GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אשל אופיר: גם המרכזים שאתה, איתי, דיברת עליהם קודם, אני מניח שאתם ביקרתם במרכז בלמונטה באוניברסיטה העברית, שזה המרכז שאני מנהל אותו, והוא לא היחיד, יש מרכזים נוספים במוסדות האקדמיים ואני והמוסדות בהחלט מפשילים שרוולים ועושים עבודה קשה מאוד, בין השאר על מנת להכין את הסטודנטים לעתיד, אבל גם כדי לתת מענה לחינוך מדעי טכנולוגי שאי אפשר היום לתת אותו כחינוך מודרני במדעים וטכנולוגיות ללא המוסדות האקדמיים.
<אשל אופיר: אז כפי שאמרתי, אין תקדים לזה בעולם וזה נעשה במידה רבה במעורבות וגם בתמיכה של משרד החינוך.
<אשל אופיר: היינו שמחים לתמיכה משמעותית יותר, אבל משרד החינוך בהחלט משתף פעולה, גם בתכניות אחרות.
<אשל אופיר: אני רק אומר, תכנית "מצוינות במדעים", תכנית "מדעני עתיד", למשל, בפריסה ארצית ואם יש צורך אז יש גם מימון של נסיעות של תלמידים מצטיינים במדעיים מכל יישוב בישראל.
<אשל אופיר: מעבר לזה, גם המוסדות האקדמיים מעורבים בפיתוח של מרכזים מחוץ לאקדמיה ו-out reach ליישובים פריפריים, אם זה ממש הגעת תכניות לבתי הספר בפריפריה ואם זה הקמה של מרכזים מדעיים.
<אשל אופיר: נמצא פה לידי מר אבי ענתי ממשרד המדע, שביוזמתו, למשל, הקמנו מרכז כזה בבאקה אל גרביה, מרכז מדעים, על מנת שאל"ף, תלמידים יוכלו לעשות את הפעילויות האיכותיות האלו במקום היישוב או קרוב למקום יישובם, ובי"ת, כדי להגביר את המעורבות של המיליה של ההוראה וקידום מעבדות כאלו במוסדות ובמכללות וכו'.
<אשל אופיר: אם פה היה תקצוב קצת יותר משמעותי אני חושב שהזרעים האלה, שנזרעו ביוזמתו של אבי, אפשר היה לתת להם ביטוי הרבה יותר משמעותי.
<אשל אופיר: אני חושב שראוי לבחון את הדבר הזה.
אורי מקלב: השאלה היא אם יש בעיה עם השיתוף של בתי הספר עצמם.
אורי מקלב: זאת אומרת מה שאתה אומר, אתה אומר שבעצם יש היום יכולת לכל ילד להגיע לאותם מרכזים וכל ילד יכול להשתלב כי הם בפריסה ארצית.
אורי מקלב: השאלה היא האם הבעיה היא במודעות או שהבעיה היא במעורבות של בתי הספר, במוטיבציה של בתי ספר והאם משרד החינוך עומד - - -
<יהודית דורי: יש בעיה גם במודעות של בית הספר וגם בעלויות.
<יהודית דורי: אני יודעת שיש לנו גם בטכניון מרכז קדם- אקדמי ובכל זאת זה גם עניין של עלויות - - -
<אבי ענתי: במקום שיהיה בכל בית ספר תיכון, יש במקום מרוכז מעבדות לכל בתי הספר.
אורי מקלב: השאלה היא בכל אופן, להגיע מ"הרטמן" לאוניברסיטה העברית זה לא דומה להגעה מירוחם לשדה בוקר.
<יהודית דורי: רק מילה אחת על זה.
<יהודית דורי: יש דיאלוג וגם אולי ויכוח על האלמנט הזה של "המורים באים אליכם למעבדות".
<יהודית דורי: אני ציינתי קודם את בעיית המעבדות.
<יהודית דורי: זה מעולה אם מדובר על ניסויים מאוד מורכבים, דברים שקשה לעשות בבית הספר או ציוד שאין בבית הספר, אבל כשמוציאים את כלל המעבדות מתוך שטח בית הספר, מהר מאוד המורים מפסיקים להיות קשורים לחקר - - -
<אשל אופיר: לא, לא, לא, קודם כל, לטעמי, וזו דעתי המקצועית האישית, את גם צודקת, זה לא דבר שצריך להיעשות, זה לא בִּמקום.
<אשל אופיר: אנחנו לא מייתרים את בית הספר ולא מייתרים את מעבדות בית הספר.
<אשל אופיר: את המעבדות המתקדמות, לצורך העניין, בהנדסה גנטית, אין אפשרות ולא תהיה אפשרות לעשות את זה בבית הספר, בשביל זה איתי וחבריו הגיעו לאוניברסיטה, לא בשביל לעשות מעבדה מאוד פשוטה.
<אשל אופיר: אני רוצה להתייחס להערה של יושב ראש הוועדה, לגבי ההיבט של בתי הספר והמעורבות של בתי הספר ופה ניצב הצד השני של המטבע.
<אשל אופיר: אני לא מדבר רק על התשתיות הפיזיות וההיכרות החשובה עם הסביבה האקדמית, אלא על המורים בבית הספר.
<אשל אופיר: מורה טוב בבית הספר משנה מציאות לגבי התלמיד הבודד.
<אשל אופיר: חברת הכנסת כהן פארן הזכירה פה תלמידים מירוחם, אני אזכיר פה תלמידה אחת שאנחנו קיבלנו לנבחרת ישראלית בכנס בינלאומי שערכנו.
<אשל אופיר: תלמידה שראיינתי אותה ושאלתי אותה, "איך את מסבירה שאת מירוחם מגיעה לפה?" היא הייתה, אגב, הכוכבת של הכנס הזה, היא אמרה לי דבר אחד פשוט, "מורה לפיזיקה".
<אשל אופיר: מורה אחד לפיזיקה עשה את כל השינוי שם בירוחם.
<אשל אופיר: אם את המורים למדעים אנחנו לא נטפח, כל ההשקעות בתשתיות פיזיות, סליחה על הבוטות, לא שוות גרוש.
<אשל אופיר: אני רוצה פה לציין - - -
<אבנר קנטור: בנקודה הזאת הנתונים מראים תמונה אחרת.
<אבנר קנטור: חשוב שיהיו מורים איכותיים, אבל הם לא משנים ולא עוזרים - - -
<אשל אופיר: אז אני רוצה לתת פה דוגמה אחת ליוזמה שהתחילה אצלנו באוניברסיטה לפני שלוש שנים, אני מאוד מקווה שהיא תתפתח, כי היא נותנת מענה כפול, גם לבעיה של הוראה עדכנית במדעים וטכנולוגיה וגם לקליטה של חוקרים.
<אשל אופיר: זו ועדה למדע וטכנולוגיה, קליטה של חוקרים צעירים וחדשים באוניברסיטאות.
<אשל אופיר: אנחנו מנסים ליצור מקצוע חדש בישראל, המקצוע הזה נקרא מורה-חוקר.
<אשל אופיר: אחת הבעיות של מורים למדעים, בניגוד אולי לתחומים אחרים, זה שמורה למדעים יכול להיות אישיותית מורה נהדר, אם הוא לא מתעדכן הוא נשאר מאחור.
<אשל אופיר: הוא הולך אחורה, אין לדרוך במקום במדע.
<אשל אופיר: לכן אנחנו מנסים היום, וכבר יש לנו 12 מורים כאלה שכרגע פעילים בירושלים, לקחת חוקרים צעירים שהאוניברסיטה מעוניינת בהם ולא תמיד יש לה את האמצעים לקלוט אותם כחוקרים, אבל היא מעוניינת בהם, הם בחצי משרה חוקרים פעילים במעבדות האוניברסיטה ובחצי משרה הם מורים בתיכונים.
<אשל אופיר: הם מלווים על ידי מנטורים שהם מורים ותיקים שמכניסים אותם לתחום הזה והם מקבלים מחצית המשכורת שלהם ממשרד החינוך והם מקבלים גם מהאוניברסיטה.
<אשל אופיר: זו פרופסיה בפני עצמה וכך אנחנו יכולים להגיע למצב שיש מורים עדכניים.
<אשל אופיר: אני חושב שבחשיבה ארוכת טווח הדבר הזה יכול להפוך להיות מקצוע חדש בישראל.
<אבנר קנטור: הנתונים מראים שהתרומה שלהם מאוד קטנה.
אורי מקלב: אני אתן לך להציג את הדברים.
אורי מקלב: אתה רשום כאן.
אורי מקלב: לסוף דבריך אני רק רוצה להעיר על הדברים האלה או להתייחס לדברים שאתה אמרת.
אורי מקלב: בדיונים אחרים שהיו פה בוועדה בנושא הלימודים בבתי ספר תיכונים טכנולוגיים, דיברו על מחסור במורים, שזו גם בעיה שנותנים למורים לעבוד משרה ורבע ועוד - - - אין ספק שהנושא הבית-ספרי צף וכבר מסקנת ביניים, אני התרשמתי שהנושא וכל המגמות שיש ובכל התכניות שיש אבל בית ספר עצמו, אם להעביר חומרים, המנהל צריך להתמודד עם הרבה דברים אז הדימוי כרגע, אולי בדברים אחרים, שזה יהיה גם חלק מהמשימות שלו ומסדרי העדיפויות צריך לפעול בעניין הזה.
אורי מקלב: אני ישבתי עם מנכ"לית אינטל לשעבר והיא שאלה אותי מה היא יכולה לתרום לוועדה, בעיניי, כיושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, "מה אני יכולה לתרום דווקא בנושא הזה".
אורי מקלב: אמרתי לה: בנושא הנוער והלימודים.
אורי מקלב: היא שואלת "מה אני יכולה לתרום בעניין הזה?
אורי מקלב: " אמרתי: אני מכיר, גם באופן אישי, עובדים באינטל ובתחום ההייטק בכלל, שיש להם כישורים פדגוגיים מאוד מאוד טובים.
אורי מקלב: הם בסופו של דבר לא הלכו לזה, מכיוון שמה שמציע להם שוק ההייטק הוא הרבה יותר מתחום ההוראה, אבל אם אתם תעשו תכניות משותפות, אפשר לשלב את האנשים האלה ואפשר גם לזהות אותם, שהם יודעים כבר, איך אמרת?
אורי מקלב: מדע עדכני, חידושים עדכניים, יש להם את הכישורים הפדגוגיים והם יכולים להשתלב בתוך בתי הספר.
אורי מקלב: במקרה הזה דיברנו על מכללות או על לימודי תעודה שמשרד הכלכלה מוביל, בתחום מדעי המחשב למשל ודברים כאלה, שזה יכול מאוד להוסיף, גם בגלל המחסור וגם בגלל החדשנות בעניין הזה.
אורי מקלב: כפי שאמרת, מי שיש לו היכרות עם העולם הזה, מה שהוא פותח בפניו, זה מפתח את הסקרנות, מגרה אותה ואז נפתח עולם חדש בפני אנשים, שרק היה צריך משהו קטן כדי להוביל אותם.
אורי מקלב: אני לפעמים אומר את זה כדוגמה.
אורי מקלב: איתי בכיתה למדו נערים, אחד היה צייר ואחד היה עם כישרון מוסיקלי מיוחד ואחד ידע להתאים מפתחות מרחוק, אף אחד מהם לא הלך לתחום שלו, במה שהוא באמת טוב בו.
אורי מקלב: הוא בסופו של דבר התקדם והיה צריך לפרנס את הבית, אז מה שהוביל אותו והיה לו יותר קל להגיע, הוא למד ולא לפי הכישורים האישיים שיש לו.
אורי מקלב: יש כאלה שיש להם יכולות מאוד גבוהות, אבל הם לא הלכו לשם אלא למקומות אחרים כי זה טבע החיים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש הרבה כישרונות חבויים שצריך רק לחשוף אותם ואז נראה השתתפות גדולה - - - אם יש כוח הוראה מתאים אז הוא יכול עם שני הדברים האלה, להביא אותם להישגים ולשינוי של המגמה.
אורי מקלב: אני מבין שאיתי רוצה לפני שהוא רוצה את המשרדים, לתת לרותם ורותם מתאפקת עד עכשיו, צריכים לתת לה קודם כל לפרוק את הדברים ואחרי זה נוכל להתייחס גם למה שהיא אומרת.
<איתי קופמן: דבר ראשון, נעם, תודה רבה על ההעלאה של הבעיה ועל ההצגה שלה.
<איתי קופמן: תודה על ההתייחסויות בנושא.
<איתי קופמן: קחו לתשומת לבכם, אני מבקש לקחת לתשומת הלב את עניין המורים.
<איתי קופמן: זה עלה פה כמה וכמה פעמים וכמו שהוא אמר במשפט אחד, מורה לפיזיקה שווה עולם ומלואו, או משהו בסגנון הזה.
<אשל אופיר: זה יותר טוב ממה שאמרתי.
<איתי קופמן: קחו את זה בבקשה לתשומת לבכם כי זו באמת בעיה שאפשר לשפר תמיד ואני בטוח שאם דבר שכזה יקרה, כי למרות כל התכניות, אין שום דבר טוב יותר ממורה שעומד בכיתה ומסביר את החומר בצורה הטובה ביותר, אז אני אשמח באופן אישי אם תוכלו לטפל בזה.
<איתי קופמן: רותם, בבקשה.
<רותם פינגר: אני רותם מצורן, מחוז מרכז.
<רותם פינגר: אני רואה שהפערים מתקיימים מכמה סיבות.
<רותם פינגר: הסיבה הראשונה זה המצב הסוציואקונומי הנמוך בפריפריה.
<רותם פינגר: הוא לא מאפשר העשרה לתלמידים מחוץ לכותלי בית הספר, לא רק בתוך כותלי בית הספר.
<רותם פינגר: זה אומר שתלמידים לא יכולים ללכת לחוגים, להשתתף בפרויקטים או בשיעורים פרטיים אם הם לא מבינים את החומר בכיתה.
<רותם פינגר: רוב ההשכלה שלהם היא רק ממה שמלמדים אותם בבית הספר ואם הם לא מבינים אז יותר קשה להם להשלים את החומר מאשר תלמידים שגרים במרכז והמצב הסוציואקונומי שלהם גבוה.
<רותם פינגר: הסיבה השנייה היא שבפריפריה יש פחות תקציב לבתי הספר, אז גם בית הספר לא יכול להעניק העשרה, לא רק ההורים מחוץ לבית הספר.
<רותם פינגר: יותר קשה לו להעניק העשרה, חיזוק וגיוון לימודי.
<רותם פינגר: באזורים מסוימים יש מעט מדי תלמידים שרוצים ללמוד את המגמות המדעיות, אז אי אפשר לפתוח כיתה כי זה לא עומד בתקן כיתה.
<רותם פינגר: הסיבה השלישית היא שאיכות המורים היא פחות טובה כי מורים מעדיפים לעבוד ולגור במרכז ולא בפריפריה, כי התנאים שם טובים יותר, אז בפריפריה נאלצים להתפשר על מורים, כי אם יש פחות מגוון של מורים אז לוקחים את המורים שיש, גם אם הם לא הכי טובים.
<רותם פינגר: אני מציעה העדפה מתקנת מצד ממשלת ישראל, שתעניק תקציב גדול יותר למערכות החינוך בפריפריה ושהתקציב יושקע בהעשרה בתוך בית הספר ומחוצה לו, לא רק בתוך.
<רותם פינגר: וכמו שנעם אמר, לעודד מורים לעבוד בפריפריה.
אורי מקלב: אתה רוצה להודות לה?
<איתי קופמן: כמובן.
<איתי קופמן: תודה, רותם, על הדברים.
<איתי קופמן: ושוב לחדד קצת, עלתה פה עוד בעיה חדשה בנוסף לבעיית המורים, של חומרי עזר מחוץ ללימודים.
<איתי קופמן: כמו שאת אומרת, ושוב אני אביא את עצמי כדוגמה, אם קשה לי בביולוגיה יש לי מורים, בית הספר מספק לי גם מורים שגרים קרוב שיכולים לעזור לי בלימודים אם אני מתקשה.
<איתי קופמן: האם יש תגובות לבעיה הזו?
<איתי קופמן: אבנר?
<אבנר קנטור: כן.
<אבנר קנטור: שמי אבנר קנטור, אני חוקר באוניברסיטת חיפה של מבחן פיז"ה.
<אבנר קנטור: נשמעה כאן הטענה שאם נעלה את איכות המורים ואם נשפר את חומרי העזר אז נוכל לקדם את התלמידים, אבל הנתונים של מבחן פיז"ה מראים לנו שלא כך.
<אבנר קנטור: הם מראים לנו שגם כאשר אנחנו מבצעים את הדברים האלה, גם כאשר מגיעים מורים שהם דוקטורים ומסטרנטים, גם כאשר יש מעבדות משופרות, גם כאשר יש שיעורי העשרה בתוך בית הספר ומחוץ לבית הספר, זה לא מה שמקדם את הפריפריה.
<אבנר קנטור: לצערי, התרומה של כל הדברים האלה, שהיא מאוד חשובה, היא קטנה להישגים של תלמידים.
<יהודית דורי: זו אמירה מאוד קשה מה שאמרת עכשיו.
<אבנר קנטור: זו אמירה מאוד קשה ולכן - - -
<יהודית דורי: אז אולי תוכיח את זה באיזושהי דרך, מפני שהאנשים שהולכים ללמד הם לא בדרגות הבכירות באזורי פריפריה, אלא אם אתה מכניס את כל חיפה למשל, לתוך הפריפריה.
<אבנר קנטור: קודם כל אני רוצה להבחין.
<אבנר קנטור: חשוב מאוד שיהיה שוויון הזדמנויות וחשוב מאוד שמורים איכותיים יהיו בפריפריה, גם בפריפריה ושיהיו בה גם חומרי עזר.
<אבנר קנטור: לצד זה חשוב לדעת, ואת זה אפשר לראות בנתונים של מבחן פיז"ה, גם בישראל גם בעולם וגם בשנים קודמות, שההשפעה של הדברים האלה היא מאוד קטנה.
<אבנר קנטור: את זה אפשר לראות בנתונים של מבחן פיז"ה.
אורי מקלב: מה אתה כן רואה, מה כן יכול לעזור?
<אבנר קנטור: אנחנו רואים וכולנו יודעים שההשפעה של המצב הסוציואקונומי היא דרמטית.
<אבנר קנטור: היא משפיעה על ההישגים של התלמידים וגם כאשר אנחנו עושים העדפה מתקנת ויש העדפה מתקנת ויש יוזמות נהדרות ששמענו עליהן כאן, ההשפעה שלהן היא קטנה.
<יהודית דורי: אני חייבת, אם יורשה לי - - -
אורי מקלב: רגע, הוא אתגר אתכם, אני מבין, אבל קודם כל אנחנו צריכים להגיד שאתה מתייחס למבחני פיז"ה באופן כללי, לכאורה.
אורי מקלב: אתה לא מתייחס דווקא לנושא הזה וכשאנחנו מקבלים ציונים נמוכים במבחני פיז"ה במדינת ישראל ומערכת החינוך יושבת על המדוכה, זה מאוד מדאיג אותה, ושמים דגשים על כמה דברים ויש שיפורים, אולי לא דרמטיים, אבל יש שיפורים וזה מוכיח שכששמים דגש ויש תכניות מקדמות אז יש התקדמות ושינויים בציונים.
אורי מקלב: אנחנו לקחנו את מבחני הפיז"ה כדי לראות את הפערים ובתוך הפערים, מהו הפער הפנימי, דהיינו, מה קורה בפנים בתוך החלוקה של תוצאות המבחנים.
אורי מקלב: זה שאנחנו נמצאים עם ציונים לא גבוהים במדינת ישראל, שמצד אחד הייתה אמורה להגיע להישגים הרבה יותר גבוהים, זה לא הדיון עכשיו, אבל זה דבר שמעסיק מאוד את המשרד ואת השר, את אנשי המקצוע בעניין ואנחנו שואפים שיהיה שינוי.
אורי מקלב: אני חושב שדווקא הדברים שדיברו כאן כן יכולים להועיל.
אורי מקלב: זה מוכיח, והיטיבו להגיד את זה התלמידים, גם משרד החינוך ומהאוניברסיטה, כולם אומרים, שכמה שניתן, גם כוח ההוראה, גם מגמה הבית ספרית, גם דרבונים וכל מה שדיברו כאן, זה מה שיכול להעלות את היכולות ואת האפקטיביות של הנושא.
<יהודית דורי: רק התייחסות קצרה.
אורי מקלב: ניתן עכשיו למישהו, יכול להיות שנקבל עוד התייחסות, נראה כמה הזמן יאפשר לנו.
<רונית שמאי: שמי רונית שמאי שוורץ, אני גרה בגבעתיים, אימא לשלושה ילדים.
<רונית שמאי: אני באה פה יותר על תקן אימא, במקור למדתי פיזיקה והקמתי לאחרונה אתר לשיעורים פרטיים, אתר וירטואלי שנותן שיעורים פרטיים לילדים.
<רונית שמאי: לא אני נותנת, אלא אני אוספת מורים טובים מכל הארץ, לא בהכרח מורים במערכת אלא כל מיני חבר'ה אקדמאים שיש להם זמן פנוי ורוצים להתנדב או פנסיונרים, שעושים שיעורים פרטיים ברשת.
<רונית שמאי: רציתי להאיר פה כמה נקודות גם בהקשר למה שכולם אמרו ושוב, הדגש הוא בתור הורה.
<רונית שמאי: כל התכניות לקידום המדעים והמתמטיקה, התכנית של משרד החינוך היא פנטסטית, דרך אגב, אני ממש בעדה, בתור אימא שלא רצו להעלות את הילד שלה ל-5 יחידות ובסוף הוא סיים עם ציון 90 ומשהו, אבל הייתה לי מלחמה עם המורה, לא חשוב, אבל יש פה נתון מאוד חשוב.
<רונית שמאי: אנחנו מדברים על הפריפריה ובסטטיסטיקות שאתה הצגת, אם שמתם לב, גם באשכולות החזקים יש ירידה.
<רונית שמאי: זאת אומרת, הייתם מצפים למספר יותר גדול של ילדים שילמדו פיזיקה, כימיה וביולוגיה באשכולות חזקים, אבל לא כך.
<רונית שמאי: הסיבה, כפי שאני רואה אותה, נובעת מנושא מאוד חשוב שמזניחים אותו בכל הדיונים וזה ההורים.
<רונית שמאי: מדברים על מצב סוציואקונומי, בסדר גמור, אבל דחיפה של הורים מהבית, לילדים, ללמוד מקצועות ספציפיים בבית הספר, החל מהיסודי דרך אגב, היא קריטית, היא קריטית.
<רונית שמאי: זאת אומרת, יש מורים טובים, יש מורים לא טובים, לא רק בפריפריה - - -
אורי מקלב: אם הבית לא מדרבן, את אומרת, אם הבית לא מודע, זאת אומרת שזו הסברה שצריך לעשות והיא חסרה, זה מוריד מן המוטיבציה של התלמיד.
אורי מקלב: הבית צריך לדעת את זה והבית גם צריך לדרבן.
אורי מקלב: הורים שלא באים מרקע כזה, אז יכול להיות שהוא רואה את המגמות האחרות והוא לא רואה דווקא - - - מי שלא הגיע, על אף שהנטייה של הילד והיכולות של הילד יכולות כן להביא אותו להישגים, אבל אם הבית לא מעודד - - - זה נושא שלא דיברנו עליו.
אורי מקלב: קודם כל חידשת לנו - - -
<אשל אופיר: הוא נכון לחלוטין.
<אשל אופיר: השיח בבית של הילד שחוזר, סליחה שהתפרצתי, אבל אני חייב להסכים עם הדברים שלך, כי יש את בית הספר ויש את הבית.
<אשל אופיר: כשלילד יש עם מי לשתף את הדברים שהוא חווה בבית, יש לזה אימפקט חשוב מאוד.
<אשל אופיר: אני יכול להסכים עם חלק מהדברים שלךָ בהיבט הזה שיש פקטורים חשובים אחרים חוץ מההורים.
אורי מקלב: אני חייב, ובזה יש לי קצת יותר מיומנות מאיתי, מי שאי אפשר לבקש ממנו סליחה זה מהשעון, שהוא מתחיל להתקדם מאוד.
אורי מקלב: אני רואה אותו יותר מכם, אז לכן אני אתן התייחסויות קצרות.
<יהודית דורי: ממש מילה.
<יהודית דורי: כשהגברת מציינת את ההורים זה שומט לנו את כל הקרקע כי על ההורים עצמם אנחנו לא יכולים להשפיע.
אורי מקלב: אפשר, למה לא? אי אפשר להשפיע, אבל אפשר לתת מודעות, אפשר לעשות הסברה בעניין הזה.
אורי מקלב: אפשר להשקיע, זה חלק ממה שהיא אומרת, שאפשר לעשות.
אורי מקלב: יש כנסים של הורים ואפשר לחשוף אותם, להביא איזה מרצה.
אורי מקלב: אם הוא יכול לתפוס את הילדה מירוחם אז אני חושב שהוא יכול גם לתפוס הורים, הכול זה במידה שאנחנו יודעים שזה יעד שלנו.
אורי מקלב: אם יש יעד נמצא את הפתרונות, אין לי ספק.
<רונית שמאי: אני רק רוצה להשלים את זה באותו הקשר.
<רונית שמאי: אתם אומרים שבפריפריה יש מורים פחות טובים?
<רונית שמאי: יש מורים פחות טובים גם במרכז באותה מידה, אני יכולה להעיד באופן אישי שישבתי עם הבן שלי על פיזיקה, אימא שלי ישבה איתו על כימיה, אבא שלי ישב איתו על מתמטיקה, אחר כך לקחנו גם מורים פרטיים וזה עבד פנטסטי, אבל הבעיה היא, אל"ף, לא רק בפריפריה, היא כלל ארצית, ושנית, הבעיה היא ההורים כי חוסר המודעות או שלפעמים המודעות אבל אין יכולת לתקצב ילדים - - - שמעתי מאימא, למשל, שהבת שלה עשתה 5 יחידות מתמטיקה, יש לה תאומים קטנים יותר והיא אומרת, "בשום פנים ואופן אני לא שולחת אותם ל-5 יחידות מתמטיקה".
<רונית שמאי: "למה?" היא אומרת, "את יודעת כמה כסף אני צריכה להשקיע?
<רונית שמאי: לא מוכנה.
<רונית שמאי: שלא ילמדו 5 יחידות מתמטיקה".
<רונית שמאי: אז אם הם לא יעשו מתמטיקה הם בטח ובטח לא יעשו פיזיקה, אולי כימיה, אולי.
אורי מקלב: אבל זה כן פריפריה.
<רונית שמאי: זה סיפור מגבעתיים.
אורי מקלב: זה פריפריה אישית, זה באמת יכולות.
אורי מקלב: זה דבר חשוב שאת אומרת, זה בגלל היכולות הכספיות האישיות של אותה משפחה שלא יכולה.
אורי מקלב: כן דיברנו על זה, שכאן אנחנו צריכים לתת את העזרה לכולם.
<רונית שמאי: עוד נקודה קטנה.
<רונית שמאי: בגלל שאימא שלי הייתה מורה לכימיה הרבה שנים, היא כימאית, אחד הדברים שפשוט לא הבנתי.
<רונית שמאי: היום אתם מדברים על מעבדות מאוד מפוארות באוניברסיטה העברית, יש לי שלושה ילדים שעברו בית ספר יסודי, אחד עדיין בכיתה ח', לדעתי אף אחד מהם לא חווה את הניסויים הפשוטים האלה ששמים קאלי בתוך מים.
<רונית שמאי: רוב הילדים שלי חוו את הניסויים האלה אצל אימא שלי בבית, זאת אומרת, אימא שלי לקחה והראתה להם כמה דברים כדי למשוך ילדים למדעים.
<רונית שמאי: מה שאני רוצה להגיד, הבעיה מתחילה בכיתות הרבה יותר נמוכות.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שזה כבר מתחיל מהגן.
אורי מקלב: משרד המדע גם מודע לזה ועושה לזה תכניות.
אורי מקלב: קודם כל, אנחנו מאוד מודים לך שהגעת, זו אזרחות טובה שטרחת להגיע בתור אימא ובתור אזרח שרוצה לתרום, זה חשוב מאוד.
אורי מקלב: אני רק כבר מתנצל, אני גם אומר את זה לאיתי, לא הספקתי ללחוש לו את זה, יש כאן מספר רב של דוברים שלא התייחסו.
אורי מקלב: הראשון שאנחנו חייבים לתת לו זה?
<איתי קופמן: גיא טייכמן, סטודנט מטעם "כנסת צעירה", גם הגיע במסגרת היום.
<גיא טייכמן: כפי שאיתי הציג, אני גיא, אני סטודנט שנה ב' במסלול מחקרי של מדעי המוח.
<גיא טייכמן: מכיוון שהיו התייחסויות קודם גם מצד תלמידים, מצד נעם ומצד רותם וגם מצדכם לגבי עניין המורים והתשתיות, אז אני רוצה להתייחס לחלק השני של הנתונים שפחות זכה להתייחסות היום, לנושא של ההשכלה הגבוהה, של הסטודנטים לתואר ראשון, כמה מגיעים לאן ובאיזה היקף.
<גיא טייכמן: אם אנחנו נסתכל ונשווה בין הנתונים של ההגשה ל-5 יחידות בבגרות לפי אשכולות אנחנו נראה שלפחות בכימיה וביולוגיה התלמידים באשכולות הנמוכים כן ניגשים למקצועות המדעיים.
<גיא טייכמן: זה לא שיש פחות מוטיבציה, זה לא שיש פחות יכולת, אבל אם נסתכל על טבלאות שבהן מוצגים אחוזי הכניסה לאוניברסיטה, אני יכול להגיד את זה גם בתור סטודנט, אני רואה מיהם הסטודנטים שסביבי, יש השפעה הרבה הרבה יותר גדולה של מצב סוציואקונומי על כניסה ללימודים לתואר ראשון, ואני מניח שגם לתואר שני ושלישי, בהשוואה ללימודים בתיכון.
<גיא טייכמן: אמנם הלימודים בתיכון זה משהו שנגיש לכולם, אמנם לא בכל בית ספר יש מגמות מדעיות פתוחות ברמה כזו או אחרת ןהלימוד נגיש לכולם, כשזה מגיע לאוניברסיטה אני חושב שהמחסום הגדול ביותר הוא באמת המחסום הכלכלי.
<גיא טייכמן: זה יכול להסביר גם את העובדה שבאשכולות הנמוכים יש כניסה יותר למדעי הרוח והחברה ובאשכולות הגבוהים יותר יש כניסה יותר גבוהה למקצועות המדעים המדויקים, מדעי הטבע, מדעי החיים.
<גיא טייכמן: בלי לזלזל באף מקצוע, אני חושב שמה שיוצר פה את ההבדל הוא מה שהמקצוע דורש מהתלמיד, כמה שהוא דורש ממנו להשקיע וזה את הזמן שלו.
<גיא טייכמן: בעצם.
<גיא טייכמן: בזמן שאני, תלמיד שההורים שלו עוזרים לו לממן את התואר, שאין לי הרבה קשיים כלכליים, אני יכול להשקיע את כל כולי בלימודים שהם יותר אינטנסיביים, אני במסלול מחקרי, הרבה תלמידים שלומדים איתי יכולים להשקיע יותר מהזמן שלהם בלימודים כי הם לא צריכים לעבוד כדי לממן את התואר שלהם.
<גיא טייכמן: גם עם העובדה שיש מלגות ויש מגורים מסובסדים ויש סיוע, אני חושב שיש פה איזשהו מחסום שלא מאפשר לתלמידים במצב סוציואקונומי נמוך יותר, שצריכים לעבוד כדי לממן את עצמם ואת הלימודים שלהם, זה מונע מהם להיכנס לכל תחום המדעים המדויקים.
אורי מקלב: כולם רואים את העתיד שלהם בתחום הזה?
אורי מקלב: כל מי שלומד לומד את זה בגלל שזה מעניין אותו ולכן הוא לקח את זה או שהוא רואה את העתיד שלו בתחום הזה?
אורי מקלב: אתה הזכרת את זה בתוך דבריך ויש לזה חלק מהחשיבות.
אורי מקלב: לפעמים לומדים דברים לא בגלל שהם הכי מעניינים את הלומד אלא בגלל שרואים את זה כעתיד וכעתיד שלהם, כי זה מקצוע שמכניס ושהוא יכול להשתלב בעבודה בתחומים האלה.
אורי מקלב: יכול להיות שיש גם כאלה שלומדים בלי שהם חושבים שזה יהיה יעד, הם לומדים בגלל שהלימודים מרתקים אותם ומעניינים אותם.
אורי מקלב: במיוחד אם יש יכולת של ההורים אז הם רואים את זה כדבר שנהנים ממנו, שהם גם ייהנו מהלימודים בצורה מקסימלית מבחינתם.
אורי מקלב: אני שואל גם שאלה, איך אתה רואה את הסטודנטים?
<גיא טייכמן: במובן הזה אתה צודק, זה עוד נדבך לעניין שתלמידים שמגיעים מרקע סוציואקונומי גבוה יותר, יכולים להרשות לעצמם יותר ללמוד משהו שהוא להעשרה, לא בהכרח משהו שהם יעסקו בו אחרי הלימודים, לעומת תלמידים שמגיעים ממצב סוציואקונומי נמוך יותר וצריכים לעשות בחירה יותר פרקטית, "מה אני אלמד שיכול לשרת אותי כמקצוע בעתיד".
<גיא טייכמן: בתחומים כאלה יכול להיות ושוב, אני לא יודע, אבל יכול מאוד להיות שהם רואים את עצמם באזור מקצועות חינוך, למשל, והוזכר פה קודם שתלמידים מהאשכולות הנמוכים לומדים יותר חינוך מאשר תלמידים מהאשכולות הגבוהים.
<גיא טייכמן: יכול מאוד להיות שבחינוך הם רואים יותר אופציה לתעסוקה מאשר במקצועות מדעיים גבוהים כאלה ואחרים, שמובילים בעיקר למחקר באקדמיה ובתעשייה.
<גיא טייכמן: יכול להיות שזה גם גורם שמוביל לעניין הזה.
<גיא טייכמן: אני חושב שבגדול, אם נסתכל על דברים שיש פה, נחלק את הבעיה, בעיה של פערים בין מרכז לפריפריה, אבל אפשר לחלק אותה לשני חלקים.
<גיא טייכמן: האחד זה המצב בבתי הספר במהלך חינוך החובה, שבו לא לכולם יש גישה שווה למשאבים, למורים, למעבדות, לא כולם זוכים לאותו עידוד מהבית שבאמת יכול להוביל בסופו של דבר גם להבדלים בלימודים גבוהים, אבל אני חושב שלימודים גבוהים זו בעיה שנייה בפני עצמה שנובעת גם מהגורמים האלה וגם מעוד דברים וכדאי להתייחס אליהם בנפרד, לכל אחד מהם.
אורי מקלב: קודם כל תודה רבה על הדברים ואיתי גם יודה לך.
אורי מקלב: אין ספק שיש חשיבות לנושא של האקדמיה והשילוב, היחס של ההורה וגם אולי התלמיד עצמו.
אורי מקלב: חלק גם חושבים על העתיד וכשהם רואים שהיכולות שלהם להשתלב בתוך המוסד האקדמאי הן לא רבות, אז זה גם יכול להיות חלק בהחלטה שבגיל הצעיר לגבי מה שהם צריכים לעשות.
אורי מקלב: אני חושב שההורים ודאי חושפים את העניין הזה וזה חלק מההחלטה.
אורי מקלב: אין את הזמן להרחיב בנושא הזה, אבל איתי רוצה להודות לך על הדברים.
<איתי קופמן: כמובן, תודה רבה על מה שהעלית, על הטיעון, ורק כדי שנוכל להמשיך אני אשמח לתת לאיה בניטה, מנהלת אגף החינוך ביבנה, ורק מראש אבקש לנסות לקצר כי אין זמן ויש עוד דוברים.
אורי מקלב: למדת את המקצוע, חד משמעית.
<איה בניטה: שמי איה.
<איה בניטה: יושבים אתי כאן מריוס וְלִי, הם שני מורים למחשבים בבתי ספר יסודיים ומדריכים של המשרד.
<איה בניטה: העיר יבנה, בהובלתו של ראש העיר, יצאה בתכנית בתוך בתי הספר היסודיים ואם אנחנו מדברים על הגיל הרך אז אנחנו יצאנו ביוזמה של למידה של חשיבה מחשובית של כל כיתות ג' בעיר.
<איה בניטה: לא מדובר על כאן על קבוצה של מצטיינים או קבוצה שנבחרת מתוך העיר אלא כל התלמידים בעיר מקבלים במהלך שעות הלימודים במהלך שנה שלמה, 40 שעות בחצאי כיתות, תכנית שנקראת "חשיבה מחשובית".
<איה בניטה: כאן מדובר על שוויון הזדמנויות, כי אם יש פערים בין רשויות אז י ש גם פערים בתוך רשויות.
<איה בניטה: התכנית הזאת היא פעם ראשונה בעירייה עירונית, בהובלה רשותית ומקיפה את כל תלמידי העיר, כשהיא שמה את הדגש על הטמעה של תהליכי חשיבה, תוך כדי הקנייה ולמידה של שפת התכנות.
<איה בניטה: למרות שמדובר בגיל צעיר, כיתות ג', ולמרות שרמת האנגלית או רמת המתמטיקה עדיין לא גבוהות יחסית כדי ללמוד תכנות, התכנית מאפשרת לתלמידים לתת מענה לבעיות מתחום התקשוב, תוך כדי שימוש בשפת התכנות כשהסימנים הם אחרים ולא דווקא סימנים בשפה האנגלית.
<איה בניטה: כאן אנחנו רואים הלימה לאחת מהמסקנות של המחקרים שפרסמתם במסמך הזה, שנדרשת במערכת החינוך הקניה של תהליכי חשיבה ולא בהכרח תכנים, כדי לתת איזושהי תשתית לתלמידים, גם ללמוד מדעים ב - - -
אורי מקלב: כמה שנים התכנית הזו?
<איה בניטה: זוהי השנה הראשונה.
<איה בניטה: התכנית אמורה להיות דו גילאית, גם לתלמידי כיתות ג' וגם לתלמידי כיתות ד'.
<איה בניטה: לכן היא הולכת ומתפתחת.
<איה בניטה: היא מתקיימת במהלך יום הלימודים בחצאי כיתות, חצי כיתה לומדת למשל שעת תקן וחצי כיתה לומדת את החשיבה המחשובית.
אורי מקלב: יהיה מעניין לעקוב אחרי התכנית.
<איה בניטה: כן, קורית פה פריצת דרך - - -
אורי מקלב: האם משרד החינוך מודע לכל התכנית?
אורי מקלב: הם שותפים איתכם?
<איה בניטה: כן, היא באישור משרד החינוך.
<איה בניטה: גם התכנים שלה הם באישור.
אורי מקלב: האם משרד החינוך עוקב אחרי התכנית הזו?
אורי מקלב: אם אפשר משפט סיכום.
<איה בניטה: באמת זו העתודה שאנחנו מצפים כדי שכשנגיע לעל יסודי - - -
אורי מקלב: יפה מאוד, ראוי להערכה.
<איה בניטה: כן, אבל אני רק רוצה לתת בבקשה רק למריוס, שהוא מורה למחשבים, כדי לתת קצת יותר העשרה על ההיבט הפדגוגי של התכנית.
<מריוס הלפרין: קודם כל, קוראים לי מריוס הלפרין, אני סגן מנהלת בית הספר ע"ש רבין ביבנה.
<מריוס הלפרין: התכנית הזו משלבת טכנולוגיה ומעצימה תהליכי למידה הוראה והערכה, הבאים לידי ביטוי בלמידה שיתופית ולמידה בקצב אישי.
<מריוס הלפרין: התכנית מעשירה את הידע של הלומדים ומקנה להם סל של כלים ומיומנויות של חשיבה מסדר גבוה, פתרון בעיות, יצירת תוכן - - -
אורי מקלב: תתייחס בדברים שלך קצת למשוב של הילדים.
אורי מקלב: רק בגלל הזמן הקצר.
אורי מקלב: איך הילדים משתפים פעולה האם הם מרוצים?
אורי מקלב: האם ילדים שלא חשבו שהם בכלל בתחום הזה פתאום גילו את עצמם?
אורי מקלב: הם אוהבים את זה?