים ועוד.
<אתי וייסבלאי: בדקנו את הפעילות גם של המועצה להשכלה גבוהה וגם של משרד החינוך לקידום מדעי הרוח בעשור האחרון.
<אתי וייסבלאי: במועצה להשכלה גבוהה קידמה את לימודי מדעי הרוח בעיקר באמצעות הקרן למדעי הרוח שהשקיעה במחקרים במדעי הרוח בסך הכול כ-65 מיליון ₪ מאז שנת 2008.
<אתי וייסבלאי: בנוסף, בשנת 2014 הוקמה הוועדה העליונה למדעי הרוח שהוקמה כגוף מתאם בין הגורמים השונים שפעילים בתחום, מוסדות להשכלה גבוהה, מערכת החינוך וגופים ציבוריים, וגם כגוף מייעץ לוות"ת בעניינים האלה.
<אתי וייסבלאי: תוכנית החומש שהוצגה על ידי ות"ת בספטמבר 2016 כללה 100 מיליון ש"ח שיוקדשו לקידום מדעי הרוח במערכת ההשכלה הגבוהה.
<אתי וייסבלאי: במרץ 2017 הוקמה ועדת היגוי לקידום מדעי הרוחב במטרה לגבש תוכנית עבודה מוסדרת ליישום תוכנית החומש.
<אתי וייסבלאי: הוועדה אמורה להציג את המסקנות שלה במרץ 2018.
<אתי וייסבלאי: היבט נוסף בפעילות מל"ג הוא הנושא של מרכזי המצוינות במדעי הרוח.
<אתי וייסבלאי: יש שני מרכזים שבין ה שנים 2013 ל-2018 השקיעו בנושא תקציב כולל של 42 מיליון ש"ח.
<אתי וייסבלאי: בהקשר לפעילות משרד החינוך, בשנת 2013 פורסם חוזר מנכ"ל בנושא קידום לימודי המקצועות ההומניסטיים במערכת החינוך שהציעה דרכי פעולה מפורטות בנושא הזה.
<אתי וייסבלאי: חלק מהדברים יושם, ואחרים עדיין לא.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה לך, אתי, על הסקירה.
מנואל טרכטנברג: העבודה הזאת מציגה לנו תמונות קודרת.
מנואל טרכטנברג: ידענו עליה, אבל חשוב מאוד שהנתונים יהיו לפנינו.
מנואל טרכטנברג: אני מבקש בפתח הדברים לשמוע את רקטור אוניברסיטת בן גוריון, פרופ' צבי הכהן.
מנואל טרכטנברג: האר את עינינו, אתה הרי מבחינתנו מייצג גם את ור"ה לצורך העניין.
מנואל טרכטנברג: תציג לנו תמונה של האוניברסיטאות לאור הנתונים האלה, איך האוניברסיטאות רואות את זה, מה התוכניות, איך זה משתלב עם תוכנית החומש של הוות"ת.
<צבי הכהן: תודה רבה.
<צבי הכהן: בוקר טוב.
<צבי הכהן: אני מדבר פה בשם אוניברסיטת בן גוריון בלבד מפני שלא תיאמנו בינינו, אז אני לא יודע מה התוכניות של אוניברסיטאות אחרות, ואני יכול להגיד מה קורה אצלנו.
<צבי הכהן: העובדות הן נכונות.
<צבי הכהן: מספר תלמידי תואר ראשון במדעי הרוח הולך ופוחת, יחסי הציבור שיש למדעי הרוח הם יחסי ציבור לא טובים, זה נתפס כמשהו שאחר כך אין עבודה בזה, זה לא משהו ממשי, לא משהו ריאלי.
<צבי הכהן: הלחץ הסביבתי גורם לזה שכדאי ללמוד משהו אחר.
מנואל טרכטנברג: למה התכוונת שזה לא משהו ממשי, ריאלי, ללימודים עצמם?
<צבי הכהן: כן, זה נתפס כמשהו שלא מוביל לשום דבר שיכשיר אותך לקראת מקצוע, אלא משהו שמעשיר קצת את הדעת אבל אין תכלס בסוף.
<צבי הכהן: כך זה נתפס בציבור, לצערי.
<צבי הכהן: אני חושב שיש פה שגיאה, שצריך לנהל מערכת של מידע לציבור להסביר שהדברים הם ממש שונים.
<צבי הכהן: העולם שלנו הולך ומשתנה, יש מספר רב של מחקרים על מקצועות שהולכים להיעלם מהעולם בקצב גדל והולך בהמון המון תחומים, בקצב שלא ראינו מעולם.
<צבי הכהן: אם פעם דיברו על זה שנהגי כרכרות נעלמו מהעולם ודיברו על זה 20 שנה, היום מקצועות נעלמים מהר מאוד בגלל האינטרנט והדיגיטציה וכל מה שקשור בזה.
מנואל טרכטנברג: יהיו כרכרות אוטונומיות.
<צבי הכהן: היום זה נהגים ודיילים.
<צבי הכהן: אני לא צריך לפרט את מספר המקצועות שהולכים להיעלם מהעולם.
<צבי הכהן: לחברי הכנסת כנראה תהיה פרנסה.
<צבי הכהן: ולכן הרבה מקצועות שאנשים לומדים היום, מאוד יכול להיות שלא בעוד 20–30 שנה, אלא בעוד 10 שנים, הם ימצאו את עצמם בפני הצורך ללמוד משהו חדש, ופה מדעי הרוח יכולים לתת משהו שתחומים אחרים לא יכולים לתת.
<צבי הכהן: במדעי הרוח אתה מקבל ארגז כלים של לימוד מחדש, כלים לחשיבה קריטית ביקורתית, ואלה דברים שהולכים איתך לאורך כל הדרך, לא חשוב מה אתה לומד ומה אתה עושה.
<צבי הכהן: ולכן חשוב להדגיש את הדברים האלה.
מנואל טרכטנברג: אם כן, זו בעיה של יחסי ציבור ושל הסברה?
<צבי הכהן: גם.
<צבי הכהן: לא רק.
<צבי הכהן: נכון שכיום כרגע ההיצע התעסוקתי הוא לא מספיק גבוה כדי להיות אטרקטיבי, ולכן צריך לעשות כל מיני שינויים.
<צבי הכהן: דרך אגב, אצלנו באוניברסיטה אני חושב שהיא האוניברסיטה היחידה שלא ירד מספר חברי הסגל במדעי הרוח, אפילו לא באחד.
<צבי הכהן: הקפדתי לשמור את אותו מספר, ואולי אפילו נגדיל אותו.
<צבי הכהן: אבל אני חושב שארגז הכלים שנותנים במדעי הרוח הוא דבר חשוב מאוד שיכול לסייע לתלמידים.
מנואל טרכטנברג: איך אתם מתמודדים באוניברסיטת בן גוריון עם התופעה הזאת?
<צבי הכהן: אנחנו מעודדים תלמידים ללמוד שילובים של מדעי הרוח עם מקצועות אחרים, למשל, ניהול.
מנואל טרכטנברג: האם זה מצליח?
<צבי הכהן: כן, במידה רבה.
<צבי הכהן: חלק גדול מתלמידי הפקולטה לניהול לומדים גם מדעי הרוח או מדעי החברה ביחד.
מנואל טרכטנברג: יש לך מספרים על זה?
<צבי הכהן: לא.
מנואל טרכטנברג: אז אני מבקש שתשלח לוועדה מה מספר הסטודנטים ממדעי הרוח שמשלבים את לימודיהם עם חוגים אחרים מתחומים אחרים, ואת השינוי על פני זמן.
<צבי הכהן: אנחנו מעודדים סטודנטים ומשנים תוכניות לימודים במדעי הטבע ובהנדסה, מנסים להוריד כמה נקודות זכות דיסציפלינריות כדי שאפשר יהיה לקחת יותר קורסים במדעי הרוח ואז להחזיק את הקורסים האלה מעל המים, שיהיה מספר מינימום של משתתפים כדי שיהיה אפשר לקיים את זה.
<צבי הכהן: אנחנו חושבים שבמל"ג צריך לאפשר אישור הרבה יותר מהיר ממה שקיים היום של תוכניות לימודים בין-תחומיות, של מדעי הרוח עם כל מיני דברים.
<צבי הכהן: זה לא באשמתם אבל יש להם עומס גדול מאוד במל"ג וקשה מאוד - - -
מנואל טרכטנברג: אתה יכול לציין תוכניות שמתעכבות כתוצאה מזה?
מנואל טרכטנברג: שילובים כאלה זה נושא חשוב - - -
<צבי הכהן: זה לא מתעכב.
<צבי הכהן: היום כרגע אני אפילו לא יכול להגיש.
<צבי הכהן: מי כמוך יודע, יש תוכנית חומש ויש איזשהו דד ליין, עברת את הדד ליין, עכשיו תחכה לתוכנית החומש הבאה שתהיה בעוד שש, שבע, שמונה שנים.
מנואל טרכטנברג: לא, אתה יכול להגיש.
<צבי הכהן: אולי אני מגזים טיפה, אבל לוקח הרבה מאוד זמן.
<צבי הכהן: יש פרקי זמן קצרים שאתה יכול להגיש תוכניוץ, ואחר כך תחכה הרבה מאוד שנים.
<צבי הכהן: אבל העולם משתנה ואנחנו כל הזמן רוצים שתהיה אפשרות להגיש תוכניות באופן שוטף ושתהיה לאוניברסיטאות אפשרות לעשות את זה באופן מהיר, לא לחכות שנתיים או שלוש שנים עד לאישור של זה.
<צבי הכהן: חשוב שיהיו תוכניות בינוי אוניברסיטאיות, כי אם יש מספר קטן של סטודנטים באוניברסיטה אחת ועוד מספר קטן באוניברסיטה אחרת, זה לא כלכלי וזה לא כלכלי להחזיק מרצה בשבילן.
<צבי הכהן: אבל אם זה יהיה בשיתוף, זה יכול לעזור.
<צבי הכהן: בתלמידי מחקר, הבעיה היא, כפי שאתה יודע, במדעי הטבע, הנדסה ומדעי הבריאות, למנחה יש עניין אישי בתוכנית המחקר של הדוקטורט כי הוא מפרסם איתו ביחד.
<צבי הכהן: זו בעצם תוכנית המחקר שלו, ולכן חלק גדול מהמימון של הדוקטורנט יבוא ממענקי המחקר של המנחה.
<צבי הכהן: במדעי הרוח הדיסציפלינה חושבת הפוך לגמרי.
<צבי הכהן: עבודת המחקר היא עבודה של הסטודנט והמנחה עוזר לו להתקדם בעבודת מחקר שלו.
<צבי הכהן: זו תועבה בעיניו לפרסם ביחד איתו.
<צבי הכהן: זה נראה לו כאילו הוא לוקח טרמפ על עבודה של מישהו אחר, אבל כתוצאה מזה גם אין לו שום עניין לממן את העבודה של הסטודנט ואז הסטודנט יוצא נפגע מפני שהכספים שיש לתקצוב של מלגות הם נמוכים.
<צבי הכהן: אני חושב שצריך לתת כספים למלגות ייעודיות או לתת מענקי מחקר לדוקטורנטים במדעי הרוח, מענקי מחקר קטנים, כמו שיש לחוקרים כדי שיוכלו לעשות את עבודת המחקר שלהם.
<צבי הכהן: ודבר אחרון, אני חושב שצריכה להיות איזו שהיא תוכנית שמשותפת לאוניברסיטאות ולמשרד החינוך של מורים שיהיו חצי משרה בבית הספר התיכון וחצי משרה באוניברסיטה.
<צבי הכהן: זה ישרת שני דברים.
<צבי הכהן: אל"ף, זה יעלה את הרמה של המורים בבתי הספר התיכוניים שטעונה שיפור.
<צבי הכהן: וזה אולי חלק מהבעיה.
<צבי הכהן: אם מורים לא טובים נמצאים בבתי ספר תיכוניים, אז מה הפלא שאחר כך אנשים לא ירצו ללמוד את זה.
<צבי הכהן: ודבר נוסף, זה גם יאפשר להעסיק יותר אנשים.
<צבי הכהן: בסך הכול, מורה שגם נמצא באוניברסיטה יעודד את התלמידים ללמוד את המקצועות האלה באוניברסיטה, וזה יכול לעזור.
מנואל טרכטנברג: האם אתם פניתם למשרד החינוך בדבר הזה?
<צבי הכהן: זה דבר חדש שעוד לא עשינו.
<צבי הכהן: והדבר האחרון שקשור גם לארגז הכלים שדיברנו עליו קודם – כדי שבוגר מדעי הרוח יצא עם ארגז כלים ורסטילי, צריך שתהיה לו בנוסף גם אוריינות חישובית.
<צבי הכהן: זאת אומרת, שלא ילמד רק היסטוריה וספרות או משהו כזה, אלא גם שיידע להשתמש בכלים חישוביים, אינטרנט, דליית מידע וכל מיני דברים כאלה, ואז הוא יוכל להציע כלים יותר מעשיים לשוק.
מנואל טרכטנברג: אתם מכניסים קורסים כאלה לתוך מדעי הרוח?
<צבי הכהן: זו התוכנית.
<צבי הכהן: כרגע עוד לא.
<צבי הכהן: אבל שוב, זה דורש שינוי תוכניות לימודים.
<צבי הכהן: אנ י לא יכול לעשות את זה על דעת עצמי.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזמין את פרופ' יוסי שיין שהוא ראש הוות"ת.
מנואל טרכטנברג: עדכן אותנו איך בוות"ת רואים את הדברים האלה, ואיך אתם מתכוונים לפעול בתוכנית החומש החדשה גם לאור הדברים ששמענו פה.
<יוסי שיין: תודה רבה.
<יוסי שיין: כפי שדווח וכפי שראיתם מהכתובים, הנושא הזה של מדעי הרוח עומד גבוה על סדר היום של המל"ג-ות"ת, ובעטיו כידוע עבדה ועדה של פרופ' מלכה רפפורט במשך כמה שנים.
<יוסי שיין: אני מוניתי כראש הוועדה לפני כמה חודשים אחרי שפרופ' רפפורט סיימה את תפקידה ואני כחבר ות"ת קיבלתי את המנדט הזה.
<יוסי שיין: הנושא הזה הוא נושא עצום ומגוון ויש לו זוויות רבות מאוד, ולכן בעניין של הוות"ת יש להבחין בין הסוגיות כפי שהתחלתם לדון בהם, הירידה במספר הסטודנטים בפקולטות למדעי הרוח לבין שינויים סטרוקטורליים מאוד רחבים בתוך החברה וסוגיות של תרבות שלעתים הן סוגיות ישראליות אבל לעתים הן גם סוגיות אוניברסליות, ואנחנו בדקנו את הדברים האלה.
<יוסי שיין: ולראיה, ועדות לגבי עתיד מדעי הרוח מתקיימות כרגע בו זמנית באירופה, בארצות-הברית, באוניברסיטאות המובילות, וגם במדינות רבות בעולם שחוות את החוויה הזאת מאותן סיבות שכבר הזכרתם, אנחנו לא נרחיב עליהן, אבל הן בהחלט חלק מדיון כללי על ערכים בחברה, כחלק מסוגיות של שוק העבודה, כחלק מנושא של התפתחויות טכנולוגיות, נושא של תרבות, שינויים סטרוקטורליים בישראל, כפי שאמרנו, כמובן, כל הנושא של דמויות מופת בחברה בכלל, המעבר מחברה רפובליקאית לחברה ליברלית יותר, הסוגיות הקשורות כמובן למכללות, ועוד כהנה וכנה, הדברים האלה הם רבים ומגוונים.
<יוסי שיין: ולכן השאלה היא איך לתת פתרונות נקודתיים, לתרום לתחום, להבין את חשיבותו לתרבות הישראלית ולאקדמיה, ולכן אנחנו שהתכנסנו בתוך הוועדה הזאת שיושבים בה חברים מכובדים, אני אזכיר את שמותיהם כי הם ראויים, הם עושים עבודה מצוינת.