GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סאלח סעד: כי לא יעלה על הדעת שעובדים של 10 שנים, 12 שנים, 15 שנים, עובדים על תקן זמני או על תקן כח אדם.
סאלח סעד: אנחנו היינו כבר בסרט הזה.
סאלח סעד: חוץ מזה, שמעתי את הסקירה של המנכ"ל ומאוד אהבתי אותה, שיש לנו במגזר הערבי המון מקומות תעסוקה לישובים שלנו.
סאלח סעד: אני מברך על זה, אבל לא ראיתי אף ישוב דרוזי.
<פרץ וזאן: אולי עכשיו בהרחבה.
אורי מקלב: ראיתי אפילו בתמונות.
<פרץ וזאן: במרר יש.
טלי פלוסקוב: מרר זה לא דרוזים.
סאלח סעד: אוקיי.
סאלח סעד: מרר זה אחד מ-16.
סאלח סעד: אז אמרתי, אני מבקש שגם במועצות המקומיות הדרוזיות ניקח את הרעיון הזה ונוביל אותו קדימה כי זה חשוב לפתח את כל המגזר של המיעוטים.
סאלח סעד: זה פשוט כמו שאמר יעקב, זה מפעל קדוש שצריך לאמץ אותו ולא לצמצם אותו.
אורי מקלב: חבר הכנסת סאלח סעד, אני מראה לך תמונה, שמתי לב שבמצגת יש גם תמונה של נכבדים מהעדה הדרוזית שנמצאים בפתיחה של פרויקט כזה.
סאלח סעד: כל הכבוד.
אורי מקלב: עד התמונות ראיתי במצגת.
<פרץ וזאן: חדר הוועדה נראה ממש יפה אחרי ה- - -
אורי מקלב: וגם התוכן של הדברים האלה.
אורי מקלב: באמת ברכות.
אורי מקלב: חבר הכנסת עמר בר לב בבקשה.
עמר בר-לב: אני רציתי כאן להעיר איזו הערה.
עמר בר-לב: בסך הכל כל הפרויקט של להב"ה, מטרתו היא לצמצם את הפערים בחברה הישראלית ולתת הזדמנות לאנשים שההזדמנות רחוקה מהם, לתת להם את ההזדמנות הזאת.
עמר בר-לב: מה שקורה כאן, דווקא בפרויקט הזה מתברר שהמפעילים של הפרויקט הם עצמם נמצאים באיזה שהוא אי ודאות כזאת של מצב זמני.
עמר בר-לב: זה עוד יותר צורם על רקע של פרויקט שמטרתו להגדיל את הודאות והיכולות וההזדמנויות של חלק גדול מהאוכלוסייה.
עמר בר-לב: אני לא בקיא כאן כמו טלי ויעקב ואחרים בנושא, אבל ההצעות שכאן נשמעו, נשמעות לי בהחלט הגיוניות.
עמר בר-לב: יש כסף ויש אנשים, ופשוט צריך לחבר את הדברים האלה ובמקרה הזה הפרטה היא שוב דוגמה לשימוש בהפרטה בצורה לא נכונה.
עמר בר-לב: יש מקרים שזה נכון, אבל במקרה הזה זה לא נכון ויש מספיק הוכחות.
עמר בר-לב: גם דיברו על עיר ללא אלימות וכן הלאה, על רשויות מקומיות שקיבלו את הכסף ועשו מהפך, לכן אני מציע שנלך בכיוון הזה.
אורי מקלב: יש פה נציג של העובדים?
<נועה כהן-אורלוב: כן אני.
אורי מקלב: אתם משרד שהעובדים שכרו אתכם?
<נועה כהן-אורלוב: אנחנו העובדים בעצמנו.
אורי מקלב: את מנהלת מרכז להב"ה בנתיבות.
<נועה כהן-אורלוב: נכון.
אורי מקלב: בגלל שהתפרסם פה באיזו הועדה שהעובדים מיוצגים עו"ד עמי כהן, חשבתי שאולי כהן וכהן זה גזרה שווה.
אורי מקלב: אבל לא.
אורי מקלב: מישהו נמצא כאן ממשרד עו"ד עמי כהן?
<נועה כהן-אורלוב: לא.
אורי מקלב: העובדים בעצמכם באתם לפה.
אורי מקלב: אותנטי.
<קריאה: אין לנו משרד שמייצג אותנו.
אורי מקלב: כך כתוב בהודעות שקיבלתי.
אורי מקלב: שיגר בתחילת יולי מכתב לשר המדע ולשר הפנים וליועץ המשפטי לממשלה.
אורי מקלב: נציג העובדים, יש לי כאן הודעות שלמות שנציג העובדים הוא מר כהן, חשבתי שאולי הוא נמצא פה.
אורי מקלב: נועה בבקשה.
<נועה כהן-אורלוב: שלום לכולם.
<נועה כהן-אורלוב: אני מנהלת מרכז להב"ה בנתיבות.
<נועה כהן-אורלוב: אני רוצה להגיד שאנחנו מאוד מאוד מוטרדים.
<נועה כהן-אורלוב: אנחנו מאוד אוהבים את להב"ה, כל מי שיושב כאן וגם מי שלא, ולהב"ה היום במצב לא טוב.
<נועה כהן-אורלוב: אנחנו חוששים מאוד שהמכרז החדש יחתום את הגולל על תכנית חברתית מצליחה מאוד שממשלת ישראל החליטה להקים אותה והולכת לעבור לספק פרטי, וכמו שאנחנו קוראים את המכרז צפויות שם הרבה מאוד פגיעות.
<נועה כהן-אורלוב: אני אצטט קודם כל שני סעיפים קטנים מהמכרז, אחד מהם שאומר שבסוף השלב השני, אני מדברת כל הזמן על השלב השני של המכרז.
<נועה כהן-אורלוב: שלב ראשון שמרחיב למרכזים נוספים, על זה אנחנו לא מדברים.
<נועה כהן-אורלוב: אנחנו מדברים על שלב ב' שבמסגרתו אמורים 30 מרכזי להב"ה לעבור לספק וכתוב כאן שבסיום השלב השני אמור הספק להפעיל את הפרויקט כולו, הן את המרכזים החדשים והן את 30 המרכזים הקיימים הפעלה מלאה.
<נועה כהן-אורלוב: אני לא יודעת אם זו לא הפרטה, לפי ההבנה שלי זו הפרטה.
<נועה כהן-אורלוב: הדבר השני שכתוב במכרז בסעיף 4.5.1 שלכל מרכז לימוד קבוע יוגדרו שני מדריכי קורסים.
<נועה כהן-אורלוב: לא כתוב כאן "לפחות".
<נועה כהן-אורלוב: כתוב "יוגדרו שני מדריכי קורסים".
אורי מקלב: זה פרשנות משפטית.
אורי מקלב: יוגדרו, הפירוש הוא שמוגדרים.
אורי מקלב: שזה בטוח.
אורי מקלב: שזה מינימום.
יעקב פרי: לא, אתה יכול לראות את זה ככה ואתה יכול לראות שיוגדרו ולא יותר.
אורי מקלב: אבל אמר המנכ"ל שזה הבסיס, שזה לפחות.
<פרץ וזאן: גם מנהל ועוד שני עובדים, זה שלושה.
אורי מקלב: על זה כבר קיבלנו תשובה והוא אמר לפי התפוקות, לפי הצרכים.
אורי מקלב: כך אמרת, נכון?
אורי מקלב: אלה המילים.
אורי מקלב: אז האמירה, גם אם זה לא כתוב, זו האמירה וזו הפרשנות של המילה "יוגדרו".
אורי מקלב: לא על החלק הזה אנחנו צריכים - - -
<נועה כהן-אורלוב: כל מה שאני אומרת מבוסס באמת על קריאת המכרז ואנחנו מוטרדים משני דברים עיקריים.
<נועה כהן-אורלוב: אחד, דברים שמוגדרים במכרז להפעלה עתידית ואחד זה מהמצב היום.
<נועה כהן-אורלוב: אני אדבר קודם על המצב העתידי כי בעיני הוא לטווח רחוק והוא חשוב מאוד.
<נועה כהן-אורלוב: אז נושא אחד זה נושא התקנים שדיברנו עליהם, שאם זה שני מדריכים מלכתחילה במקום המצב היום שהוא מנהל וארבעה או חמישה מדריכים, יש כאן אוטומטית גם במשרות כח אדם וגם קיצוץ בפעילות של חצי מהפעילות שלנו.
אורי מקלב: נועה אני חייב לעצור אותך.
אורי מקלב: את מדברת על העבר אני מבין, את מדברת על העתיד, אם מישהו נותן לך מתנה ומגדיל.
אורי מקלב: נכון שזה אנחנו צריכים להגיד אם זה מתנה או צורך, אבל בסך הכל מבחינת האזרח מרחיבים את זה, את אומרת, המתנה שתביא לי, לא תביא לי פחות מכך וכך, את מפחדת מכיוון שזה מתכונת אחרת זה יוקש אחר כך ל- - - לגבי העתיד, מה הטענה שלכם?
אורי מקלב: באים ומרחיבים את זה.
אורי מקלב: נניח שמשרד המדע בא ואומר "אני מרחיב, החלטתי על פריסה יותר קטנה במתכונת יותר מצומצמת.
אורי מקלב: נניח שאני רוצה במקומות קטנים" מה הסיי שלכם להתערב בעניין הזה, למה זה מטריד אתכם?
<נועה כהן-אורלוב: זה מטריד אותנו משום שמבחינתנו זה ממש לא מתנה.
<נועה כהן-אורלוב: אם אני מסתכלת על איך מרכז להב"ה פועל היום ואיך הוא יפעל אחרי שהוא יעבור לספק, אז מבחינת התכנים יש פגיעה משמעותית ברמת התכנים, למשל מדובר במכרז החדש, מגדירים מה מלמדים, זה דומה מאוד למה שאנחנו מלמדים היום.
<נועה כהן-אורלוב: אותם תכנים פלוס, למשל בחצי מהזמן.
<נועה כהן-אורלוב: הגדרה במכרז.
<נועה כהן-אורלוב: בעיני זו פגיעה ברמה.
<נועה כהן-אורלוב: כתוב במכרז למשל שלא יותר מעשר שעות שבועיות אפשר להשתמש באתרי תוכן לילדים.
<נועה כהן-אורלוב: אנחנו היום משתמשים הרבה יותר, ואם נוכל להשתמש רק בעשר שעות שבועיות באתרים האלה, זה אומר שלא יבואו גני ילדים ולא יבואו כיתות ולא מועדוניות ולא קייטנות ולא חוגים בחופשות וכן הלאה.
<נועה כהן-אורלוב: יש במכרז הגדרה שקבוצה תמנה לפחות עשרה אנשים ואם יש קבוצה קטנה יותר, א.
<נועה כהן-אורלוב: צריך אישור מיוחד.
<נועה כהן-אורלוב: ב.
<נועה כהן-אורלוב: לספק אין שום תמריץ לעשות את זה כי הוא מקבל בונוסים לפי המשתתפים.
<נועה כהן-אורלוב: אם אנחנו מדברים על אוכלוסיות מוחלשות מיוחדות, אנשים עם צרכים מיוחדים, מבוגרים, ילדים וכן הלאה, הם צריכים את הקבוצות הקטנות.
<נועה כהן-אורלוב: אוטומטית שללנו מקבוצות שמאוד צריכות אותנו ומאוד נהנות היום מהשירותים שלנו, את היכולת לקבל אותם.
אורי מקלב: אני לא יודע אם מה שאת אומרת נכון או לא, יש לכם יותר ניסיון.
<נועה כהן-אורלוב: אני פשוט קוראת את המכרז.
אורי מקלב: בסדר, אבל את אומרת מה כן נכון ומה לא נכון, אם עשר שעות מספיקות או לא.
אורי מקלב: במכרזים מטבע הדברים, גישה שונה לפעמים באה מתוך חוות דעת מקצועיות, אנשים שיודעים את זה וחושבים בתוך שיקולים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: את יודעת מה ההבדל בין רופא לטייס, מדוע אנחנו לפני שאנחנו רוצים לבצע ניתוח, אפילו ניתוח שלא מסובך רוצים לדעת מי הרופא ומה הניסיון שלו, כשאנחנו עולים למטוסים ובחוץ לארץ גם מטוסים קטנים שנראה בן 19, אנחנו לא שואלים מה הניסיון שלך, כמה שעות, אתה רוצה להטיס אותי.
אורי מקלב: אנחנו עולים בלי לשאול מי הוא ומה הוא.
אורי מקלב: התשובה היא אחת, כשהטייס גם הוא נמצא בתוך המטוס, אני מניח שמי שנמצא בתוך העניין רוצה בהצלחה שלו ולא יעשה שטויות.
אורי מקלב: כשאני נותן למישהו סכין ביד, והוא לא מנותח, רק אני המנותח, אני באמת רוצה לדעת שהבנאדם אחראי.
אורי מקלב: אני מניח שגם המשרד רוצה בהצלחת העניין.
אורי מקלב: הרי לא שאנחנו - - -משני הצדדים.
אורי מקלב: בסופו של דבר אם הפגיעות הן פגיעות בתוכן ובמהות ובתכלית של הייעוד של אותם מרכזי להב"ה ובסופו של דבר גם מבחן ההצלחה, המשרד הרי רוצה להצליח, הוא רוצה שנמשיך להוקיר אותו ולהעריך אותו על הפעולות שעושים, רק מה, יכול להיות שיש חוסר ידע, חוסר מודעות, אולי מישהו עם גישה אחרת ולא למד מהעבר אלא הוא ממציא היום.
אורי מקלב: אני מציע שאת כל הדברים שאת אומרת עכשיו, אני לא יכול להיכנס לזה.
אורי מקלב: זה לא השולחן שאני יכול להיכנס לתכנים ולתוכן של המכרז ולהיות הקובע והפוסק בעניין הזה.
אורי מקלב: אין לי את הידע ואין לי את היכולות או הכלים המקצועיים.
אורי מקלב: מה שאני כן מציע, אנחנו נעקוב אחרי זה, שתביאו את זה בצורה מסודרת, את כל מה שאת אומרת עכשיו, עם העתק אלינו.
אורי מקלב: אנחנו נעקוב שהמשרד יענה על התשובות, הוא יבחן ויכול להיות שהוא בהחלט יקבל את הדברים.
אורי מקלב: אני רואה גם לפי שפת הגוף ושפת הפנים של המנכ"ל שהוא מוכן לקבל את זה.
אורי מקלב: בחלק הזה זה יעבור בצורה מסודרת והמשרד יענה, אנחנו נהיה מכותבים בעניין הזה ונעקוב, בכל התכתובות שלכם, בפרק הזה אני חושב שענינו.
אורי מקלב: מילה אחת בכל אופן לגבי הדאגה שלך לתעסוקה של העובדים.
אורי מקלב: האם הדברים שנאמרו עד עכשיו מספקים או שיש לכם מה להעיר בעניין הזה או שאת רוצה לשמוע את המנכ"ל שוב חוזר על מה שהוא אומר.
אורי מקלב: בבקשה פרץ, בקטע הזה אני חושב שזה חשוב.
<פרץ וזאן: אני רוצה לומר, מכיוון שהמכרז כמו שנאמר במהלך המצגת, במהלך הסקירה, איננו מכרז של מכרז המדע כרגע, המכרז שמפעיל את ה-30, לכן אנחנו מבקשים, ביקשנו וגם עשינו, גם הוכחנו בעבר, לפני שנה וחצי, שמשרד המדע, יצא למכרז כולל, עצרנו את זה, הלכנו לחשכ"ל ואמרנו אנחנו לא רוצים מכרז חדש על 30 הסניפים.
<פרץ וזאן: נכון להיום אנחנו ביקשנו מהחשכ"ל וגם כתבנו את זה במכרז, שמשרד המדע איננו מתכוון לצאת למכרז חדש.
<פרץ וזאן: זה כתוב.
<פרץ וזאן: איננו מתכוון לצאת למכרז חדש כל עוד מכרז החשכ"ל בתוקף.
<פרץ וזאן: כלומר אנחנו צמודים למכרז הזה.
<פרץ וזאן: אם לא תהיה לנו ברירה – אמרתי את זה במהלך המצגת – אנחנו חייבים לתת את השירות.
<פרץ וזאן: אנחנו כעת רוצים להבטיח שהמכרז הקיים, ה-30 סניפים, יימשך ככל שיותר.
<פרץ וזאן: אני לא יכול להגיד דבר שאיננו תלוי בי, אחרת אני לא אהיה הגון אתכם ולא אציג לכם את המציאות כפי שהיא.
<פרץ וזאן: אבל אכן זו המציאות שהוצגה, היא המציאות האמתית כפי שהיא.
אורי מקלב: גברת ענבל חן, מנהלת מרכז להב"ה.
<ענבל חן: אני בלהב"ה כבר 11 שנים, בבני ברק - - - שש שנים.
<ענבל חן: אני לא אגיד שוב מה דעתי על המכרז החדש, כל מי שיקרא אותו מבין שכתוצאה מהמכרז החדש הזה פרויקט להב"ה כבר לא יהיה פרויקט חברתי, הוא יהיה כמו עוד אחת מהמפעלות שקיימות בארץ למחשבים וכל מי שצריך אותו באמת ייפלט ממנו.
<ענבל חן: אני רוצה לדבר על התקופה האחרונה שאנחנו נמצאים בה.
אורי מקלב: תסבירי, אני רוצה להבין למה.
<ענבל חן: יש באתר משרד המדע קובץ של שאלות ותשובות שאנשים שמגישים הצעות שואלים, שאלה 139, שואלים מה היקף הנשירה שיאושר לקורסים.
<ענבל חן: אז התשובה היא שכל קורס חייב לכלול מינימום עשרה אנשים, אם יהיו פחות מעשרה אנשים - - -
אורי מקלב: צריך אישור מיוחד.
<ענבל חן: לא אישור מיוחד.
<ענבל חן: מופיע שהספק לא יקבל תשלום עבור הקורס הזה.
<ענבל חן: זה מה שמופיע, שאלה 139, זה הציטוט.
אורי מקלב: את אמרת נועה שלא - - -
<נועה כהן-אורלוב: לא, זה משהו אחר.
<נועה כהן-אורלוב: זה מופיע במסמך מענה לשאלות על המכרז.
<נועה כהן-אורלוב: שאלה 139.
<ענבל חן: שאלה 139.
<ענבל חן: אם פחות מעשרה אנשים יהיו בקורס, הספק לא יקבל תשלום עבור הקורס.
אורי מקלב: זאת אומרת לא מקיימים, אין קורס פחות מעשרה אנשים.
<ענבל חן: אני רוצה לומר שמבחינתי מבחן התוצאה הוא המבחן ש- - -
אורי מקלב: את אומרת שרובן של הקבוצות האלה הן פחות מעשרה.
<ענבל חן: לא רק שרובן של הקבוצות פחות מעשרה.
<ענבל חן: בתור אחת שנמצאת בפרויקט מעל 11 שנים, חיה את השטח מאוד, מי שבאמת צריך את הפרויקט הזה - - -
אורי מקלב: זה קבוצה יותר מדי גדולה.
<ענבל חן: אנחנו מדברים על אנשים מבוגרים, ואני גם לא מדברת על העשרה אנשים, אני מדברת על זה שזה הופך להיות מכרז של תפוקות, של מספרים.
<ענבל חן: תיקח אישה מבוגרת בת 80 ומשהו שהתחילה ללמוד, ויש לנו מקרים כאלה לרוב.
<ענבל חן: אם אני מראש יודעת שהאישה הזאת יכול להיות שתנשור, אני פשוט לא אכניס אותה.
<ענבל חן: לצורך העניין.
<ענבל חן: אני רוצה להתמקד בדברים אחרים, אני רוצה להתמקד במצב במרכזים היום.
אורי מקלב: אני כן רוצה להבין את זה.
אורי מקלב: חבר הכנסת פרי, אני חושב שהיא מעלה כאן נושא שבאמת צריך את תשומת הלב שלכם.
אורי מקלב: באים ואומרים כאן להב"ה, ההצלחה שלו הייתה בזה שהוא היה יותר אישי, הוא היה משהו שהוא מובנה, כל אחד, בלי קריטריונים בלי תפוקות, זה יותר מהר, זה יותר קצר, זה בשפה הזאת.
אורי מקלב: האופי הפנימי הזה והחמימות הזאת.
אורי מקלב: והיא אומרת תפוקות, מבחן התוצאה, זה ממדים שאתה רוצה, בחברה אתה משלם כסף, על מה אתה משלם כסף.
אורי מקלב: תשמע, אני מבין כסף, אני גם - - - עם כל הכבוד, אתה יודע שגם כשביטוח לאומי נותן מט"בים הביתה ובסוף מתברר שההוא נמצא במקום שעתיים שבועיות רק 40 דקות.
אורי מקלב: אומר המשרד - - - אבל זה שהמבוגר מרוצה ממנו - - -
יעקב פרי: אי אפשר למדוד את זה בכסף.
אורי מקלב: וכאן אתם מוציאים את החלק הפרטי והאישי, את החמימות האישית שהיו כאן, לתפוקות ומשהו ממוסד כזה וממוחשב, לפי פרמטרים שלכם זה אולי באמת חשוב מאוד, יכול להיות שהחשב רוצה את זה כדי לדעת על מה הוא משלם את הכסף, אבל מבחינת השטח זה יפגע בתוצאה, בהשתתפות, בלהתקבל מלכתחילה בעניין הזה.
<ענבל חן: דבר נוסף.
<ענבל חן: המנכ"ל הציג מצגת מאוד מרגשת, האמת ששאלתי את עצמי כשהסתכלתי עליה, אם אנחנו מדברים על אותו פרויקט.
<ענבל חן: באמת.
אורי מקלב: לא, בלי ציניות.
<ענבל חן: בלי ציניות.
<ענבל חן: באמת באמת בלי ציניות, מכל הלב.
<ענבל חן: אני אומרת את זה מכל הלב.
<ענבל חן: יכול להיות שהדברים שאני אגיד יישמעו קצת קשים, אני באמת מדברת מסערת רגשות.
<ענבל חן: בסך הכל הפרויקט הזה מבחינתי הוא באמת משהו שאני את הנשמה שלו השקעתי בו וכל מנהלי המרכזים כאן.
<ענבל חן: אני גם לא מדברת כרגע על מה יהיה עם העובדים, אני מדברת על המצב כרגע במרכזים, המרכז שלי בבני ברק, באמת כל מי שהיה ואתם מוזמנים להגיע, מרכז מצליח ומשגשג, מעל 12,000 איש למדו אצלנו כבר במרכז.
<ענבל חן: יש לנו ביקוש עצום, אנשים מרוצים עד הגג.
<ענבל חן: בתקופה האחרונה, בעצם בעשרת החודשים האחרונים יש הקפאה של כח האדם.
<ענבל חן: המשמעות היא שמתוך חמישה תקנים מאויישים במרכז שלי נשארנו עם 2.5 תקנים.
<ענבל חן: אני מדברת על תקופה של חוסר ודאות שדיברנו עליה, שהעובדים לא יודעים מה הולך להיות איתם והעובדים עוזבים, וזה מובן וזה הגיוני.
<ענבל חן: הם מבינים שבמשרד המדע כרגע אין לנו עתיד, אנחנו לא יודעים מה יילד יום ומה יהיה, ועובדים עוזבים וכרגע אני עם 2.5 תקנים.
<ענבל חן: זה מהתקופה האחרונה.
<ענבל חן: לפני שלושה חודשים עירית בני ברק פרסמה מודעות ופלאיירים בכל בתי האב בבני ברק, פרסום על הקורסים.
<ענבל חן: קרוב ל-1,000 איש הגיעו להירשם.
<ענבל חן: כשאני אומרת 1,000 איש הגיעו להירשם אני מדברת על נשים חרדיות, מבוגרות, צעירות, אבל שרחוקות מהטכנולוגיה מאוד.
<ענבל חן: הן קיבלו החלטה לבוא וללמוד, הן ראו בזה שהן סוף סוף הולכות לצאת מנקודה מסוימת ולהגיע למקום אחר.
<ענבל חן: הן הגיעו, נרשמו, והבטחנו להן שאחרי החגים ייפתח קורס.
<ענבל חן: כרגע אני עם 2.5 תקנים כמו שאמרתי, אין קורס ואין קורס בצפי.
<ענבל חן: יש הקפאה של כוח אדם.
<ענבל חן: מרכז להב"ה בנתיבות היום סגור.
<ענבל חן: 60 מחשבים במרכז, ציוד מאוד יפה, עירית נתיבות רכשה להם מדפסת תלת ממד, אבל המרכז סגור, למה?
<ענבל חן: כי אין לה עובדים.
<ענבל חן: יש לה עובד בחצי משרה, ובעוד חודש היא תישאר בלי עובדים.
<ענבל חן: יש ביקוש עצום לקורסים אבל אין לי אנשים לאייש את הקורסים האלה.
<ענבל חן: הכיתות ריקות ואנחנו פשוט, אני עומדת ומסתכלת ואומרת לעצמי "מה קורה למה שהקמנו".
<ענבל חן: אני רוצה לספר לכם, כמה נלחמנו כל התקופה הזאת שבאמת הכל יעבוד ולא תהיה שום עצירה של הקורסים כשהדברים היו תלויים בנו, כשהיה לנו כח אדם.
<ענבל חן: אני מספרת לכם על מדריכה שלי, הכל סיפורים אמיתיים, שעברה תאונת דרכים והייתה כל הלילה במיון ובשמונה בבוקר היא הגיעה לעבודה כדי לפתוח את הקורס של שמונה וחצי, ועל תלמידים שהגיעו לקורס, יש לי תלמידה שהגיעה עם הצמיד של בית החולים כי היא לא רצתה לפספס את השיעור.
<ענבל חן: היא הייתה מאושפזת וביקשה להגיע לקורס.
<ענבל חן: לאנשים האלה נאלצתי להגיד השבוע שהקורס מפסיק באמצע.
<ענבל חן: קיבלתי מכתב מאחת התלמידות שכותבת לי "אתם פוגעים פה בזכויות של אנשים, איך אתם עושים דבר כזה".
<ענבל חן: אני מבינה אותה לחלוטין, משרד המדע לא לוקח אחריות לצערי, אתם לא עומדים מאחורינו, אתם לא מגבים אותנו, כל החיצים הם כלפינו.
<ענבל חן: אנשים מתקשרים - - -
אורי מקלב: למה הקורס הפסיק באמצע?
<ענבל חן: אין כח אדם.
<ענבל חן: אנשים הגיעו, התחילו, אין כוח אדם.
<ענבל חן: כל החצים מופנים כלפינו.
<ענבל חן: הגיעה מישהי, תלמידה חדשה שעוד לא חוותה, התחילה את הקורס ואומרת לי "בגלל שזה בלי כסף?
<ענבל חן: " כשאני שמעתי את זה היו לי דמעות בעיניים.
<ענבל חן: למה היו לי דמעות בעיניים?
<ענבל חן: כי עד היום שמענו מאנשים שבשבילם להב"ה, הם הרגישו שכאילו הם שילמו אלפי שקלים על הקורס, אפילו שהקורס היה בחינם כי תמיד השתדלנו שהכל ידפוק והקורס תמיד יתנהל והכל יהיה ברמה הגבוהה ביותר.
<ענבל חן: פתאום אנחנו נמצאים אצל משרד המדע, מה שלא היה שנים כשהיינו אצל משרד האוצר, כל התקופה שאנחנו בלהב"ה, וחווים דבר כל כך משמעותי שגורם, קודם כל מבחינתי זה נזק בלתי הפיך, אנשים לא שוכחים.
<ענבל חן: אישה שהגיעה ונרשמה ומבחינתה לא פותחים לה את הקורס ואין גם תאריך צפי, היא לא יודעת אם היא תעשה את זה שוב.
<ענבל חן: בתי ספר שאנחנו נאלצים לסגור להם את הפעילות באמצע השנה לא יתנו צ'אנס נוסף, אחרי שכל המערכת משתנה להם לא יתנו לזה עוד הזדמנות.
<ענבל חן: המצב מאוד מאוד קשה במרכזים כרגע.
<ענבל חן: האנשים שהיה להם ברק בעיניים, לאט לאט הברק הזה נכבה.
<ענבל חן: לצערי.
אורי מקלב: גברת ענבל חן, קודם כל אני מודה לך על הדברים, אני חושב שהיטבת להציג את הדברים גם בכושר הביטוי וגם ברגשות.
אורי מקלב: אנחנו בכל אופן הבנו על מה את מדברת בעניין הזה וחבל שהכל כל כך מצוין אבל הנושא של כח אדם, ויש כאן משהו.
אורי מקלב: זה שעוד אחד ועוד אחד אומר את זה, אנחנו לא יכולים להתעלם.
יעקב פרי: צריכים לעשות ישיבה דחופה עם האוצר, עם החשכ"ל.
<נועה כהן-אורלוב: אני רק אגיד שאנחנו לא ב-117 תקנים כמו שהופיע במצגת כי יש הידרדרות כל יום.
<נועה כהן-אורלוב: אנחנו ב-80.
אורי מקלב: אני כל כך מבין את הדברים האלה שהיא אומרת.
אורי מקלב: 1,000 אנשים שלא ראו מחשב, באים, אנשים בגיל מבוגר.
אורי מקלב: ההחלטה היא החלטה שצריך לקבל הרבה כוח ומוטיבציה ולבוא, ולהתאכזב ולא לקבל, זה באמת דבר שאנשים לא יחזרו אליו, ומי כמונו יודע היום שזאת המטרה בעצם, הצמצום של הפערים הדיגיטליים גם חשובים לנו כחברה מתוקנת וגם חשוב באופן מעשי.
אורי מקלב: אני מספר את זה, המנהלת רוצה שאני אספר את זה, גם ההורים שלי שיהיו בריאים עד 120 שנה שהם כבר עברו את אמצע שנות התשעים שלהם, היום בלי עין הרע עם עשרות עשרות של נכדים ונינים, והיום אמי מתכתבת איתם במיילים.
אורי מקלב: אז היא במקרה יודעת, אבל יושבים וכל ההסמכות וכל החדשות וכל ה- - - המשפחתיות, הכל עובר במיילים לכולם, ועוד דברים שהם רוצים, גם ברכות וגם מסרים, אם אבי בכל שבוע נותן איזו אמירה על פרשת השבוע, הוא מקריא לה היא מקלידה את זה ואחרי זה זה עובר לכולם.
אורי מקלב: יש אנשים שרוצים היום לעשות את זה, זו היכולת שלהם, לאור גם מה שקורה, הם גם מרגישים שהם נמצאים בתוך הטכנולוגיה, הם לא מרגישים מנותקים.
אורי מקלב: אני מדבר, הכל באינטרנט כשר ומסונן והכל באופן שמתאים לאורח החיים של כל משפחה וזה לא סותר, אין שום סתירה בין להיות בתוך הטכנולוגיה, להשתלב בתוך הטכנולוגיה החדישה וסתירה לאורח החיים, יודעים היום לעשות את זה בצורה מיטבית ומושלמת.
אורי מקלב: אם יש את הכלים ויש את הרצון, ובאמת מפעל כזה שמקבל הערכה גדולה מאוד שהוא מצליח, צריך לעשות כל מאמץ בעניין הזה.
אורי מקלב: אני דרך אגב, שואל עכשיו, אני רוצה רגע לסטות לפני שהמנכ"ל יענה ואולי נשמע עוד מישהו בעניין.
אורי מקלב: אדם מבוגר שלמד את הקורס וקיבל מיומנות בסיסית, הוא קיבל מחשב ועכשיו הוא רוצה להפעיל, אותה אישה שאת אומרת שהיא בת 80 שרוצה עכשיו להפעיל, נתקלת בקושי בהפעלה כפי שאני נתקלתי, אני כל היום רק צריך עזרה מהעוזרים שלי שיודעים יותר טוב ממני.
יעקב פרי: נקבל אותך ללהב"ה.
אורי מקלב: אני צריך לעבור את הקורס הזה.
אורי מקלב: אבל יש להב"ה אצלי כל הזמן בלשכה.
אורי מקלב: אבל אני שואל, איך הם מפעילים את זה באמת, הרי יש קשיים.
אורי מקלב: יש תמיכה?
אורי מקלב: אחרי שהוא גמר את הקורס ובא הביתה.
<ענבל חן: יש שעות של תרגול מודרך שאנשים יכולים להגיע.
<ענבל חן: כמובן שעד היום היו, כשהיו תקנים מלאים, אנשים יכולים להגיע ולקבל עזרה כל הזמן, בשעות מוגדרות, אם יש להם שאלות, אנחנו תמיד אומרים להם שלהב"ה נשאר הבית שלהם.
אורי מקלב: אבל כל פעם שיש לו משהו שהוא לא יודע להתגבר עליו הוא צריך להזמין טכנאי הביתה?
<ענבל חן: אנחנו מקבלים את האנשים מאפס, מוציאים אותם אחרי הקורס למקום שהם יכולים להסתדר לבד.
<ענבל חן: אתם מוזמנים לבוא ולראות.
אורי מקלב: אני לא יודע אם זה המקום, אני אנצל את ההזדמנות.
אורי מקלב: אני מתוך הניסיון בפניות שיש לי, צריך להיות מרכז תמיכה דרך הטלפון.
אורי מקלב: אם אתם מוציאים אנשים שאחרי זה הולכים הביתה והם צריכים להפעיל את המחשב.
אורי מקלב: גם הרבה אנשים היו מוכנים להתנדב, אתה לא צריך לעבוד.
אורי מקלב: אתה יכול לתת בימים, שלושה ימים בשבוע בין השעות 9:00-12:00, הרי היום אפשר לפתור את הבעיות האלה דרך הטלפון מרחוק.
אורי מקלב: טכנאי לא צריך לבוא הביתה.
אורי מקלב: ברוב הדברים, נתקע לו המחשב, הוא לא מתגבר על משהו, הוא צריך לאפס לו את זה, אני כבר העליתי את זה פעם.
אורי מקלב: יכול להיות שדרך המכרז הזה היו צריכים, זה עוד פרויקט, זה חלק מהפרויקט שצריך לעשות מרכז תמיכה לבוגרים של אותם קורסים עם אותה מיומנות שאתם מקנים להם, כשהם באים הביתה ומתחילים להפעיל, איזה מרכז תמיכה שייתן להם מרחוק כדי שהם יוכלו להתגבר על הקשיים שיש להם.
אורי מקלב: אבל זה לא קשור לנושא.
אורי מקלב: דרך אגב, יכול להיות שאם כבר יוצאים למכרז, אפשר להכניס את זה.
אורי מקלב: זה לא צריך להיות יקר.
אורי מקלב: אני יודע מאנשים שהיו פה שבאו ואמרו "אנחנו מוכנים להתנדב לעשות את זה" פעם בשבוע, פעמיים בחודש.
אורי מקלב: אני עושה את זה דרך העבודה שלי.
אורי מקלב: תנו רשימה של אנשים, אני מוכן לעמוד איתם בקשר טלפוני ולסדר את זה.
אורי מקלב: אבל זה בדרך אגב.
אורי מקלב: לפני שאתה עונה, אני רוצה שתענה על הכל אז משפט אחד בבקשה.
<נטע גומפריך: אני באה מקרית מלאכי, אני מנהלת את המרכז בקרית מלאכי.
<נטע גומפריך: אני רוצה להגיד שהצטיירה פה תמונה שאנחנו מתעסקים רק עם מבוגרים או ילדים.
<נטע גומפריך: אני רוצה לייצג את המקום שממנו אני באה.
<נטע גומפריך: אני מדברת על בעיה אקוטית בקרית מלאכי, אצלי באות צעירות ללמוד קורס הכרת המחשב, וכשמגיעים ומגיעות אלי ללמוד קורס הכרת המחשב זה יוצר איזו שהיא תפנית בחיים שלהם.
<נטע גומפריך: אנחנו לא מדברים רק על מבוגרים ששולחים הודעות וברכות, אני מדברת על שינוי.
<נטע גומפריך: על מעבר.
אורי מקלב: אנשים שזה שינוי בחיים, שזה דבר בסיסי.
אורי מקלב: רוצים שישתלבו בחיים ולא יהיו - - -
<נטע גומפריך: כשמנהל בית ספר תיכון בחטיבה מתקשר אלי ואומר לי "תשמעי, הם יוצאים והם לא יודעים להשתמש באופיס, הם לא יודעים את הדברים הבסיסיים" וקיבלתי שיחת טלפון כזו לא מזמן, "ואחר כך הן מגיעות אלי, אחרי שירות כזה או אחר והן לומדות" הן מקבלות פה כלים בסיסיים לחיים שלהן.
<נטע גומפריך: אז אנחנו לא מדברים רק על מבוגרים ומותרות.
אורי מקלב: מר בינט בבקשה.
<גרשון בינט: אני רוצה לבוא מזווית שונה לחלוטין ממה שדיברו כאן עד עכשיו.
<גרשון בינט: אני ממלא מקום באגף לחינוך חרדי בעירית ירושלים.
<גרשון בינט: אני אוסיף בסוגריים מרובעות, אני חושב שבמגזר החרדי בנושא של להב"ה הייתי חלוץ, אולי לא בדיוק כי זה אחרי בית שמש ובעקבותינו באו בני ברק וקריית ספר ואלעד, ומבקשים את זה בעוד מקומות, ולא בכדי אולי זה יהיה חלק מהדברים שאני רוצה לדבר עליהם, ואני רוצה לדבר כמעט רק ברמה של - - - .
<גרשון בינט: אני בא קודם כל מזווית של חינוך ומגזר חרדי.
<גרשון בינט: החשש והפחד שלי מהמכרז הנוכחי יותר ממה שכתוב ברחל בתך הקטנה מאשר הביאורים של המנכ"ל ואני מכיר את חלק מצוותו שהם אנשים מאוד מאוד קרובים ומתחשבים אלינו למגזר, הולכים לקראת, אבל אני מאוד חושש מזה.
<גרשון בינט: כפי שאתם רואים יש לי כאן שערות ניסיון והניסיון אומר הרבה מאוד ומזה אני חושש.
אורי מקלב: ממה?
<גרשון בינט: נתחיל בזה שהמכרז הזה מדבר על כמות ולא על איכות.
<גרשון בינט: כמותי ולא איכותני.
<גרשון בינט: כל נושא הכניסה, הצלחנו להכניס את זה למגזר החרדי, את להב"ה, נובע מתוך זה והייתה לנו תמימות דעים גם עם הקדנציה שזה עבר למישהו שבמרכאות לא כל כך אהב אותנו, בתקופה של השר פרי, הם היו הפנים לא רק לסתימת הפער הדיגיטלי, אלא בעיקר כשער לפרנסה שאין דבר כזה כמעט היום להיכנס לפרנסה במגזר, בכל המגזרים, מבלי לדעת את המחשב, ולכן אחד הדברים הבולטים מאוד גם בירושלים, אני חושב שלא רק, שתלמידים רבים בכל שלבי החינוך באים לעשות דברים.
<גרשון בינט: לא נשכח גם עוד דבר, המגזר החרדי, אם הנושא של התאמה לא יהיה מוחלט, עלול להיווצר מצב כמו שקרה לנו במקום הקודם שאנחנו היינו.
אורי מקלב: ידירו את עצמם.
<גרשון בינט: הדירו אותם משם.
<גרשון בינט: בגלל חששות, לא בגלל שזה נכון.
<גרשון בינט: הסיבה שההתאמה בתכנית של התכנים, של האופן, קבוצות גדולות וקבוצות קטנות, אמר לי אחד ממנהלי המוסדות, הרב מנדלסון שהוא לא חשוד כליברל פתוח, הוא אומר לי "תביא לנו עוד שלוש-ארבע בירושלים לפי הגודל של העיר ירושלים כי זה חשוב משום שאנחנו כאילו מעצימים עיניים.
<גרשון בינט: אנחנו מלמדים מחשוב את הבנות שלנו ואנחנו עושים תנאי שבנות שיש להם מחשבים בבית, אנחנו לא רוצים לקבל אותם לסמינרים מטעמי יידישקייט" וכאן יש לך מקום שיש עליו פיקוח, שהולכים לקראתך בתכנים, שהולכים לקראתך בצוות.
אורי מקלב: אבל למה אתה חושב שמכרז החדש זה לא יהיה?
<גרשון בינט: משום שהמכרז מדבר על כמויות.
<גרשון בינט: אם אני צריך, רבותי, אצלנו יש - - - שאתם, אני חושב שהייתם בביקור וראיתם, יש לנו שדרה מעבר לשתי כיתות, יש לנו שדרה של תרגולים, של בנות סמינרים שלומדות מחשוב ואיך זה יימדד?
<גרשון בינט: לפי בודד שבא לעשות את העבודות, את הדברים הללו?
<גרשון בינט: עכשיו אנחנו מדברים גם כן על תוכן.
<גרשון בינט: מי בוחר את הצוות?
<גרשון בינט: מה ההגדרה של הצוות, עם איזו השכלה צריך להיות?
<גרשון בינט: אם לא היו הדברים האלה של משרד האוצר כשזה היה באוצר ואחרי משרד המדע שהיה בתקופה הקודמת, אם לא היו הולכים לקראתנו היו יכולים לפי הכתוב להגיד "רבותי, רגע, יש כאן תואר אקדמי, הנדסאי לא מספיק לי" זה היה ממוטט את כל העסק, וקל וחומר ממה שהיה בפעם הקודמת.
<גרשון בינט: דיברתי רק ברמה של כותרות.
<גרשון בינט: אני רוצה שתדעו שהדברים האלה הם מעבר למה שכתוב.
<גרשון בינט: הכתוב יכול לגרום לכך שבא מישהו, אולי אתם מאוד נכבדים, ויש לנו שם אנשים יקרים כמו הרב חשין וכמו מזא"ה והם הולכים באמת לקראתנו ומחר בא מישהו "רגע אחד, מה כתוב פה, מצטער, לא יכול, לא רוצה, אני לא הולך להסתכן".
<גרשון בינט: רבותי זה קריטי ממש, ובזה אני רוצה לסיים כי זה הרבה יותר עמוק מהכותרות האלה שנתתי.