GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: מבחן התוצאה משפר את הכול ואני לא חושב שבהתחלה חשבו למערכת מרשימה כזאת של בוגרים שזכו בפרסים הכי יוקרתיים והכי נחשבים, שהכי מבטאים באמת את התוצאה של המחקר והפיתוח.
אורי מקלב: אני תמיד אומר, גם שהוא הפך לדברים שעשו שינויים רבים מאוד אצלנו ובכל העולם.
אורי מקלב: כשאנחנו עשינו את שיתוף הפעולה הזה עם קרן החינוך ארצות הברית-ישראל, באמת הופתענו גם משיתוף הפעולה ומהדיוק והאמינות והמקצועיות.
אורי מקלב: כשעושים שיתוף פעולה עם קרן, גם ראינו את זה בשיתוף הפעולה של הוועדה, הנהלת הוועדה, ואני רוצה להודות לכם בתחילת דבריי כבר על שיתוף הפעולה המצוין שלכם.
אורי מקלב: זה מראה על דייקנות, ללכת על מקסימאליות והכול לעשות בצורה הטובה ביותר והמרשימה ביותר והמדויקת ביותר והמהירה ביותר ולא לחסוך בשום אמצעים כדי להגיע לטוב ביותר, אז כנראה זה גם מביא אותנו להישגים האחרים.
אורי מקלב: אחרי שנציין את פתיחת התערוכה ונשמע על התערוכה, אנחנו נקיים דיון מעמיק יותר בנושא של התנאים לפיתוח מחקר ישראלי פורץ דרך.
אורי מקלב: יש לנו סדר יום מלא.
אורי מקלב: ככל שיתאפשר לנו הזמן, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים להתכנס ללוחות זמנים שיספקו בידנו להכליל בתוך הדיון שלנו את כל מה שאנחנו מבקשים לכלול.
אורי מקלב: בתחילת דבריי, אם חברי הכנסת רוצים להגיד עכשיו את הדברים או לתת לד"ר ענת לפידות להציג, מנכ"לית קרן החינוך ואחרי זה להתייחס.
אורי מקלב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן מוועדת המשנה.
אורי מקלב: הבוקר את בילית פה שעתיים.
יעל כהן-פארן: ביליתי פה שעה וחצי, כמעט שעתיים, בחדר, בדיון בוועדת משנה על אנרגיה מתחדשת ועל קידום טכנולוגיות אנרגיה מתחדשת, ובפרט היום עסקנו באגירת אנרגיה, שזה נושא מאוד מעניין וחשוב, כי בלי אגירת אנרגיה, מה לעשות, השמש לא זורחת בלילה, אז אנחנו נצטרך הרבה תחנות גז על כל אנרגיית שמש שנקדם פה.
יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר איזושהי הסתכלות כוללת שיש לי.
יעל כהן-פארן: אתה יודע שהשבוע מציינים שנתיים, זה כתבה לי מנהלת הוועדה, לוועדת משנה, אז גם שוב לברך אותך על עצם קיומה.
אורי מקלב: הייתה בחירה מוצלחת.
יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר לך שישב היום בדיון אצלי מישהו שהיום עובד בחברה שמקדמת איזושהי אגירה בקור, משהו מעניין, ולפני כמעט שנתיים הוא היה בדיון אחר מטעם חברה של התייעלות אנרגית.
יעל כהן-פארן: שאלתי אותו עוד בפתח הדיון, נו, מה קורה עם החברה השנייה, כי אני הכרתי אותה עוד לפני שנכנסתי לכנסת.
יעל כהן-פארן: הוא אמר לי, כולם בקליפורניה, עזבו את הארץ, סגרו פה את כל העובדים.
יעל כהן-פארן: זה סטרטאפ, זה לא שזה מאות עובדים, אבל את כולם לקחו, העבירו את המשפחות ועברו לקליפורניה, ואתה יודע מה?
יעל כהן-פארן: נחמץ ליבי.
יעל כהן-פארן: זה תיאור ממש מינורי לתחושה שבאמת אנחנו משקיעים ויש פה את תפארת המדע.
יעל כהן-פארן: האירוע הזה של הטקס המרשים, שגם הייתי לפני שנה ואני אשתדל לבוא היום, של הצעירים שבאים ונותנים את הנשמה ועושים דברים מדהימים, ויש לנו אותם.
יעל כהן-פארן: יש לנו פה את ההון האנושי וכבר מצליחים לקדם, וזאת חברה שהצליחה להביא מוצר.
יעל כהן-פארן: זה לא שהיא באוויר, אב טיפוס.
יעל כהן-פארן: מוצר שפשוט אין לו מה לעשות בארץ, כי אף אחד לא מתייחס לצורך הזה בחסכון באנרגיה, ברצינות, או בתחומים אחרים, אני גם רואה את זה, אבל שוב, אני מסתכלת באמת בפריזמה של אנרגיה והפחתת פליטות וזיהום וכו', ובחו"ל כבר הם רצים עם פרויקטים, הם מקבלים מענקים של משרד האנרגיה, קליפורני.
יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לדאוג, ופה אני רוצה לבוא באמת לסכם, שגם אנחנו נקדם פה את האנשים ואת החברות ואת הטכנולוגיות ואת החוקרים כדי להיות שם בחזית, כדי להיות במקום שישראל יכולה, צריכה ורוצה להיות בו בהרבה מאוד ענפים ובטח גם בענפים שהעולם מסתכל קדימה ורואה אותם מתפתחים בענק כמו אנרגיה מתחדשת, וגם לדאוג שאנחנו פה ניישם, ניתן מקום לאנשים להישאר פה ולצמוח ולהיות כאן, והנה עם הדוגמא אולי הכי טובה זה באמת הזכייה של פרס ישראל לאחרונה, שהוכרזה בתחילת השבוע, של יהודית ויהודה ברוניצקי מ"אורמת" שהקימו מפעל לתפארת מדינת ישראל וגאווה גם בינלאומית בוודאי לאומית.
יעל כהן-פארן: מה שהם עשו, שזה מדהים, כי זה באמת מתוך ציונות גרידא.
יעל כהן-פארן: הם השאירו הכול פה.
יעל כהן-פארן: הם מכרו רק בחו"ל.
יעל כהן-פארן: אין להם שום מפעל בארץ שמייצר אנרגיה מתחדשת, כי אין לנו את המקור הזה.
יעל כהן-פארן: הם התחילו בעצם מטכנולוגיה שכן חשבו ליישם אותה פה, אבל אז הבינו, אנרגיה בים המלח, בריכות מלח, לא ישים, לא כלכלי, אבל לקחו את הטכנולוגיה שהם ייצרו משם ופרצו עם זה לעולם, אבל השאירו את הייצור ואת הפועלים, את העובדים בארץ, באמת מאות עובדים, והשאירו את זה כאן ומכרו החוצה את המכונות, אז מה אני אגיד לך?
יעל כהן-פארן: זו התקווה שלנו וזה העתיד שלנו וזה צריך להיות החזון שלו ואני מקווה שמכאן, מהוועדה, נצליח לקדם את זה.
אורי מקלב: אנחנו באמת אולי נצליח לשלב את הדברים האלה שאת אמרת בדיון השני שיש לנו, של התנאים לפיתוח מחקר ישראלי, אבל לא פיתוח מחקר, אלא נשאיר אותו פה.
אורי מקלב: איך אנחנו באמת נדע שכל מה שאנחנו עושים ואת הידע שיש לנו ואת ההון האנושי, להשאיר פה?
אורי מקלב: ליצור להם תנאים באמת להישאר פה.
אורי מקלב: חלק זה לא רק שאין כאן בארץ.
אורי מקלב: בארץ לא מעניין הנושא של אנרגיה מתחדשת.
אורי מקלב: פחות מעניין.
אורי מקלב: יש עוד בעיות בירוקרטיות שלמות ותנאים סביבתיים שגם צריך לייצר.
אורי מקלב: לא מזמן הוועדה עשתה הישג גדול מאוד בנושא של דוקטורנטים.
אורי מקלב: רצו להשית עליהם מיסוי.
אורי מקלב: זה הביא לכך שאף אחד לא רצה להגיע לפה או אנשים שאפילו נסעו לשם, גם השיתו עליהם.
אורי מקלב: הצלחנו בסופו של דבר אחרי פעילות גדולה מאוד לפטור אותם.
אורי מקלב: ראינו כמה שדברים כאלה יכולים בעצם לא להביא לחוקרים.
אורי מקלב: אנשים לא יכולים, חוקרות, ודאי כשמושת עליהן מיסוי.
אורי מקלב: מלגות הקיום שהן מקיימות לא יכולות להשית עליהם, גם לראות את זה כהכנסה, וזה היה מביא אותם לא להתחיל, לא להמשיך ופגיעה מאוד גדולה במדע ובמחקר ובפיתוח.
אורי מקלב: זה באמת אחת הפעולות שהצלחנו, אבל אנחנו מודעים לכך שיש המון פעולות בירוקרטיות כאלה ואחרות שמשיתים ומהווים חסמים מהותיים מאוד בעניין.
אורי מקלב: חלק ממה שאנחנו עושים כוועדה זה באמת לנסות להתיר את החסמים האלה ולפתור אותם כדי שלא יהוו מכשול והפרעה לדברים האלה, שאנחנו בסוף נמצא אותם בחוץ לארץ פותחים חברה, מה שלא עושים פה, שלא פעם מפתחים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: היו אומרים לנו, תשמע, אנחנו שני צוותים, אפילו היינו חברים אולי בעבר, כל אחד שתי חברות, אחד בחוץ לארץ, אחד בארץ, ותראו, יש לו פיתוח, הוא בחוץ לארץ מייד יכול להפיץ אותו, לשווק אותו, למכור אותו, לעניין אחרים, וכאן בארץ יש לו חסמים שחודשים עד שהוא יכול לעשות אותם.
אורי מקלב: הוא אומר, ההבדל בחודשים זה הבדל של שמיים וארץ.
אורי מקלב: זה מה שלא יכול להשאיר אותי כאן ולא יכול באמת להפוך את העניין לכלכלי, ליישומי וכו'.
אורי מקלב: חשוב לנו מאוד שנהיה מודעים לזה ושנפעל בעניין הזה, אבל זה באמת נשים אולי בתוך הדיון השני.
אורי מקלב: ננסה לשלב אותו.
אורי מקלב: הגיע העת, ד"ר ענת לפידות, מנכ"לית קרן חינוך ארצות הברית.
<ענת לפידות-פירילה: תודה רבה.
<ענת לפידות-פירילה: אני מבקשת להודות לך, אדוני היושב ראש על ההזמנה להציג את מקצת מהמדענים של קרן Fulbright בוגרי התוכניות שלנו, ולעזור ביצירת דיון על התנאים לחדשנות מדעית פורצת דרך.
<ענת לפידות-פירילה: אני מבקשת להודות גם למנהלת הוועדה, ענת לוי, ולצוות שלה ולרכזת הבכירה על העזרה הרבה, מגיבוש הרעיון ועד היום.
<ענת לפידות-פירילה: שלושה מהמדענים המוצגים כאן נמצאים בדיון, ניר פלד, פרופ' עידית תשובה ופרופ' נגה קרונפלד-שור.
<ענת לפידות-פירילה: שלושת המדענים הנוספים מבקשים להביע את התנצלותם שלא יכלו להגיע.
<ענת לפידות-פירילה: אבי מולר, אוצר התערוכה, והצוות של הקרן שעזרו לו בהפקה, ביקשו לתעד בקופסה קטנה שיוצאת מהתמונה, מעין חלון קדמי, את השאיפה או החזון המדעי של המדענים.
<ענת לפידות-פירילה: במקרה של ניר פלד, ביקשנו להדגיש את החומרים שבנו אותו כמדען.
<ענת לפידות-פירילה: אם תציצו היטב בחלון, תראו סימני דרך מעברו, ואת השאיפה להוביל את סך הידע החדשני והניסיון הרב אל חולי הסרטן בתרופה מותאמת אישית.
<ענת לפידות-פירילה: פרופ' עידית תשובה שיושבת לידי, שואפת לייצר תרופות שאינן מרעילות.
<ענת לפידות-פירילה: פרופ' חוסאם חאיק המציא את הננו-אף שעוזר בגילוי מוקדם של מחלות באמצעות פעולה פשוטה של נשיפה.
<ענת לפידות-פירילה: פרופ' נגה קרונפלד-שור מפענחת את הנזקים הנגרמים לבעלי חיים וגם לנו בשל זיהום עורי, ורן אלינב מצא את הגנום השני ופיתח אלגוריתם שיכול לנבא את התגובות שלנו למזון.
<ענת לפידות-פירילה: לבסוף, בחלונו של פרופ' אהרון צ'חנובר, זוכה פרס נובל לכימיה משנת 2004 מובטלת תגליתו המדעית בחלון הקדמי.
<ענת לפידות-פירילה: מדעני Fulbright נסעו לארצות הברית למרכזי הידע החשובים בעולם.
<ענת לפידות-פירילה: הם עוסקים במחקר בסיסי אבל גם תורמים לפיתוחים בעלי יישומים טכנולוגיים.
<ענת לפידות-פירילה: הם מבקשים לפרוץ באמת את הגבולות של הידע ובאותו זמן שואפים למצוא גם מזור לסבלם של רבים.
<ענת לפידות-פירילה: המחויבות למחקר מדעי, אך בו בעת גם לחברה, מהווה רקע מתאים לטעמנו לדיון היום על התנאים למדע פורץ דרך.
<ענת לפידות-פירילה: חשוב בעינינו שדיון כזה יתנהל בכנסת, בליבה של הדמוקרטיה הישראלית.
<ענת לפידות-פירילה: יצירת אפשרויות למדענים צעירים ומבטחים ובירור מתמיד של התנאים ליצירתיות פורצת דרך, הם נושאים חייבים להעסיק את נציגי הציבור.
<ענת לפידות-פירילה: לקרן, אני רוצה להבהיר, אין עמדה בנושאים שידונו היום ואנחנו לא צד בתכנון מדיניות כמובן.
<ענת לפידות-פירילה: אנחנו חולייה קטנה בשרשרת ארוכה של הכשרת המדענים.
<ענת לפידות-פירילה: אנחנו שמחים וגאים לשמש מכשיר ליצירת הדיון שמביא פרספקטיבות שונות לשולחן אחד.
<ענת לפידות-פירילה: שוב, תודה לך אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: תודה רבה לך באמת על הדברים הקולעים.
אורי מקלב: אנחנו מודים על התודות, אבל אנחנו גם מתכבדים בעניין הזה ואנחנו רואים באמת כר לשיתוף פעולה ואפשרות גם להוקיר את הפעילות הרבה שלכם שגם באה לידי ביטוי פה.
אורי מקלב: זה מביא אותנו לפרופ' ניר פלד שלא סתם עוסק בחקר הסרטן של הריאות, אני מבין שזו ההתמחות המיוחדת.
אורי מקלב: אני לא יודע אם ידוע לך שאנחנו בעוד שעתיים מקיימים עוד ישיבה אחרת שקשורה גם כן לנושא של סרטן הריאות, מתוך כוונה לקדם גם את המחקר וגם את הטכנולוגיה המתחדשת בהתמודדות עם סרטן הריאות שהוא בעצם הסרטן, מתוך חולי הסרטן, יש הכי הרבה חולים בסרטן בארץ וגם בעולם, מתוך מחלות אחרות בסרטן, ושאנחנו יודעים שיש בו מספרים מבהילים.
אורי מקלב: חמישה אנשים מתים כל יום בארץ ממחלת סרטן הריאות בלבד, נתון באמת מזעזע, לכן אנחנו מבינים את החשיבות של החקר הזה, במיוחד הדגש שלך, של רפואה מותאמת אישית.
אורי מקלב: עכשיו זה הזמן שתציג בפנינו את הדברים.
<ניר פלד: אני אולי אחבר את השיח של שני רגעים לרגע אחד, אבל קודם כול לפני שאני אגע, אתייחס כרגע באמת לעשיה בתחום של רפואה מותאמת אישית.
<ניר פלד: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו פה, גם בזכות פעילות של הוועדה, אבל האירוע הספציפי שאנחנו כרגע סביבו זה באמת פרי של עשייה של קרן Fulbright שראויה להערכה מהרבה מובנים, שמחברת אותנו גם לחלק השני של הדיון, ואני חושב שזו דוגמא למעשה לראייה והשקעה ארוכת טווח ונטיעת זרעים בשלבים מאוד מוקדמים של התפתחות החוקר, המדען, הארכיאולוג, הגיאולוג או לא משנה באיזו דיסציפלינה, ואני חושב שזה צריך להוות לנו כמודל לחיקוי כשאנחנו מסתכלים ומגדלים את הדור הצעיר, איך אנחנו צריכים לטפח אותם ולהשקיע בהם, ויותר מאשר להשקיע בהם, למדוד את הפירות אחר כך.
<ניר פלד: אני חושב שזה סוג של מודל שאתה קודם נותן ואחרי זה מקבל, ואני חושב שזאת דרך מסוימת שאנחנו צריכים אולי להשקיע בדור הצעיר, שאנחנו קודם נשקה, נזרע ונאפשר להם למעשה את המחויבות האישית הזו באמת להישאר פה בציון ולהחזיר לנו את הפירות אחורה.
<ניר פלד: בענייני רפואה מותאמת אישית, מה שפה נבחר לייצג למעשה, זה באמת סוג של למעשה חיבור ארוך שנים, אני חושב, שהוביל אותי שלא מכוונה תחילה לעיסוק שאני עוסק בו היום, שאני מתעסק בעיקר בתחום סרטן הריאה גם בתחום של האבחון המוקדם, והאבחון המוקדם, שותף לו גם ידידי מצד ימין, חוסאם חאיק שעשינו רבות בתחום של האבחון המוקדם באמצעים לא פולשניים לסרטן הריאה, והיום למעשה אנחנו מאפשרים להגיע, אם אנחנו נצליח להגיע לאבחון מוקדם ואפשר להגיע לאבחון מוקדם היום של חולי סרטן הריאה, אנחנו מצליחים לא רק לשלש אלא להכפיל פי 5 את השרידות מהמחלה הנוראית הזו.
<ניר פלד: נכון להיום נפטרים כמעט 2,000 חולים בשנה ממחלת סרטן הריאה, וכל חולה שלישי שנפטר בישראל מסרטן, נפטר מסרטן הריאות.
אורי מקלב: זה בגלל הגילוי המאוחר?
<ניר פלד: זה בגלל שאין גילוי.
<ניר פלד: כשהמחלה באה לידי ביטוי קליני, זה כבר מאוחר מדי מכדי לטפל, וזאת למרות השינויים המהפכניים שהתרחשו בשנים האחרונות, שאנחנו מסוגלים להתאים טיפול מסוים לאוכלוסייה מסוימת או למטופל בודד על בסיס פרופיל חיסוני שלו, גנטי שלו, ביולוגי שלו ולהנגיש לו תרופות מהטובים שיש בעולם, במדינת ישראל.
<ניר פלד: אין לנו בעיה של סל בריאות, יש לנו בעיה של אבחון מוקדם ושל התאמה ושל היכולת למעשה להשקיע את המשאבים, בעיקר זמן, שדורשים כדי לקחת תרופה שקיימת, נמצאת בסל, רק להביא אותה למטופל הנכון.
<ניר פלד: זה מה שאנחנו מנסים לעשות.
<ניר פלד: אני, כדי לשפר את זה, עכשיו, לאחרונה, אפילו זזתי דרומה לסורוקה, ואני חושב שגיליתי עולם שונה עם הרבה יותר צורך.
<ניר פלד: הנגב למעשה מבטא מעל מיליון איש שמקבלים שירות ממרכז סרטן אחד בלבד שהיום אני מנהל אותו.
אורי מקלב: יש יותר חולים באזור מסוים בארץ?
אורי מקלב: הרי סרטן הריאות מגיע מכמה סיבות.
אורי מקלב: זה גם כמובן עישון, אבל יש גם באזור הזה יותר חולים מאזור אחר בארץ?
<ניר פלד: כן.
<ניר פלד: לא רק שיש יותר חולים.
סאלח סעד: בדרום יש יותר מהצפון?
<ניר פלד: בדרום יש יותר עישון מאשר במקומות אחרים.
אורי מקלב: אנשי הדרום מעשנים יותר מהצפון?
<ניר פלד: מעשנים יותר מאשר בצפון.
<ניר פלד: אולי שם האוויר יותר נקי.
סאלח סעד: הלוואי שככה הדברים.
סאלח סעד: תאמין לי, בבית ג'אן לא היו אף חולים אם אנחנו מדברים על האוויר.
סאלח סעד: אנחנו גרים ב-1,050 מטר.
סאלח סעד: שוויץ של ישראל.
סאלח סעד: 12,000 תושבים, כמעט 800 חולי סרטן היום יש לנו.
אורי מקלב: סרטן הריאות?
סאלח סעד: לא אמרתי ריאות.
<ניר פלד: באזור הדרום גם הנגישות לשירותי הרפואה היא רעה יותר והתמותה פר מחלה באזור הנגב יותר גבוהה מאשר בצפון.
<ניר פלד: לדוגמא, אם מסתכלים על מכשירי קרינה שהם חלק מהטיפול המרפא בחולים עם מחלות סרטן שונות, באזור המרכז יש מכשיר קרינה ל-200,000 איש.
<ניר פלד: בדרום הדרום, אחד ל-600,000 עד 700,000 איש, שזה מאזן שהוא מאזן אימה למעשה.
<ניר פלד: אנחנו הבאנו עכשיו את המומחיות לדרום ונקווה שנעשה שם עבודה קשה.
<ניר פלד: אני מודה גם לוועדה על הדיון הזה, על האפשרות הזאת.
<ניר פלד: קרן Fulbright הצליחה להציף את הנושא הזה החשוב ואני מקווה שאנחנו כמדינת ישראל נדע לאמץ את הדרך של קודם נתינה ואחרי זה קבלה.
<ניר פלד: זה יהיה קשה לחנך את עם ישראל או את היושבים בישראל לנושא הזה, אבל אני חושב שזה ייתן לנו פירות לטווח הארוך.
אורי מקלב: אני קודם כול מודה לך על הדברים, אבל סליחה, שאלה של עם הארץ.
אורי מקלב: אתה אומר שמגוון התרופות שיש לנו שכלולות בתוך סל הבריאות, התאמה אישית יכולה להיות הרבה יותר ספציפית ומועילה מעבר רק לזיהוי הסרטן.
אורי מקלב: הרי סרטן, יש לו כמה סוגים.
אורי מקלב: חוץ משאני יודע את הסוג שלו, בתוך הסוג, ההתאמה האישית יכולה להיות נותנת הכוונה בדיוק לתרופה, זאת אומרת, אם אני לא יודע את זה, אז אני מהמר, זאת אומרת, יש לי תרופות, אני לוקח את זה כשאני לא יודע בדיוק.
אורי מקלב: ההתאמה האישית גורמת לכך שאני יודע גם יותר את ההתאמה בתוך מגוון התרופות שיש באותו סוג סרטן.
<ניר פלד: אמת.
<ניר פלד: הקושי האמיתי שלנו הוא זמן.
<ניר פלד: זה המשאב היקר ביותר גם של המטופל וגם של המטפל.
<ניר פלד: לדוגמא, אם אני מטפל בחולה סרטן ריאות ללא התאמה אישית, זמן השרידות הממוצע הוא כשנה.
<ניר פלד: עד שאני אבין שזה לא עבד, כבר חצי מהזמן עבר.
<ניר פלד: אם אני נותן טיפול מותאם אישית, אני יכול להגיע לשבע וחצי שנים, חציון, זאת אומרת, חצי מהחולים חיים מעל שבע שנים, מה שעושה לנו את הבעיה הבאה.
<ניר פלד: אמנם חולים חיים יותר זמן, אבל אין מספיק מטפלים, אבל בזה נתמודד בעוד כמה שנים.
אורי מקלב: כמה זמן לוקח לדעת את ההתאמה הזאת?
<ניר פלד: התאמה אישית דורשת למעשה הנגשה של טכנולוגיות שדווקא הן לא קיימות בנמצא.
<ניר פלד: על מנת להנגיש את הטכנולוגיות המתאימות לחולים, אנחנו נאלצים הרבה פעמים לשלוח רקמות לחו"ל.
אורי מקלב: מעבדות בחוץ לארץ?
<ניר פלד: אמת, לשלוח רקמות לחו"ל ולחזור על ההתאמה הזו מספר פעמים, כי הגידול הוא יצור חכם שמפתח עמידות מפעם לפעם ואנחנו היום מסוגלים באמצעות בדיקת דם, למעשה ביופסיה נוזלית שגם היא לא זמינה בצורה מיטבית בישראל, להתאים את הטיפול מחדש.
סאלח סעד: גם חוסר אונקולוגים.
אורי מקלב: בידינו הדבר וזו באמת אחריות מאוד גדולה.
אורי מקלב: אנחנו מברכים אותך ומוקירים אותך כמי שעוסק בהצלת חיים.
אורי מקלב: המעבדות, היית אומר, זה בעיקר דרך הגנטיקה.
<ניר פלד: גנטיקה, פרוטאומיקה, שזה תורת החלבונים ומחשוב למעשה, מחשוב-על או ביואינפורמטיקה.
אורי מקלב: יש היום גם תרופות חדשות שאין בעקבות הידע הגנטי והמחקר הגנטי וההתאמה הגנטית, שאתה יודע את הרצף הגנטי, יצאו גם תרופות מתאימות בעקבות הידע הזה שמתאימות לגנטיקה?
<ניר פלד: בהחלט.
<ניר פלד: היכולת שלנו היום לאפיין את הגידול בצורה מדויקת, מאפשרת לפתח תרופות בזמן קצר ביותר לא לאותו חולה אלא לחולה הבא שיש לו שינוי דומה.
<ניר פלד: היכולות של מחר שאנחנו עובדים עליהן היום, מאפשרות התאמה חיסונית למה שהחולה הספציפי יצטרך עוד יומיים, וזה גם כן אנחנו נגיע לשם.
אורי מקלב: יש אנשים שהגנטיקה לא מתאימה להם לתרופות.
<ניר פלד: אנחנו יודעים היום לומר שאותו חולה שיש לו יותר מחור אחד בדלי, אמנם הוא לא צריך פקק מסוים, אבל אנחנו יודעים להביא לו את העטיפה שמתאימה להרבה חורים.
סאלח סעד: אולי נקיים דיון בנפרד.
אורי מקלב: במיוחד.
<ניר פלד: אני מזמין את חברי הוועדה להצטרף ליום מרפאה אצלנו בסורוקה.
סאלח סעד: תאמץ את הרעיון, אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: קודם כול אנחנו מודים למרכז הרפואי סורוקה ולאוניברסיטת בן גוריון על המשקל ועל הבית שהם נותנים לך, ואני מבין שאתה מרוצה, זאת אומרת, לפחות זה ככה היה נראה.
אורי מקלב: אתה בצורה עקיפה גם הודית להם, אז אני יותר מבליט את זה.
סאלח סעד: שלום לכולם, באמת זה יום מיוחד עבורנו.
סאלח סעד: תודה קודם כול אדוני היושב ראש על הכינוס החשוב הזה.
אורי מקלב: אני מודה לך תמיד על ההשתתפות הקבועה והמתמדת שלך.
אורי מקלב: זה גם ראוי לציין.
סאלח סעד: יום המדע והטכנולוגיה זה דבר מאוד חשוב בישראל.
סאלח סעד: אין ספק שישראל היא בין המדינות המתפתחות ביותר בתחום המדע והמדענים וזה ממש מוביל אותנו לגאווה לאומית.
סאלח סעד: אני מאוד מקווה שאנחנו נמשיך לשמור על זה ואני רואה כאן רמה של פרופסורים מאוד בכירה בישראל.
סאלח סעד: זה כבוד לנו, א', שאתם נמצאים כאן בכנסת בוועדת המדע.
סאלח סעד: אני דווקא אתייחס לפרופ' ניר, כי אם אתם שומעים את הקול שלי, זה כתוצאה ממחלת הסרטן שהייתה לפני בדיוק ששה חודשים.
סאלח סעד: ברוך השם יצאתי מזה, ליד מיתרי הקול.
סאלח סעד: המחקר שאתה עושה בתחום הגילוי המוקדם של מחלת הסרטן בריאות, האמן לי, אתה מבורך אם נצליח לעשות את זה.
סאלח סעד: זה הגשמת חלום.
סאלח סעד: לא רק 2,000 חולים שמתים או ימותו כל שנה כתוצאה מהמחלה הגרועה הזאת של מחלת סרטן הריאות, אתה מציל גם משפחות בעצמן, כי כל משפחה שמת לה חולה סרטן בריאות או משהו אחר, פשוט עולמם חרב עליהם, ותאמין לי, אני אחד מהם.
סאלח סעד: אח שלי נפטר לפני בדיוק חמישה חודשים כתוצאה ממחלת הסרטן.
סאלח סעד: זה אסון לכל המשפחה, אז מבחינתנו, חברי הוועדה, ודאי היושב ראש, נסייע בכל דבר ועניין כדי שנציל חיי אדם.
סאלח סעד: אני יודע שחסר 260 אונקולוגים בישראל.
סאלח סעד: הייתה לי הצעת חוק שהונחה.
סאלח סעד: אדוני היושב ראש, אני מאוד מקווה שאנחנו נאמץ אותה בהתחלת המושב הבא, נריץ אותה ביחד, שמבקשת מהמדינה להעניק מענק מיוחד לכל רופא מתמחה שילך לאונקולוגיה.
סאלח סעד: אם חסר לנו 260 אונקולוגים בישראל, תאמינו לי, אנחנו נוכל להציל מאות חולים, אם לא אלפים.
סאלח סעד: יש לנו חוסר רציני במקרנים.
סאלח סעד: יש בכל ישראל 60 מקרנים בכל בתי החולים, אז התחום הזה, אדוני היושב ראש, אני הצעתי הצעת חוק, שניתן מענק 300,000 לכל רופא שהולך לפחות לאונקולוגיה, א', כי מדבר אלי.
סאלח סעד: ראיתי בבתי חולים איך סובלים.
סאלח סעד: ביקרתי גם בתל השומר, גם ברמב"ם וגם בהדסה עין כרם וראיתי כמה חסרים רופאים אונקולוגים, אז אנחנו מפה ניתן לך גיבוי מוחלט, גם לשאר המדענים, לשאר המומחים, ותבורכו על כל מה שאתם עושים.
סאלח סעד: אתם פשוט הפנים היפות של ארץ ישראל.
סאלח סעד: ככה אני יכול להגדיר אתכם.
סאלח סעד: תודה לכם.
אורי מקלב: אתה באמת אמרת דברים גם מתוך הניסיון האישי ואנחנו מאחלים לך רפואה שלמה, אבל באמת הצפת את הנושא נכון.
אורי מקלב: גם אני הופתעתי בתקופה האחרונה לדעת כמה אנשים מחכים לפענוח של MRI, של הדמיות.
אורי מקלב: קיצרתם תורים, יפה מאוד עשיתם.
אורי מקלב: אתם קניתם או הכשרתם או העמדתם עוד מכשירי נניח MRI, אבל הפענוח שלMRI , התור שלי היה יותר קצר מהפענוח עצמו.
אורי מקלב: המתנתי חודש לפענוח.
אורי מקלב: זה משהו שהוא בלתי סביר, ואז כמו שאתה אומר, מחסור.
אורי מקלב: מה שהתברר, שבאותו מרכז רפואי שאני לא רוצה לציין את שמו, שם במקרה בקומת קרקע שלו יושבים 12 רופאים שעובדים כל יום משרה מלאה עבור בתי חולים בארצות הברית והם עושים את העבודה עבור כמה בתי חולים, חברה שזכתה במכרז, שהם מפעילים רופאים ישראלים שגרים בארץ והם מפענחים בשביל בתי חולים בחוץ לארץ, כנראה מסיבות כלכליות שגם הסבירו לי, אני לא אלאה אתכם בעניין הזה, כמה זה משתלם לעבוד כל יום פה מ-8:00 עד 17:00.
אורי מקלב: זה הרופאים שצריכים לעבוד לילה בארצות הברית.
אורי מקלב: לא צריכים לשלם את המשכורות לאותם רופאים, שהם בדולרים בארצות הברית, אז במשכורות הרבה יותר נמוכות ולא בעבודת לילה, הרופאים שנמצאים באותם מרכזי רפואה, שם זה היה בדאלאס אני חושב, הם חושבים שהם מקבלים את התשובות ממישהו שיושב בתוך בית החולים.
אורי מקלב: הם לא יודעים אפילו שההדמיות האלו נשלחות במייל לארץ ויושבים פה רופאים.
אורי מקלב: הם אומרים, יש לנו עבודה קשה, אנחנו עובדים בארץ.
אורי מקלב: הפגישו אותי עם רופא אחד.
אורי מקלב: הוא אמר, אני עובד פה בארץ, עובד שעות של יום בלי תורניות, עובד קשה, הרבה עבודה.
אורי מקלב: חברה פרטית יודעת למקסם את העבודה.
אורי מקלב: דורשים מה שדורשים מעובד אמריקאי, אבל אני מרוויח במטבע זר ואני חי בארץ, והוא אומר, אני מרוצה מאוד.
אורי מקלב: שאני אעבוד בארץ?
אורי מקלב: מה פתאום שאני אעבוד בבית חולים?
אורי מקלב: אז אתה אומר, זה גם מחסור, זה גם רופאים שהכשרנו אותם, אבל אחרי זה הם עובדים, צריך גם להשאיר אותם פה, שירצו לעבוד פה, לתת להם את התנאים.
אורי מקלב: זה באמת מביא אותנו מייד לדיון שאנחנו רוצים לקיים, כמו באמת מה אנחנו עושים כדי להשאיר את המדענים האלה כדי להישאר במרכזי ידע ומחקר בארץ.
אורי מקלב: הרוב נמצאים בארצות הברית, אירופה, אפילו בסין.
אורי מקלב: האם אנחנו היום עושים את הכול כדי לדעת שדור העתיד אצלנו, אנחנו באמת נפתח דור עתיד?
אורי מקלב: השאלה של מצבן של התשתיות לקידום המחקר המדעי בישראל, מה קורה איתן, ויצירת מקומות עבודה אטרקטיביים, זה מה שאמרנו מקודם, ואיפה נמצא היום המחקר המדעי, האם הוא נמצא באקדמיה או שהוא נמצא היום בתעשייה, שזה חלק גם חשוב.
אורי מקלב: אנחנו כאן ביקשנו ממגוון של דוברים להביע את דעתם.
אורי מקלב: הראשון זה פרופ' סורין סולומון ממכון רוקח לפיזיקה, מהאוניברסיטה העברית.
<סורין סולומון: טוב, אני מבין שהזמן שלנו די קצר.
<סורין סולומון: אני אתייחס לכמה נקודות שנוגעים לעניין של השיחה הזאת.
<סורין סולומון: עכשיו זה הפך לסטנדרט להתלונן על זה שהקצבה של כסף לא מספיקה ולכן אני לא אתייחס בעיקר לזה.
<סורין סולומון: כהשוואה, בארצות הברית יש הרבה יותר ADN - - - מהסוג של: MSF, NIH - - - שדואגים לזה.
<סורין סולומון: החשיבות זה לא כל כך גם בזה שזה הרבה כסף, אבל גם שאתה תוקף את הבעיה שגילו לפני עשרים שנה בארצות הברית, שהתמצית של המסקנות שלהם הייתה מן אמירה כזאת שהפכה למאוד שכיחה, שמדברים על זה ושענת אמרה לי שזה גם נשמע טוב.
<סורין סולומון: אחד מה-reports הכותרת שלו היתה: "Real Life Has Problems, Universities Have Departments".
<סורין סולומון: זה לא כל כך בא לי בתור פרופ' באוניברסיטה דווקא לבקר את ה- Institution הזה, כי זה גם לא פייר.
<סורין סולומון: בדרך כלל, לא רק ב- Departments של האוניברסיטה, אנשים וגופים חייבים להמשיך לעשות מה שאתם עושים, זאת אומרת אם אנחנו רוצים באמת לטפח חדשנות, זו אחת מהבעיות המרכזיות היום לא רק בישראל אלא בעולם - - -, אז צריכים לחשוב במסגרות שהן לא על ידי לתת יותר כסף לכל אחד מה- Departments.
<סורין סולומון: ה- Department עם יותר כסף יעשו מה שהם עושים היום, רק הרבה יותר ואולי יותר טוב.
<סורין סולומון: אם אנחנו רוצים חדשנות, כבר בעיה מסובכת/ חלק מהארצות, במיוחד באירופה, צרפת ואיטליה, יש להן מה שנקרא CMRS, מרכז לאומי למחקר מדעי.
<סורין סולומון: המרכז הזה הוא וירטואלי בעצם, יש בו כ-10,000 מדענים שהם בעצם מקבלים את ה-Appointments שלהם בקביעות, מאוד מוקדם.
<סורין סולומון: לפעמים אנחנו מחוץ לצרפת צוחקים על זה שמי שעדיין לא גמר את הדוקטורט וכבר הוא מן פרופסור כזה.
<סורין סולומון: אני לא הייתי הולך על פתרון כזה ברמה הזאת של 10,000, אבל כן הייתי חושב שאם בתחומים האלו שאין להם בעצם בית קיים בתוך רשימת ה-Departments הנוכחית, כן יכולים לתת Appointment כאלו שהם בעצם במובן מסוים ברמה לאומית בעצם.
<סורין סולומון: השאלה זה בעצם מה הגוף שהיה צריך לעשות את זה.
<סורין סולומון: אני לא הייתי מוציא את האוניברסיטאות לגמרי מההחלטה הזאת.
<סורין סולומון: אני חושב שבוודאי שצריך להיות מעורב, אבל יש גם שחקנים אחרים בנוף החדשנות הישראלית, קודם כול זה 4352 הישראלי, והתעשייה וגם קרנות כמו Fulbright שזה המקצוע שלהם, לזהות פוטנציאל בדברים שעדיין לא קיימים, בענפים צעירים.
<סורין סולומון: כן הייתי הולך על כלי כזה, מרכז וירטואלי כזה שנותן אולי לא פרופסורה ברמה של הטייטל, גם שם זה נקרא Director de Research או משהו כזה, מישהו שמנחה מחקר.
אורי מקלב: מי מנהל את המרכז הזה, הממשלה או האוניברסיטה?
<סורין סולומון: זו הממשלה הצרפתית.
<סורין סולומון: הפיצוץ ב- Appointmentsה
<סורין סולומון: אלו היה ב-66' והייתה כמעט מהפכה בצרפת.
<סורין סולומון: כדי להשתיק את כולם החליטו שהצעירים האלו שהתלוננו שאין להם עתיד מדעי בצרפת, הנה עכשיו יש להם עתיד מדעי, ויש כל מיני סידורים.
אורי מקלב: הממשלה רק מממנת או גם מנהלת את זה או שיש גופים אקדמאיים, הם מנהלים את זה?
אורי מקלב: מי מנהל את אותו מרכז?
אורי מקלב: יש מימון ויש ניהול.
אורי מקלב: לפעמים יכול להיות מימון ממשלתי וניהול של אקדמיה.
<סורין סולומון: יש גוף קצת דומה לוות"ת, על אף פי שוות"ת הוא לא מנהל.
<סורין סולומון: זה גוף ממשלתי.
<סורין סולומון: כל הכסף בא מהממשלה.
<סורין סולומון: ברגע שההחלטות האלו הן ברמה כזאת שלא רק ה- Departmentsמעורב בזה, אז אפשר לקדם דברים הקשורים לאנשים שבאים מהפריפריה או לייצוג של נשים, זאת אומרת זה כלי בידי הממשלה לנהל את זה ברמה לאומית ולא איך שכרגע אנחנו מנהלים ועושים ישיבה, רואים מה האינטרס של ה- Departments.
<סורין סולומון: בדרך כלל, כפי שאמרתי, האינטרס של ה- Departments זה לעשות יותר טוב את מה שהוא עושה עכשיו, וזה מה שקורה.
<סורין סולומון: בתור איש אקדמיה, אני מאוד מתרשם בזמן האחרון מהרמה המדעית של הדברים 4659 וגם בתעשייה, ולכן הייתי, לא יודע איך אפשר לעשות את זה, אבל בעצם לעשות מן - - - כזאת.
<סורין סולומון: הרבה אנשים שעובדים בתעשייה, הייתי מחר נותן להם לפחות פרופסור כבוד כדי שיוכלו לתת קורסים באוניברסיטה.
אורי מקלב: זה שווה דיון.
אורי מקלב: דיברנו על זה שאנחנו צריכים לעשות דיון בעניין הזה.
אורי מקלב: זה באמת שווה דיון מיוחד.
אורי מקלב: פרופ' תמר דיין, בבקשה.