GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמר שוורץ: הנושא של אלימות כלכלית מוכר כסוג אלימות בנושא של אלימות במשפחה, היום מוכרת רק אלימות פיזית ואלימות מינית.
<תמר שוורץ: אנחנו עוזרות על ידי מנטוריות ומאמנות שאנחנו מצמידות לנשים האלה על מנת לשקם אותן כלכלית ויש לנו שיתופי פעולה עם החברות העסקיות, כמו שהזכיר מוטי, אז אני רוצה להזכיר גם.
<תמר שוורץ: אני הבנתי שהדיון הזה עוסק לא רק ביוזמות טכנולוגיות אלא בכלל ביוזמות חדשניות, אז אני רוצה לספר לכם על יוזמה.
<תמר שוורץ: נמצאת פה לידי אורנה ובר, שהיא גם קוסמטיקאית, אבל לא רק קוסמטיקאיות עוזרות לנו, עוזרות לנו הרבה חברות עסקיות, והיא אשת עסקים והיא גם יו"ר איגוד הקוסמטיקאיות בארץ ורוצה להכניס רגולציה בנושא של הכשרת קוסמטיקאיות ואחד הדברים שהיא חשבה, בעקבות חוק שקיים בארצות הברית, שאומר שקוסמטיקאית, בתור אשת אמון של האישה, וקוסמטיקאית מקבלת גם נשים נורמטיבית, לא רק נפגעות אלימות, והיא פוגשת אותן שוב ושוב, היא יכולה לזהות סימנים שונים, ואני לא מדברת על הסימנים הכחולים הפיזיים, שהם בדרך כלל הסימנים הגלויים לעין, אלא מה שאנחנו קוראים הסימנים הכחולים בחשבון הבנק, או חיזור אובססיבי, קנאות והגבלה שנוקט בן הזוג, היא יכולה לזהות את זה על ידי הכשרה מיוחדת שאנחנו עושות.
<תמר שוורץ: עשינו כבר את הפיילוט לפני חודשיים ואנחנו נעשה עוד אחד בחודש הבא, על ידי הכשרה מיוחדת היא יכולה לזהות את זה ולהפנות את האישה לטיפול.
<תמר שוורץ: כמובן לא זאת הקוסמטיקאית שתטפל, אלא היא תפנה.
אורי מקלב: תודה על הדברים, אנחנו מחזקים את ידכם.
<תמר שוורץ: תודה לכם.
אורי מקלב: עדי עוז, עורכת 'את'.
<קריאה: היא תהיה יותר מאוחר.
<עמיר גפן: לי קוראים עמיר גפן, אני מנהל בתחום ניהול, ארגון ופיתוח ידע במינהל תקשוב באגף טכנולוגיות מידע.
<בתיה לוי: אני בתיה לוי, אני משפ"י, מהיחידה למניעת אלימות.
אורי מקלב: יש לכם תפקיד מרכזי, אנחנו חושבים שאתם באמת צריכים לתת הרבה חיזוקים, הרבה פתרונות, הרבה דרכי התמודדות.
אורי מקלב: מה קורה עם הנוער, עם הילדים שלנו היום?
אורי מקלב: איך מגנים עליהם, מה אתם עושים?
אורי מקלב: כפי שהזכרתי מה שהיה אתמול בערוץ החדשות, אבל לצערנו זה לא חדשות, זה קורה, שומעים את זה מהורים, מה הילדים יודעים, איך הקשר עם ההורים והילדים בעניין הזה, מה המודעות של ההורים כדי לעזור לילדים להיות שמה?
<עמיר גפן: את התשובה אני אחלק לשניים, אני אבקש מבתיה להתייחס לתכנית הלימודים, לצד החינוכי, אני עצמי מגיע מהאזור היותר טכנולוגי, אני אתן מענה בהקשר לזה.
<בתיה לוי: אני רכזת תחום האקלים בשפ"י, משרד החינוך.
<בתיה לוי: אני רוצה להגיד שבאמת המשימה של חינוך הדור הצעיר לשימוש נכון, ראוי ובטוח ברשת היא משימה שכולנו עמלים עליה.
<בתיה לוי: יש עכשיו זירה נוספת לאלימות, אלימות תמיד קיימת בין ילדים, זו צורת תקשורת שצריך להתמודד איתה ולמגר אותה ומצד שני לסגל, לפתח ולהכשיר את הילדים למיומנויות של תקשורת ראויה.
<בתיה לוי: על זה אנחנו תמיד עובדים לאורך כל השנים בתכניות חינוכיות מניעתיות בשעות כישורי חיים וגם בשעות הפרטניות בשיח ובניהול כיתה, בהכשרה של הצוותים להיות שם עם הילדים ואנחנו מאוד מאמינים בנוכחות של מבוגר משמעותי בתוך הכיתה וגם נוכחות של ההורים בחיים של הילדים ועל כך אנחנו עומלים במשך כל השנה וגם בשבוע הלאומי למניעת אלימות ברשת ולגלישה בטוחה.
אורי מקלב: איך היית מדרגת, לפי דעתך, כמה הילדים שלנו היום באמת מוגנים, יש להם את היכולת להתמודדות, יודעים להתמודד, מה קורה כשאחד או אחת עוברים את זה והאם הם יודעים לאן לפנות, הם פונים, מחזקים אותם?
אורי מקלב: איך אנחנו עוזרים להם?
אורי מקלב: ולחלק של ההורים גם את מתייחסת?
<בתיה לוי: יש לנו תכניות, העבודה היא רבה ומורכבת, מכיוון שהיא גם מתייחסת לחלקים של עידוד הילדים לפנות לעזרת מבוגר משמעותי, שעל זה אנחנו עובדים, פיתחנו תכניות בתחום הזה ואנחנו מכשירים את הצוותים החינוכיים כדי באמת ללמד את הילדים לפנות לעזרה, לעזרת מבוגר, ולא להשאיר את עולם הרשת כעולם שמנותק מהחיים של המבוגרים.
אורי מקלב: את חושבת שזה קורה?
אורי מקלב: אתם באמת חושבים שזה קורה?
אורי מקלב: מה המצב לפי דעתכם?
<בתיה לוי: זה מאוד מאוד תלוי.
אורי מקלב: אנחנו, כל אחד יודע לעצמו מהסביבה הקרובה שלו, מה אתם יודעים בעניין הזה?
<בתיה לוי: אני יודעת שהילדים כן פונים לעזרת מבוגרים, זה מאוד תלוי באקלים החברתי והכיתתי שנמצא בבית הספר ובכיתה בפרט ואנחנו מעודדים לכך שבאמת יהיה אקלים של פנייה לעזרה.
אורי מקלב: הטענה היא שבית הספר התיכון מנותק ממה שקורה, בית הספר לא עוקב, נמצא במקום אחר.
אורי מקלב: יש באמת שני עולמות, בית הספר הוא רק כשקורה מקרה ואנחנו לא מחפשים שבית הספר יבוא אחרי המקרה הקשה שקורה ואז יבוא כמו משטרה או כמו מכבי אש אחרי שיש שריפה.
אורי מקלב: בית הספר, במצב שקורה, שהמעורבות תהיה כבר בתוך התהליכים עצמם, בתוך מה שקורה, שידברו עם הילדים, יוזמות של בית הספר.
עליזה לביא: יש בכלל מודעות שנבנית אצל התלמידים להשלכות הקשות של אפילו מעשה קונדס, אבל מהסוג הזה, והנפיצות והתפוצה וההשלכות?
עליזה לביא: מישהו מדבר על זה בבית הספר?
<בתיה לוי: אני חושבת שלגמרי.
<בתיה לוי: משימת החינוך היא של אנשי החינוך בבית הספר ושל ההורים, של החברה כולה.
עליזה לביא: אבל היא משימה מוגדרת?
עליזה לביא: יצא למשל חוזר מנכ"ל בעניין?
<בתיה לוי: בהחלט.
<בתיה לוי: יש בחוזר המנכ"ל פירוט לגמרי מדויק של התמודדות עם אירועי אלימות ברשת.
אורי מקלב: פיקוח מפקח על זה?
אורי מקלב: יש עכשיו במשימות של הפיקוח?
אורי מקלב: היום המשימות של הפיקוח, להצליח בבגרות, להצליח בעברית, להצליח במתמטיקה, השאלה אם זה חלק מהמשימות של הפיקוח.
אורי מקלב: זה מתחיל שם, זה מתחיל בגיל הנעורים, בגיל הילדים, שם יש לנו את המסגרת הכי קלה כדי לפקח וכדי באמת לתת את הכלים למנוע.
אורי מקלב: כל מה שאנחנו מדברים עליו, מה שפורץ החוצה, אנחנו נניח צריכים לעשות, מה שבתוך בית הספר, שם זה מרכז הדברים, מרכז החברה, צריך לעשות הרבה יותר מאמצים.
אורי מקלב: ההרגשה שלנו שיש פערים בעניין הזה.
רויטל סויד: ועוד נקודה, בסוף גם מורים חווים היום אלימות ברשת ואתם צריכים - - -
<בתיה לוי: אלימות בכלל.
רויטל סויד: כולם, וצריך להכשיר בכל בית ספר מורה ייעודי והמורה הזה צריך לתת את המענה גם לתלמידים, גם למורים.
רויטל סויד: אם לא יהיו את הכלים, גם לפנות לגוגל ולפייסבוק, כמו שעושים במשרד המשפטים, הוא יידע גם איך לטפל בתלמידים, לתלמידים תהיה כתובת.
רויטל סויד: הרבה פעמים פונים אליי בני נוער וילדים, היום אנחנו כבר מדברים על ילדים, כי ווטסאפ יש בכיתות א', ב' ו-ג', והילדים לא משתפים את המבוגרים כי הם לא רואים שהמבוגרים נותנים להם מענה ופתרון.
עליזה לביא: לא תמיד הם מבינים גם.
רויטל סויד: ואם יהיה מורה והמורה הזה יוכל להיות גם עם הקורבן וגם עם המקרבן.
רויטל סויד: קחו למשל תלמידים שלא יודעים בכלל שהם נפגעי רשת, הם לא מבינים שמה שעושים להם זו ממש אלימות ובריונות.
רויטל סויד: אני נפגשתי גם עם מנכ"ל משרד החינוך וגם עם שר החינוך ומה שצריך לעשות, וצריך להבין את זה, בכל בית ספר צריך להיות מורה והמורה הזה, זה יהיה התפקיד שלו, יידעו כולם לפנות אליו.
רויטל סויד: גם מורים שסופגים שיימינג ואלימות ברשת, גם הם יידעו לפנות אליו.
רויטל סויד: אבל כל זה צריך להיות במסגרת של תכנית לאומית, ממש היערכות, כי צריך להבין שאם כשהתחלנו לטפל בזה לפני שלוש שנים, אני, אז דיברנו על בני נוער, היום אנחנו מדברים על ילדים בכיתות א', ב', ג', שבכלל לא מבינים שמה שהם עושים זה שיח אלים ובריוני והם נוקטים באלימות.
<בתיה לוי: להגיד רק שהתפיסה שאת הצגת כרגע זו תפיסה בית ספרית.
<בתיה לוי: יש בתי ספר שיש בהם באופן כללי רכז מניעת אלימות ויש בתי ספר שמחזיקים בתפיסה שכל אחד מהמבוגרים המשמעותיים בתוך המערכת צריך להחזיק ולהיות כתובת לפנייה לעזרה ולאו דווקא דמות אחת.
עליזה לביא: אני חושבת שמה שניסינו, ואנחנו גם בוועדות נוספות ושנים, מאז שאני פה בכנסת, אנחנו מטפלים במסגרות מול המשרד והתשובה שאנחנו מקבלים תמיד זה היועצת היא הכתובת, להרבה מאוד במנעד הזה.
עליזה לביא: אני מבקשת שתהיו שגרירים שלנו.
עליזה לביא: אני יודעת ואנחנו מדברות לא מעט גם עם השר וגם עם המנכ"ל וחברתי פה עושה עבודה רבה וגם אני ואחרים פה בבית הזה, אבל צריך להבין שהמציאות השתנתה, הכללים השתנו.
עליזה לביא: אם פעם הייתה כלכלת בית, היום לא צריך, אז יש דברים חדשים שצריך אותם.
אורי מקלב: חברות הכנסת, חברותיי, אני מציע שנעשה דיון מיוחד - - -
עליזה לביא: לפרוטוקול, אדוני, אני חושבת שצריכה להיות פנייה שלך אל השר.
אורי מקלב: אני אעשה יותר מפנייה.
אורי מקלב: זו כבר לא פעם ראשונה, אבל עכשיו זה יותר התעצם אצלי, אני אעשה דיון מיוחד, רק עם משרד החינוך, בנושאים האלה, אנחנו נהיה שותפים בעניין הזה.
אורי מקלב: אני לא חושב שאפשר לנתק את המבוגרים.
אורי מקלב: נכון שאתם לא אחראים על המבוגרים, אבל זה שיש פער כזה גדול שמתרחב ומעמיק בין ההורים לבין הילדים וחוסר ההבנה וחוסר המודעות של ההורים, בשביל הילדים אנחנו עושים את זה, לא בשביל ההורים, לכן התפקיד של משרד החינוך, כן, אני לא רואה גורם אחר שיכול להיות - - -
עליזה לביא: תזמין את השר, אדוני?
אורי מקלב: כן, את המנכ"ל, את השר, אנחנו עם הפיקוח של המחוז, שנוכל להרחיב הרבה יותר את השיח בעניין הזה, אני חושב שזה שווה ונצרך דיון מיוחד.
אורי מקלב: אתה רוצה להשלים במשפט, בבקשה?
אורי מקלב: השעון לא לטובתנו.
<עמיר גפן: אני יודע.
<עמיר גפן: למעשה מה שאנחנו רואים פה בנושא הזה של אלימות רשת והמניעה שלה, אנחנו רואים פה גם את השותפות של הצד של שפ"י, של השירות הפסיכולוגי החינוכי עם היועצות ולידו את כל הנושא הטכנולוגי, ואנחנו בוועדת מדע וטכנולוגיה, בסופו של דבר כל הנושא הזה קורה בזירה שהיא טכנולוגית.
<עמיר גפן: מה אנחנו עושים בצד שהוא יותר טכנולוגי?
<עמיר גפן: קודם כל אנחנו מוודאים שהתשתיות שלנו בבתי הספר הן מוגנות, הן מסוננות, שאי אפשר להגיע דרכן לאתרים ולתכנים שלא אמורים להגיע אליהם.
<עמיר גפן: אנחנו מטפלים בנושא של אבטחת מידע, בנושא של שמירת הפרטיות, דברים שהם קצת יותר טכניים, אבל הם יכולים בהחלט למנוע אחר כך אירועים של פגיעה.
<עמיר גפן: אנחנו מטפלים בנושא של בריאות, של ארגונומיה, זאת אומרת הרבה מאוד היבטים שאוכפים את אותה מעטפת חינוכית ואני מאמין שהשילוב הזה של חינוך והפתרון הטכנולוגי אמור לתת מענה.
<עמיר גפן: בהקשר לדיון היום, ויש פה פתרונות שאנחנו רואים בכל מיני יישומים ואפליקציות כאלה או אחרות, הדרך הנכונה, אני חושב, לתהליך כזה, שאנחנו כמשרד נבחן אותה, שנתחיל תהליך מול שפ"י, שהוא הגוף שאמון על תחום הדעת, הם האנשים שאמורים לבחון את הקונספט, האם התכנים, השיטות, הגישה היא נכונה, היא מתאימה, היא בהלימה לתפיסות של האקלים.
<עמיר גפן: היה ושפ"י יגידו 'כן, זה נראה לנו, זה מתאים לנו', הם יחברו אותנו, את מינהל תקשוב, לתוך התהליך הזה ואז אנחנו נוכל לבחון את הכלי הזה מבחינה טכנולוגית.
<עמיר גפן: אז מי שבעצם רוצה להתחיל תהליך עם המשרד יכול לפנות לבתיה ומשם נתקדם.
אורי מקלב: יהודית סידיקמן.
<יהודית סידיקמן: אני מנכ"לית עמותת 'אל הלב', מתרגשת.
אורי מקלב: דברי מהלב, זה בסדר.
<יהודית סידיקמן: אני תמיד מדברת מהלב, אני גם שורדת תקיפה על ידי חזן בית הכנסת בגיל 12, אני לא קראתי לזה אונס, כי ניהלתי איתו רומן של שנים.
<יהודית סידיקמן: זה לקח לי, עד שהייתי אמא לבת 12, שנפל לי האסימון שאם זה הייתי נראית וזה הייתי מתנהגת אני מבינה עכשיו למה קוראים לזה אונס.
<יהודית סידיקמן: לא ידענו, זה לא שהיה חינוך שסיפרו לנו מה נכון ומה לא נכון, זה היה די בנאלי כל הסיפור, אבל זה כן דרדר אותי בהתפתחות עד כדי כך שאני כן הייתי חייבת להגדיר את עצמי כנערה בסיכון על תפר המצוק ליפול לתוך סמים וזנות ואני מאמינה באמונה שלמה שיש מה לעשות בחינוך מניעתי.
<יהודית סידיקמן: אני מאמינה שמורה או מחנכת כיתה, לא אמור שיפילו עליה תיק של 'את אחראית להעביר את הנושאים האלה'.
<יהודית סידיקמן: זה חייב להיות בידיים של מומחה לעניינים של הגנה עצמית, התגוננות, מוגנות, כל מה שאתם תקראו לזה, אבל הדבר הזה לא נכנס איתי למקלחת.
<יהודית סידיקמן: והדבר הזה כן נכנס איתי למקלחת ולכל מקום אחר, זה כלי שאני רוצה חינוך עליו, איך להפעיל אותו, כדי לשמור על הביטחון שלי, זה הכלי הזה, ראשית לכול.
<יהודית סידיקמן: כשאתם מדברים על סטרטרק ו - - - שנינג'ה ייצא לי מהטלפון ויתחיל להילחם עבורי, זה לאו דווקא אפקטיבי, יש הרבה שאפשר לעשות איתו, יש הרבה שאפשר למנוע ולעזור בחינוך וכו', אבל החינוך הראשוני חייב להתחיל עם כלים שאני לומדת לשמור על עצמי, בין אם זה רגשי, בין אם זה מילולי ובין אם זה פיזי.
אורי מקלב: תודה על הדברים, על התרומה של עצמך למען - - -
עליזה לביא: רק על המרכז.
עליזה לביא: המרכז שהיא הקימה פה בירושלים נותן סדנאות גם לנערות, לנשים, למורות, אני שלחתי את הבת שלי.
<יהודית סידיקמן: כמעט כל מקלט.
<יהודית סידיקמן: העבודה שלנו זה לתת כלים לאנשים לדעת שזכותם להגיד לא, יש להם את היכולת להגיד לא ואם מישהו לא מכבד את הלא הזה הן יודעות מה לעשות, כי בעצם רוב התקיפות מתחילות ונגמרות במקומות ללא עדים, אין אף אחד שיכול להגיד, זה המילה שלי מול המילה שלו.
<יהודית סידיקמן: עליזה, אני איתך כבר חמש שנים, מגיעה לדיונים האלה ואנחנו תמיד מתמקדות במה לעשות, לעשות את החוק יותר טוב לשורדות, כשאני מאמינה שצריך טיפול ראוי לשורדות.
<יהודית סידיקמן: אני רוצה שפחות ילדים יהפכו להיות שורדים, שורדים, אחד מתוך חמישה ילדים מותקפים, ואנחנו דואגות למתמטיקה 5 יחידות?
<יהודית סידיקמן: שהם יגיעו לתיכון שלמים.
<יהודית סידיקמן: בואו ניתן להם את הכלים שמגיע להם.
<יהודית סידיקמן: 'אל הלב' פיתח מערכת חיסונים של מה לתת בגיל הנכון לילדים כדי שהם יידעו איך לשחות בביטחון בתוך העולם.
<יהודית סידיקמן: השחייה הזו צריכה להיות על ידי מומחה.
אורי מקלב: חוה זיגבוים.
<חוה זיגבוים: בוקר טוב, כבוד היושב ראש, חברת הכנסת לביא, שהזמינה אותי.
<חוה זיגבוים: יהודית, שריגשת אותי, הלב שלי עוד לא חזר למקום.
<חוה זיגבוים: אני נחשפתי לאלימות נגד נשים בגיל מאוד צעיר, הייתי בת 6, גרתי בבת ים, בתקופה שבבניינים הדלתות היו פתוחות ותמיד יכולתָּ או יכולתְּ לשמוע מה קורה אצל השכנים.
<חוה זיגבוים: אני זוכרת ששמעתי את השכנה מקומה ראשונה צועקת.
<חוה זיגבוים: פניתי לאחותי, שהייתה גדולה ממני בחמש שנים, ואמרתי לה 'מה קורה בקומה ראשונה?' היא לא יכלה להוציא את המילים, 'מרביצים לה', או 'בעלה מרביץ לה', היא פשוט לא ענתה.
<חוה זיגבוים: אני זוכרת ששאלתי אותה למה היא לא קמה והולכת, אם מרביצים לך את הולכת והיא הסתכלה עליי ואמרה 'חוה, את יודעת מה זה לפרנס?
<חוה זיגבוים: ' ואמרתי 'לא, זה סוג של נס?
<חוה זיגבוים: ' והיא אמרה 'לא, כסף, את יודעת מה זה?' אמרתי 'כן, כסף, אני יודעת מה זה' והיא אמרה לי משפט שמלווה אותי עד היום, 'אישה שלא מסוגלת לפרנס את עצמה ואת ילדיה לא תקום ותלך, היא תישאר שם'.
<חוה זיגבוים: זה מלווה אותי עד היום.
<חוה זיגבוים: אני לא גדלתי עם נשים חזקות, לא גדלתי עם נשים עוצמתיות, אמא שלי פגועת נפש שלא גידלה אותי, אבל אבא שלי גידל אותי ואבא שלי היה פמיניסט ששם לעצמו דגש מגיל אפס להגיד לי 'נשים הן חזקות, הן יכולות הכול.
<חוה זיגבוים: נשים נבחרו להביא ילדים לעולם, את יכולה הכול, את לא צריכה אף אחד, אפילו לא אותי, רק תקשיבי ללב שלך'.
<חוה זיגבוים: אני מקשיבה ללב שלי, התחתנתי בגיל צעיר, מוטי, בעלי, נמצא כאן, בתי ספיר כאן.
<מוטי רייף: זה לא אני.
<חוה זיגבוים: לא, תעשה ככה, שלא יתבלבלו.
<חוה זיגבוים: קשה להתבלבל, שני מוטים.
<חוה זיגבוים: ילדתי שישה ילדים, יש לי ארבע בנות ושני בנים וכשפתחתי את העסקים שלי בחרתי להשתמש בהם כדי להעצים נשים.
<חוה זיגבוים: יש לי שני עסקים, אחד בתחום ההכשרה המקצועית בתחום הקוסמטיקה לקוסמטיקאיות, יש לי שילוב פעולה עם בית חולים איכילוב כדי להעצים את מעמד הקוסמטיקאיות, כדי לאפשר הכשרה מקצועית ויכולת פרנסה.
<חוה זיגבוים: עסק אחר שלי הוא תאגיד קוסמטיקה שעוסק במחקר ופיתוח, עם הרבה מאוד טכנולוגיות בשיתוף אוניברסיטת בר אילן.
<חוה זיגבוים: אני בחרתי את התכשירים שאנחנו מייצרים בתאגיד הקוסמטיקה שלנו לשווק ולמכור רק דרך אותן קוסמטיקאיות, לא דרך הרשת ולא דרך טכנולוגיה כזו או אחרת, כדי לאפשר לאותן קוסמטיקאיות להתעצם כלכלית.
<חוה זיגבוים: 10% מכלל הקוסמטיקאיות שלומדות אצלנו, ולא אמרתי את זה עד עכשיו, אני ממש כנראה מצטערת על זה, מגיעות מעולם של אלימות, הן לא משלמות על ההכשרה המקצועית שלהן, באמת שלא שיתפתי את זה עד עכשיו, הן לא חייבות להחזיר לי שום דבר, חוץ מלכתוב לי אס.
<חוה זיגבוים: אמ.
<חוה זיגבוים: אס 'המשכתי הלאה.
<חוה זיגבוים: אני יכולה'.
<חוה זיגבוים: אני חושבת שהטכנולוגיה קיימת, כבוד היושב ראש, יש לנו טכנולוגיות, אנחנו רק צריכים להחליט מה אנחנו עושים איתן ואחד האדנים זה לחזק נשים בעצמיות ובעוצמה שלהן.
<חוה זיגבוים: שימו לב שעוצמה ועצמאות ועצמיות זה אותו שורש וכשיש לי את העוצמה שלי וגם את האפשרות לפרנס את עצמי, אז אני קמה והולכת בסבב הראשון או אפילו לפני.
<חוה זיגבוים: והדבר היחידי שאף אחד פה לא דיבר עליו, זה שמעבר לנשים יש פה גברים ולא שמעתי אף אחד מדבר על הגברים, אם זה אנשי עסקים ואם זה מנכ"לים.
<חוה זיגבוים: תבדקו מה קורה, האם נשים בעסקים שלכם מרוויחות שכר הולם, האם נשים וגברים באותו מקצוע מקבלים את אותו שכר ואיפה אתם כאבות, איפה אתם כמחנכים את הדור הבא.
<חוה זיגבוים: איפה אתם כשאתם שומעים את הילד חשוף או אומר או מדבר לא בכבוד לנשים או על נשים, איפה אתם כאבות?
<חוה זיגבוים: אותי אבא שלי הציל.
<חוה זיגבוים: אני יודעת שכל גבר יכול להיות גבר חזק, מבחינתי גבר חזק זה גבר רגיש וזה גבר מכיל.
<חוה זיגבוים: אם אנחנו נגדל דור של גברים רגישים וחומלים ונשים עוצמתיות לא תהיה המכה הבאה.
<חוה זיגבוים: תודה.
אורי מקלב: תודה על הפעילות שלך, באמת, טוב לקיים דיון רק כדי לשמוע את ישראל היפה, את הדברים הטובים שנעשים בתוך עמנו כדי לתת קצת מהתשובה לתופעות שאנחנו רואים וזו רק חובתנו להעצים את זה ולפרסם את זה ולהציף את זה כדי לחזק ולהוסיף עוד אנשים שיעשו את הפעילות החשובה והמיוחדת הזו.
אורי מקלב: אני מבין שביקשתם, אבל לפני כן ד"ר אילנה בן דב, מנחת סטודנטים להוראה באוניברסיטת תל אביב.
אורי מקלב: את בעצם אולי באת לדיון אחר, שיתקיים פה, באת מגבול עזה, מקיבוץ אורים, לדיון נוסף שיש לנו כאן בוועדה.
אורי מקלב: דרך אגב, גם מגיע לכם מזל טוב, רבקה היא גם הנכדה שלך, במקרה, נכון?
אורי מקלב: רבקה, אנחנו בירכנו אותה במזל טוב על האירוסין, אז הנה כבר יש לך דור שלישי שנמצא פה, עובד כנסת, במקרה את נמצאת פה.
אורי מקלב: ד"ר אילנה בן דב, בבקשה.
<אילנה בן דב: תודה.
<אילנה בן דב: אני באמת הלכתי אחרי נטיות לבי והלכתי אחרי יושב ראש הוועדה למדע וטכנולוגיה, חבר הכנסת אורי מקלב, ולא ידעתי בעצם מה הנושא שאני נכנסת אליו ואני מודה שהנושא פה הוא מרתק.
<אילנה בן דב: הוא מרתק והוא חשוב והוא ממש, בלי קלישאות, הוא בעוכרינו.
<אילנה בן דב: אבל מה שקורה פה, ואני לא רוצה להרבות בדברים, המון עמותות יש בנושא של אלימות ושיימינג וכל מה שקורה לילדים, אבל בעצם, ובעיקר אני פונה לשפ"י, כי בתואר השני שלי אני גם יועצת, ולשניכם, שני החברים היקרים פה, באמת מה שאמר היושב ראש היקר, בפועל זה לא קורה כמעט בבתי ספר.
<אילנה בן דב: אני הסתובבתי בהמון בתי ספר ובתקופה האחרונה הייתה לי בעיה אפילו, ילדה מקורבת שלא הסכימה ללכת לבית ספר, אף אחד במערכת בכלל לא ידע למה היא לא באה, למה היא כן באה, רק סידרו לה אחר כך מתי היא יכולה לעשות מועד ב' במבחנים.
<אילנה בן דב: הילדה, מכיוון שכתבו עליה את מה שכתבו עליה, אף אחד במערכת בעצם לא התייחס.
<אילנה בן דב: אני חושבת שמה שאמרו פה, שלושה אנשים יקרים, שוב אני חוזרת על שמו של חבר הכנסת אורי מקלב, ועליזה לביא ורויטל, שלושתכם, קחו את זה לתשומת לבכם.
<אילנה בן דב: כל העמותות הנפלאות האלה, אני רשמתי בהתחלה, עמותת אשנ"ב, ממש התלהבתי, אבל איך מגיעים לכל זה?
<אילנה בן דב: למה מורים לא יודעים?
<אילנה בן דב: למה אמרה עליזה כל כך יפה, חברת הכנסת עליזה לביא, למה בתי ספר לא יודעים מזה?
<אילנה בן דב: ונכון הוא, צריך להכניס את זה לבתי ספר ולא רק בתיאוריה, כי בתיאוריה אנחנו נפלאים פה, אבל בפועל זה כמעט ולא מצוי.
<אילנה בן דב: אז אולי פה ושם, אז אולי יש יועצת נמרצת.
<אילנה בן דב: ואני מסכימה איתך באלף אחוז שאמרת שהתשובות בבית הספר, יש יועצת, יש כתובת.
<אילנה בן דב: סליחה, אני מסכימה איתך, זאת לא הכתובת, צריכה להיות כתובת מיוחדת, ההצעה שלך היא נהדרת וצריך ליישם אותה.
<אילנה בן דב: תבורכו על כל מה שאתם עושים פה, תבורכו על כל הפעילות הזאת בנושא הזה, כי באמת באמת היא מעמידה ילדים כמעט על פי תהום.
<אילנה בן דב: אני אומרת לכם, אני ראיתי ילדה בכיתה ז' שלא רוצה לחיות, ילדה כזאת קטנה, כי כתבו עליה כך וכך וכך.
<אילנה בן דב: איפה בית הספר?
<אילנה בן דב: איפה?
<אילנה בן דב: אז פה אנחנו ממש אינטליגנטים, כל אחד מדבר יותר יפה מהשני, אבל בפועל.
<אילנה בן דב: תודה רבה לכם.
אורי מקלב: תודה, ד"ר אילנה בן דב, על הדברים.
אורי מקלב: באמת ממרום גילך, מההיסטוריה ומרוב הפעילות שלך בנושאים, חשוב לקבל את החיזוקים האלה.
אורי מקלב: הדוברת האחרונה והקצרה ביותר תהיה אורנה, מנכ"לית ארגון הקוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: לא מנכ"לית, יושבת ראש ארגון הקוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: אולי אני אהיה זאת שאביא את הפרקטיקה.
<אורנה ובר: אני רק אתן נתונים.
<אורנה ובר: 20,000 עסקים בישראל בבעלות נשים, מחצית מהם, 10,000 עסקים הם קוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: 36% מהנשים הולכות לקוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: זאת אומרת שכמעט 1,680,000 נשים בחודש בממוצע מגיעות לקוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: ידיעה ראיתי לפני כשנה שבמדינת אילינוי מכשירים את כל הנשים שעוסקות במקצועות היופי להכשרה לזיהוי אלימות.
<אורנה ובר: כשראיתי את ההודעה הזאת היה לי ברור לחלוטין שאנחנו צריכים להביא את זה לארגון שלנו, למה?
<אורנה ובר: כי אני בהחלט רואה את האפשרות שלנו, אפשרות שהיא קיימת, שקוסמטיקאיות יכולות להיות בעצם שליחות קהילתיות.
<אורנה ובר: אנחנו נפגשים עם המקרים הללו, כמעט חודש בחודשו מגיעים אלינו, אנחנו נתקלות גם בנשים, גם בנערים, גם בנערות, גם בגברים היום והאפשרות של המרחב הבטוח הזה שמתקיים חודש בחודשו במשך שנים מאפשר לנו להיות אולי התחנה הראשונה בדרך לאפשרות של זיהוי ומהזיהוי להעביר את זה לצינורות המקובלים כדי שאפשר יהיה לטפל, להזהיר או לעשות עם הדבר הזה משהו.
אורי מקלב: לפני שאנחנו נגיד סיכום, חברת הכנסת עליזה לביא תגיד סיכום, אני עוד אגיד מספר משפטים, אבל בכל אופן הגיעו לוועדה, אני אומר לכן, ג'ורדנה או ג'ולי, פניות אליכם, לשאול אתכם האם נעשים דברים חדשים.
אורי מקלב: האם יש חידושים שחברת פייסבוק יודעת היום לנטר בשלב מוקדם יותר, הרחיבה את הפעילות, אם יש מסר, שיש דברים חדשניים בעניין הזה, שלא רק בעקבות פניות, אם היום אתם בעצמם, ביוזמות שלכם, יודעים לנטר, בדברים חדשים, בפיתוחים טכנולוגיים, בשלבים ראשונים ובכלל באופן כללי לנטר נושא של שיימינג, אלימות, בריונות?
אורי מקלב: הדברים שאנחנו דיברנו עליהם.
<ג'ולי דה-ביילאנקורט: (תרגום חופשי מהשפה האנגלית): אנחנו באופן תמידי עובדים על כלים חדשים.
<ג'ולי דה-ביילאנקורט: כשמדובר על אלימות מגדרית יש לנו שתי קבוצות נשים חדשות באינטרנט ונשים שהן נשות ציבור, עיתונאיות, חברות כנסת, ויש גם קבוצה של נשים שהן קורבנות לאלימות בבית.
<ג'ולי דה-ביילאנקורט: כל אחת מהקבוצות האלה צריכה כלים שונים ואנחנו מחויבים לפתח את הכלים.
<ג'ולי דה-ביילאנקורט: דבר קריטי, כשאנחנו חושבים על הנושאים האלה, זה שהקורבנות יידעו בוודאות שעזרה מגיעה.
<ג'ולי דה-ביילאנקורט: חלק ממה שאנחנו עושים לגבי מניעת התאבדות זה פשוט לעודד אנשים, זה לפתח מכניקה כדי לשתף עזרה.
<ג'ולי דה-ביילאנקורט: אני לא יכולה ברגע זה לשתף איתך את כל הפעילויות שלנו, אבל באמצעות ג'ורדנה אתם תראו כלים חדשים וישראל היא תמיד חלק ממה שאנחנו מפתחים.
אורי מקלב: רצית להגיד גם משהו אחרי הדברים ששמעת בדיון פה?
אורי מקלב: התרשמות שלך?
אורי מקלב: תודה רבה, אנחנו גם מודים לכם על העבודה.
אורי מקלב: חברת הכנסת לביא, משפט סיכום.
עליזה לביא: משפט סיכום.
עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב ראש, באמת על הדיון המחכים, המקצועי, שפתח, אני חושבת לרבים מאיתנו, עוד מחשבות והבנות על החובה שלנו בשיתוף הפעולה.
עליזה לביא: אני לא אטעה אם אני אומר שכל מי שנמצא ונמצאת בחדר הזה, יש לו נגיעה גם אישית לכל המכשלה הנוראית וההתפתחות הזאת של האלימות.
עליזה לביא: המחויבות של כולנו למגר, גם במקומות שאנחנו רואים שעוד ארוכה הדרך, אז בטח ובטח, גם כמחוקקת אבל גם כאמא וסבתא, אני יכולה לומר לכולנו שאנחנו חייבים להיות שם.
עליזה לביא: הרבה פעמים כשאין אנשים היה אתה איש, בשיתוף פעולה פורץ דרך של ארגוני החברה האזרחית, של המגזר העסקי, של יוזמות פרטיות, יחד עם המעטפת הממשלתית שחייבת להיות הרבה יותר ממוקדת, מובנת ויותר מהכול מתכתבת עם המציאות.
עליזה לביא: תודה לך, אדוני, על ההבטחה שלך שנקיים פה דיון בשדה החינוכי וגם תודה באמת לשר לבטחון פנים, שזה נושא מאוד מאוד משמעותי אצלו.
עליזה לביא: אני מחכה רק ליום שתתחילו כבר את פרויקט מאו"ר ונראה באמת אתכם קיימים עם כל שיתופי הפעולה.
עליזה לביא: ושוב, תודה לך, אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: אני באמת מודה לך על היוזמה ועל המוזמנים פה שהעשירו לנו את הדיון.
עליזה לביא: אתה רואה איזה חדר הומה?
אורי מקלב: באמת אנשים שעסוקים, אם יכולנו לתת ליותר, אבל הזמן לא אפשר לנו.
אורי מקלב: אנחנו שמענו דברים כואבים מאוד, אבל מצד שני גם שמענו דברים מרגשים מאוד, דברים טובים, דברים שנעשים, ואנחנו שמחים להיות שותפים לעשייה הטובה הזאת , להעצים אותה ולעודד אותה ואנחנו לא נוריד את הנושא מסדר היום, אנחנו יודעים שזאת חובתנו, אנחנו צריכים, כמו שאנחנו יודעים שבעולם הפיזי צריך לעשות דברים ואנחנו מודעים לזה, אנחנו צריכים לדעת שגם בעולם הווירטואליה אנחנו צריכים לעשות עוד הרבה.
אורי מקלב: אי אפשר להזניח אותו, אנחנו צריכים ליצור כלים, לעקוב, העקביות היא ההצלחה שלנו בעניין הזה.
אורי מקלב: אני גם רוצה להודות לחברות הטכנולוגיה העולמיות שנמצאות כאן ומשתפות פעולה, לרשויות, לחינוך, למשטרה, לאיגודים שפועלים, בעצם לכולכם ואנחנו נמשיך להיפגש פה ובתקווה שיהיו דברים טובים יותר.
אורי מקלב: היום יום שני, כ"ח בטבת התשע"ח, 15.1.2018, על סדר יומנו טכנולוגיות לניטור וניתוח תאונות דרכים ומניעת הישנותן.
אורי מקלב: הוועדה יזמה את הדיון הזה לאור זאת שאנחנו במסגרת הדיונים שלנו בוועדה הזו שומעים דברים רבים ואנחנו נחשפים, ביכולות ובחדשנות הטכנולוגית, במגוון הנושאים אנחנו רואים שהמדינה מצליחה להגיע להישגים גדולים מאוד שתורמים רבות.
אורי מקלב: התרומה היא רבה, למגוון הנושאים שיש במדינה, ודאי בנושא הביטחוני, אבל גם בנושא שתורם מאוד לכלכלה, ליוקרה שלה, למעמד של המדינה בתחום הטכנולוגיה, אנחנו רואים פיתוחים רבים, מחקרים רבים, בחקלאות, ברפואה, יש ודאי עוד תחומים, בתעשייה אנחנו רואים את זה.
אורי מקלב: גם גורמים פרטיים וגם גופים כלכליים ופרטיים מקימים מו"פים, מרכזי פיתוח ומחקר.
אורי מקלב: בחקלאות אנחנו יודעים שמקימים מרכזי פיתוח ומחקר, ביקרנו בהם, ראינו את התועלות הרבות שיש במחקר ופיתוח.
אורי מקלב: אנחנו תיכף נרחיב מה זה נקרא מחקר ופיתוח, אבל אנחנו רוצים לכוון את המחקר והפיתוח בנושא תאונות הדרכים ושם אנחנו חושבים, לא רק בדרך מניעתן, אלא לאחר ניתוח תאונות דרכים, מקומות שקורים תאונות דרכים, מה המאפיין של הסיבות של תאונות הדרכים.
אורי מקלב: כשאנחנו ניקח את מגוון המידע שיש לנו ואת הידע הרב שיש לנו ונדע לאסוף את הכול ולעבד את זה נכון, כדי שאנחנו נגיע לתוצאות, לפי דעתנו, מאוד מאוד אפקטיביות, אנחנו יודעים שבתחום הזה, של לאסוף מידע, דבר שיכול להיות שבן אנוש אולי באופן טבעי לא יודע לעשות את זה, מגוון גורמים, מגוון עובדות שיש, ומשתנים רבים שיש בכל תאונה, בכל אירוע, ואת כל זה נתכלל וננתח ולהגיע דרך מחקרים לדברים שעד היום לא הגענו.
אורי מקלב: בנושא תאונות דרכים אנחנו משקיעים הרבה, סכומים אדירים.
אורי מקלב: להגיד את החשיבות של נושא תאונות הדרכים, לא צריך הרבה להכביר וזה מיותר, אנחנו יודעים שאנחנו מתעסקים עם הצלת חיים, עם אובדן ופגיעות גופניות, נזקים גופניים, אובדן רכוש, על כל המשתמע מכך.
אורי מקלב: היום זה הגורם הראשון, הכי גדול, לאובדן חיים במדינה, לפציעות רבות, לנזקים רבים, ולצערנו אני לא חושב שאנחנו רואים שינויים דרמטיים.