GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהודית דורי: בכימיה נגישים לבגרות סדר גודל של בין 8,000 ל-9,000, בביולוגיה זה כבר עובר את ה-10,000, פיזיקה זה קצת יותר טוב מכימיה, אבל לא מגיע למספרים של הביולוגיה.
<קריאה: זה מה שהיה מתמטיקה 5 יחידות עד ההצלחה האחרונה.
<יהודית דורי: נכון.
אורי מקלב: האם יש לכם חלוקה, כמה בנים וכמה בנות?
<יהודית דורי: הביולוגים הם בדרך כלל יחד של 3:1 בנות לעומת בנים, כלומר שלש בנות לעומת בן אחד.
<יהודית דורי: בפיזיקה זה הפוך בדיוק ובכימיה הם בערך חצי חצי.
<קריאה: אם אפשר לענות לשאלה?
אורי מקלב: קיבלנו תשובת ביניים, זה בסדר.
אורי מקלב: תשובה מורחבת יותר בהמשך.
<אסף ויניגר: מה שעוד אפשר לראות, שיעור הניגשים ברשויות שמשתייכות לאשכולות נמוכים, שהוא גבוה יחסית במקצועות האלה – ביולוגיה וכימיה.
<אסף ויניגר: בפיזיקה התמונה שונה, כאן שיעור הניגשים הוא גבוה יותר ככל שהאשכול החברתי-כלכלי הוא גבוה יותר.
יעל כהן-פארן: ממש מדרגות.
יעל כהן-פארן: מדהים.
<אסף ויניגר: כן, כאן התמונה היא מאוד ברורה.
<אסף ויניגר: נעבור להיבט האחרון והוא ההשתלבות במערכת ההשכלה הגבוהה.
<אסף ויניגר: בתרשים הזה מוצג השיעור המצרפי של הלומדים החדשים לתואר ראשון, מכלל האוכלוסייה בגילאי 18 עד 30, לפי אשכול חברתי-כלכלי בשנת הלימודים תשע"ה.
<אסף ויניגר: אני אגיד קצת מה עשינו כאן.
<אסף ויניגר: בכל אשכול חילקנו את מספר הסטודנטים החדשים בכל אחת משכבות הגיל במספר הכולל של בני אותה שכבת גיל ולאחר מכן חיברנו את השיעורים לכדי שיעור מצרפי אחד.
<אסף ויניגר: כל הנתונים האלה הם עיבוד מיוחד של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שנערך במיוחד עבורנו ואִיתם גם התייעצנו לצורך פיתוח של הנתונים האלה.
<אסף ויניגר: אפשר להתייחס לנתונים האלה במידה מסוימת ככאלה שמבטאים את הסיכוי של צעיר להיכנס למערכת ההשכלה הגבוהה עד גיל 30.
<אסף ויניגר: אני רק אגיד שכשאנחנו מדברים על אשכול חברתי-כלכלי אנחנו מדברים על האשכול שאליו הצעירים השתייכו כשהם היו בני 18.
<אסף ויניגר: לא עניין אותנו איפה הם מתגוררים היום, אלא איפה הם גדלו, איפה הם היו בלימודי התיכון שלהם.
<אסף ויניגר: בתרשים הזה אפשר לראות שככל שהרקע החברתי-כלכלי הוא גבוה יותר כך הסיכוי שהוא ישתלב במערכת ההשכלה הגבוהה גבוה יותר.
<אסף ויניגר: כלומר, צעירים שמשתייכים לאשכולות נמוכים משתלבים פחות במערכת ההשכלה הגבוהה.
<אסף ויניגר: אפשר לראות שהשיעור המצרפי באשכולות 9-10 גבוה כמעט פי ארבעה מהשיעור המצרפי באשכולות 1-2.
<אסף ויניגר: ביקשנו לראות לגבי אלה שנכנסנו, אם הם נכנסו.
<אסף ויניגר: כמה מהם לומדים בתחומים שנחשבים מדעיים – מדעי הטבע, מתמטיקה, הנדסה ואדריכלות.
<אסף ויניגר: אפשר גם כאן לראות שחלקם של הסטודנטים שלומדים את התחומים האלה מכלל הסטודנטים בכל אשכול הוא גבוה יותר.
<אסף ויניגר: ככל שהאשכול החברתי הכלכלי גבוה יותר, השיעור של הסטודנטים מאשכולות 9-10 גבוה פי שניים מהשיעור מאשכולות 1-2.
יעל כהן-פארן: זה יותר מפי שניים, בהנדסה - - -
<אסף ויניגר: לא, התייחסתי לסך הכול.
<אסף ויניגר: סך הכול 32.5 מול 16.5.
אורי מקלב: זה לא מופיע בשקף, אבל מופיע במסמך שלך, אני אומר את זה ליעל ואני אומר את זה גם לכם, כדאי להסתכל על זה כשאנחנו רוצים לדון לעומק.
אורי מקלב: כאן זה נתון של הלמ"ס של פריפריה, לא האישית אלא הגיאוגרפית.
אורי מקלב: במקרה הזה, החלוקה לאשכולות האלה היא חלוקה לאשכולות שמשתמשים בהם בזיהויים המרכזיים של הפערים בין הפריפריה למרכז, בלי החישובים האישיים, שזו גם אינדיקציה, אבל מעניין שמדעי הרוח והחברה באשכולות הנמוכים, שם היו - - - חינוך וכו'.
<אסף ויניגר: נכון, אחד הנתונים המעניינים ביותר הוא שבאשכולות הנמוכים, אשכולות 1-2, שליש מהסטודנטים באותם אשכולות לומדים חינוך.
<אסף ויניגר: 12.5% לומדים מקצועות עזר רפואיים.
<אסף ויניגר: אלה נתונים שהם גבוהים בהרבה מהנתונים המקבילים באשכולות הגבוהים.
<אסף ויניגר: זה מצביע על נטייה של סטודנטים מן האשכולות הנמוכים ללמוד מקצועות חברה ומדעי הרוח.
אורי מקלב: חינוך, בחברה ערבית שיש בה הרבה - - -
<אסף ויניגר: שהם מקצועות שאנחנו יודעים שרמות השכר בהם נמוכות יותר.
אורי מקלב: זה מעניין שהם הולכים הרבה לחינוך - - -
<אסף ויניגר: אני רק אציין שאשכולות 1-3 הרשויות שנכללות בהם הן בעיקר רשויות ערביות ורשויות חרדיות ואלו נחשבות אוכלוסיות יעד - - -
אורי מקלב: גם ירושלים - - -
<אסף ויניגר: ירושלים היא 3, כן.
אורי מקלב: - - - במירכאות אני אומר.
אורי מקלב: ולגבי רפואה, באשכול נמוך, באופן יחסי הרבה יותר מאשכולות 5-6, הרבה יותר וכמעט כמו באשכולות הגבוהים, זה בגלל שיכול להיות שהמגזר הערבי הולך באופן יחסי ללמוד רפואה.
אורי מקלב: זה נותן לנו איזושהי אינדיקציה - - - לי זה מאוד חיזק, זה מאוד מתאים למציאות.
אורי מקלב: הנתונים האלה, מי שמכיר ואנחנו נחשפים לדברים האלה, זה לא שאני צריך לתת לך ציונים, אבל באמת באינדיקציה שלי זה התאים.
<אסף ויניגר: אני רק אסיים בזה שנמצאו פערים בולטים בין קבוצות באוכלוסייה על רק חברתי-כלכלי בשלושה מתוך ארבעת ההיבטים שנבחנו, במיצ"ב, במבחן פיז"ה ובאקדמיה.
<אסף ויניגר: תמונה פחות ברורה, ראינו בנתונים שמתייחסים לשיעור התלמידים שניגשים לבחינות בגרות ברמה של 5 יחידות לימוד.
יעל כהן-פארן: אבל אתה בדקת משהו אחר, חייבים לשים את זה על השולחן, שבדקת לפי המדד הפריפריאלי של היישוב ולא את המצב הסוציואקונומי.
<אסף ויניגר: בדקתי גם את מדד הפריפריאליות של היישוב וגם את האשכול החברתי-כלכלי.
<אסף ויניגר: זאת אומרת יש שם שני מדדים שמתייחסים לעניין הזה.
<איתי קופמן: אני רק רוצה להתייחס לנתונים, ממה שעלה לי כשקראתי אותם.
<איתי קופמן: רואים, ברמה של הניגשים לבגרות ברמה של 5 יחידות, שאת הרצון יש.
<איתי קופמן: יש את הרצון וגם רואים את זה בסוף באוניברסיטאות, שמקצועות עזר רפואיים הם 3.1%.
<איתי קופמן: האנשים בתחומים החלשים יותר של החברה, אם זו פריפריה או הרקע החברתי, הם כן רוצים להגיע לרפואה או לפחות לדבר הקרוב לזה ביותר וגם רוצים לגשת לבחינות ברמה של 5 יחידות בבגרות, אבל בסופו של דבר, ואני חוזר לאמצעי הלימוד שדיברתי עליהם קודם, שאני מקבל מעבדות שהם לא בהכרח, בסופו של דבר הציונים נמוכים יותר.
<איתי קופמן: אז אם מדברים על רצון אז הרצון קיים.
<איתי קופמן: גם אצלנו, גם אצלי בתור תלמיד שמגדיר את עצמו מרכזף יש את זה.
<איתי קופמן: ברשותך, אני אשמח לתת לתלמידים לדבר עכשיו, יש שני תלמידים שהגיעו וגם סטודנט אחד.
<איתי קופמן: הם הגיעו במסגרת "כנסת צעירה", לטעון, להגיד את דעתם מתוך הרקע שלהם, מתוך הידע והניסיון שלהם ולאחר מכן נעבור ונשמע עוד.
אורי מקלב: תרשה לי רק להודות.
אורי מקלב: כל מה שאמרת זה נכון וגם אותי תפס, מעניין, אותנו כיושבי ראש, הנתון הזה, שיש את הרצון ואין לנו ספק שיש את היכולות האישיות, ללא ספק מי שגר בפריפריה, רק הנגישות לעניין והיכולות הפיזיות, הכספיות, קירבה ונגישות למקומות האלה ועידוד, זה מה שיש במרכז וזה חלק שצף עכשיו בדיון.
אורי מקלב: רק מלה אחת, ברשותך, איתי.
אורי מקלב: תודה לאסף.
אורי מקלב: המסמך הזה הוא מבחינתי, לא יודע אם מכונן, אבל הוא מסמך חשוב.
אורי מקלב: הוא מסמך חשוב, מאוד מאוד מדעי, מחקר טוב, נתונים טובים שיכול לשמש כמסמך מקצועי מאוד.
אורי מקלב: הוא נעשה במיוחד עבור הישיבה הזו, לכבודכם.
אורי מקלב: המרכז למחקר ומידע של הכנסת הוא מרכז גדול שיש לנו פה, עם מיטב החוקרים, מיטב אנשי המקצוע שיש, כדי לתת לחברי הכנסת נתוני רקע בדיונים משמעותיים שיש פה בוועדות.
אורי מקלב: זה המסמך שהיום הוכן לכבוד הוועדה הזו.
אורי מקלב: בבקשה, איתי.
<איתי קופמן: נעם, אתה יכול להתחיל?
<איתי קופמן: תציג את עצמך.
<נעם קניאל: אני נעם קניאל, אני בן 16, תלמיד במסלול ביוטכנולוגי בתיכון בשומרון.
<נעם קניאל: אני כאן מטעם מועצת הנוער, ממחוז מרכז.
<נעם קניאל: קראתי על הבעיה לקראת הוועדה הזאת והבנתי שצריך לחלק את הנושא לשני גורמים.
<נעם קניאל: קיים גם הצד של המורים וגם הצד של התלמידים.
<נעם קניאל: בהיבט של המורים הבנתי שהבעיה מתחילה ברמת איכות החיים בפריפריה לעומת המרכז.
<נעם קניאל: אני מתייחס למורים לא רק כאל מורים, אלא גם כאל אנשים שמקבלים הצעת עבודה, כתושבים במרכז, הצעת עבודה ללכת ללמד בפריפריה.
<נעם קניאל: מאחר שמגיעות הרבה תלונות על רמת החיים בפריפריה, לאחרונה זה עלה לכותרות, גם בחדשות, אני יודע שזה גם הגיע אל הכנסת, אם זה ליקויים בתחבורה הציבורית, בשירותי הבריאות או בתי חולים, אז אני חושב שבן אדם שמקבל הצעת עבודה ורוצה לעבור בעקבות הצעה הזאת למקום מגורים חדש, זה אחד מהשיקולים ולדעתי זה שיקול שיש לקחת אותו בחשבון.
<נעם קניאל: אני יודע שהיה כיוון של תגמול מורים.
<נעם קניאל: יש העלאה בשכר של מורים שמגיעים ללמד בפריפריה, השאלה היא האם ההעלאה הזו היא באמת מה שמספיק ואם זה באמת מפצה על רמת החיים בפריפריה, איכות החיים?
<נעם קניאל: בהקשר של התלמידים, עניין המוטיבציה של התלמידים, לדעתי, המוטיבציה בפריפריה נמוכה לעומת המוטיבציה במרכז.
<נעם קניאל: כן יש את הרצון להצליח במקצועות מדעיים, לגשת, אבל אני חושב שתלמידים שמתגוררים בפריפריה, הם חושבים על העתיד והם לא רואים את האפשרות להתמקצע במקצוע שהוא מדעי.
<נעם קניאל: אני מדבר על תחומי הפריפריה.
<נעם קניאל: בעקבות הנושאים שהעליתי רציתי להציע הצעות לטיפול בעניין.
<נעם קניאל: אני לקחתי בחשבון את תגמול המורים, שזה משהו שבעבר כבר יצא לפועל.
<נעם קניאל: אני חושב שכן יש להמשיך עם הכיוון הזה, אבל אני חושב שזה לא מספיק כי עצם קיום הפגישה הזאת מעיד על חוסר ההצלחה והמשך של הפערים.
<נעם קניאל: הייתי רוצה, דבר ראשון, משהו שהוא די מובן מאליו, להשוות קו בין הפריפריה למרכז בבתחומי רמת איכות החיים, אם זה תגמול רופאים, בתי חולים, גם התחבורה ציבורית וכד' ורציתי להציע פרויקטים משותפים בין תלמידים מהמרכז לבין תלמידים מהפריפריה.
<נעם קניאל: יש לנו היום את האינטרנט, יש כיתות משותפות, מרחבי למידה, והכול קורה בתוך האינטרנט.
<נעם קניאל: אני חושב שאם בית ספר מהמרכז ילמד בשיתוף עם בית ספר מהפריפריה יהיה שוויון בקצב הלימוד, בחומרי הלימוד ואפשר יהיה ללמוד ביחד וליישר קו.
<נעם קניאל: גם רציתי להציע פיקוח של אוניברסיטאות, אני יודע שבאוניברסיטאות בפריפריה ויש מלגות לתושבי פריפריה.
<נעם קניאל: אני חושב שכן כדאי להשקיע ולטפח את האוניברסיטאות האלו, כך שתלמידים מהפריפריה במקצועות מדעיים לא יצטרכו או לא ירצו לצאת בחשיבה של יתרונות וחסרונות, הם לא יחשבו בכלל על לצאת ללמוד במרכז, כי יהיה להם כל מה שהם צריכים, כל מה שנדרש להם בפריפריה והם יעדיפו ללמוד בפריפריה ובעצם לא יהיה צורך להחזיר אותם חזרה לפריפריה ללמד שם, כי הם כבר גם ככה יהיו שם.
<נעם קניאל: צריך גם לשפר את נושא העבודות העתידיות, שתלמידים יידעו שיש להם עבודה עתידית במקצוע הזה.
אורי מקלב: מאוד יפה.
אורי מקלב: לפני שאתה מודה לו אני מודה לו.
אורי מקלב: אני לא יכול להתאפק.
אורי מקלב: היטבת גם להציג את הדברים, גם לבנות את הדברים שלך וגם להסיק מסקנות.
אורי מקלב: באמת, לא מכיר מישהו בבניין הזה שהיה עושה את זה יותר טוב, נכון?
יעל כהן-פארן: ממש, כל הכבוד.
אורי מקלב: כל הכבוד לך.
<איתי קופמן: תודה נעם, רק אם אני יכול לחזור לתחילת דבריך, אתה בעצם חושב שהבעיה מתחילה במורים, שהמורים מגיעים עם פחות מוטיבציה או עם פחות יכולת ללמד - - -
<נעם קניאל: לא, אני חושב שמורים, אני לא רוצה להגיד מורים טובים, אבל מבחינת הידע שלהם, היכולות להקנות את המידע לתלמידים, ככל שיש יותר מבחר ניתן לבחור את הטובים ביותר בבתי הספר ואני חושב שהמבחר בפריפריה הוא מצומצם יותר, כי מורים למקצועות מדעיים יוצאים, מלמדים במרכז, מתגוררים במרכז יותר ובעצם - - -
אורי מקלב: אתה גם דיפלומט, אני רואה, חוץ מאשר - - - זה מאוד יפה, בצורה דיפלומטית מאוד.
<איתי קופמן: אני באמת אשמח שגורם ממשרד החינוך - - -
<יהודית דורי: שוב, אני עובדת איתם הרבה, אבל אני לא ממשרד החינוך, אני דיקנית - - -
<איתי קופמן: אז את תדברי, לאחר מכן אני אשמח אם - - -
<יהודית דורי: אני הדיקנית של הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון.
<יהודית דורי: אנחנו עובדים הרבה מאוד עם המורים שאחר כך יוצאים ללמד בפריפריה.
<יהודית דורי: אנחנו משקיעים בהם עכשיו, בחמש שנים האחרונות, מלגות נשיא הטכניון, לבוגרי טכניון שיחזרו מתוך אידיאל לבוא ולהשתלם כדי להיות מורים למדעים ולמתמטיקה, אבל זה לא מספיק.
<יהודית דורי: יש הרבה דברים שהמדינה צריכה לעשות.
<יהודית דורי: חלק מההצעות שלך, אני קונה אותן בשתי ידיים, כולל התגמול למורים.
<יהודית דורי: הייתה תקופה שהיה יותר, אני לא יודעת, אולי גילמור קשת תוכל להגיב על זה, אני לא יודעת מספיק על זה, אני רק יכולה לומר שחלק מהבעיה של המורים הטובים שרוצים ללמד בפריפריה זה גם המצב של בית הספר.
<יהודית דורי: זאת אומרת, לפעמים בוגרים שלנו, כאלה שבאים כקריירה שנייה, אחרי עשר שנים בתעשייה או בצבא או במעבדות מחקר, הם מוכנים, מתוך אידיאל, ללמד בבית ספר.
<יהודית דורי: אם המורים האלה מגיעים לבית ספר שאין בו כמעט מעבדה, אין כמעט תנאים, יש מעט מאוד תלמידים שבוחרים, אין עידוד מתוך בית הספר לתלמידים לבחור כי המקצועות - - - חשוב לציין שבמקצועות המדעיים המורים אוהבים שהם מקבלים ציונים מאוד גבוהים, אם הציונים נמוכים, זה מוריד להם את המדד הבית ספרי, לא רק על אחוזי הצלחה אלא גם על הממוצע הבית ספרי.
<יהודית דורי: אז יש פה המון שיקולים של בית הספר ושל תקצוב בית ספר, האם בית ספר מחליט שהוא מאפשר גם פיזיקה וגם כימיה או גם כימיה וגם ביולוגיה, והרבה בתי ספר עשו בחירות, ראיתם בפיזיקה, הם עשו בחירות שהם הולכים רק על הפיזיקה כי זה הכי יוקרתי, אבל יש עוד הרבה ילדים אחרים, שמסוגלים לעשות 5 יחידות בכימיה או 5 יחידות בביולוגיה ואם אין מעבדות אז המורים האלה לאט לאט פורשים, או מבית הספר או בכלל ממערכת החינוך.
<איתי קופמן: כי אין מעבדות בבית הספר?
<יהודית דורי: בחלק מבתי הספר באזור הפריפריה, או שהמעבדות לא חודשו הרבה שנים או שלא בנו אותן מלכתחילה.
<יהודית דורי: יש כל מיני שיקולים של מנהלי בתי ספר, האם הם מוכנים להשקיע בזה או במשהו אחר.
אורי מקלב: זה באמת הזמן לעבור למשרד החינוך לשמוע קצת.
<יהודית דורי: אני רק אסכם.
<יהודית דורי: לפחות בחלק מהאזורים, אני יודעת שגם באוניברסיטת באר שבע, אנחנו משקיעים המון בנושא של המורים, כדי שהמורים יצאו עם השכלה מאוד רחבה גם ברקע התוכן וגם ברקע התוכן הפדגוגי, אבל צריך להמשיך ולטפל בהם כשהם מגיעים כבר ללמד בפריפריה.
<יהודית דורי: אם אין להם את התנאים המתאימים הם מעדיפים, כמו שאמרת, לנדוד יותר למרכז.
<יהודית דורי: זה לא תמיד ממש למרכז אבל לקבל מקום עבודה בבית ספר שיש בו מעבדות יותר טובות, שיש לבורנטים, אלה המון גורמים סביבתיים, ושיש עידוד של בית הספר להגיש את התלמידים ל-5 יחידות בכמה מקצועות.
אורי מקלב: באופן כללי, האם חסרים מורים ומורות?
<יהודית דורי: יש מחסור מפני שגם המורים לפיזיקה וגם המורים לכימיה הם בגיל פרישה.
<יהודית דורי: זאת אומרת הממוצע הוא סדר גודל של 55.
<יהודית דורי: יש הרבה מן העלייה שעלו מרוסיה לפני כ-25 שנה והם עכשיו פורשים.
<יהודית דורי: לכן גם יצאה הקריאה הזו שלנו ונשיא הטכניון מתגייס לזה, אבל אלה תקציבים שהיו צריכים לבוא מהמדינה ולא מנשיא הטכניון, למשל, המלגות האלו שאנחנו נותנים.
<יהודית דורי: משרד החינוך נותן קצת מלגות, זה בשום פרופורציה למה שהיה צריך לתת.
<יהודית דורי: זה מיליונים לשנה, שכר הלימוד של הבוגרים האלה.
<יהודית דורי: צריך להמשיך ולהחזיק אותם ולתמוך בהם ובית הספר צריך להיות עם תנאים פיזיים מתאימים שיאפשרו.
אורי מקלב: חברת הכנסת יעל כהן פארן.
יעל כהן-פארן: אני מתנצלת, אני צריכה לצאת לדיון אחר.
יעל כהן-פארן: באמת קודם כל אני מברכת על הדיון המרתק והחשוב הזה וגם אתכם, התלמידים.
יעל כהן-פארן: ריגשתם אותי עם הדברים שאמרתם ואיך שהתכוננתם ואמרתם אותם בצורה, כמו שאמר, אני מצטרפת לדברי היו"ר, אף אחד בבניין הזה לא היה אומר את זה טוב כמוכם.
יעל כהן-פארן: שמעו, אני חייבת לספר שאני בוגרת תכניות של מדעים ומוגבר מתמטיקה ובסופו של דבר היום באים ילדים ואומרים, "בשביל מה, יש לנו מחשבון" "אימא, אם אני יכולה לפתור את השאלות במחשבון שבטלפון?
יעל כהן-פארן: " כמובן שאני אומרת לא, "בשביל מה אנחנו צריכים את זה היום?
יעל כהן-פארן: " וברור לי, דווקא כבוגרת פיזיקה באוניברסיטה, שזה קודם כל כלים לחיים, לחשיבה.
יעל כהן-פארן: זה שיש מחשבון בטלפון זה חסר משמעות, אלה כלים בסיסיים לחיים.
יעל כהן-פארן: מי שלומד פיזיקה, מי שלומד כימיה, בלי לזלזל בהוראה ובלימודים של מקצועות לא ריאליים, אישי היקר הוא מורה לתיאטרון, אז בוודאי שלא אזלזל במקצועות אחרים, אבל זה נותן כלים לחיים.
יעל כהן-פארן: אם למדת פיזיקה אתה יכול ללמוד הכול אחר כך באוניברסיטה, הכול.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, המוביליות החברתית, אני גם חברה בוועדת צדק חלוקתי ושוויון חברתי, המוביליות החברתית זה אחד הנושאים שאנחנו כאן בכנסת מתמודדים איתם בוועדות שונות, גם כאן וגם בוועדה השנייה, כל הזמן.
יעל כהן-פארן: השאלה איך עושים את זה ואמרת את זה כל כך נכון, איך מביאים את המורים החזקים, את המורים שיעלו את הרמה של הכיתה ויעלו את הרמה של בית הספר, שם זה טמון ואתה יודע מה?
יעל כהן-פארן: לפעמים לא רוצים לבוא כי הם לא רואים חינוך לילדים שלהם.
יעל כהן-פארן: גם המורים הם בני אדם ויש להם משפחה והם רוצים לראות את העתיד של הילדים שלהם.
יעל כהן-פארן: זה האתגר שלנו כאן בחברה הישראלית.
יעל כהן-פארן: אם אנחנו רוצים שהפריפריה לא תישאר מאחור ואנחנו רוצים את זה, אין ספק שאנחנו רוצים את זה בכנסת הזו, ואני מקווה שגם הממשלה רוצה את זה, האתגר הוא איך לשנות את זה.
יעל כהן-פארן: הכול קשור בכל, זה רמת החינוך, זה רמת הבריאות ואנחנו גם עושים המון דיונים על הבריאות בפריפריה וכמה בתי החולים פחות מצליחים ופחות מתוקצבים.
יעל כהן-פארן: יש כיוון גם לחזק אותם.
יעל כהן-פארן: אין ספק, מי שעובר לפריפריה רוצה את הבריאות הכי טובה לו ולילדיו, זה ברור, אבל אני כן רואה את החשיבות ואת המקום של הרשות המקומית להכניס את זה.
יעל כהן-פארן: ראיתי לדוגמה, ישבתי פעם עם תלמידים מירוחם, שמשקיעים שם הרבה, מישהו שסיים י"ב, ואני בוגרת תואר ראשון בפיזיקה והוא הסביר לי את הפרויקט שלו, לא הבנתי כלום.
יעל כהן-פארן: עשו פרויקטים מדהימים בפיזיקה ממש ברמה של אוניברסיטה.
יעל כהן-פארן: ואגב, זה גם קשור לזה, אמרת נכון, שיש את ההזדמנות לחיבור עם אוניברסיטה אז יש אוניברסיטת בן גוריון ומדרשת שדה בוקר, שלוחה של אוניברסיטת בן גוריון, אבל היא יחסית, 20 ק"מ, יחסית קרובה לירוחם ויש שיתוף פעולה.
יעל כהן-פארן: אני רואה את זה גם בפריפריה הכי פריפריה, ליד אילת בדרום הערבה, יש מכון קטן של סטודנטים והם מטיסים פרופסורים מהצפון ומהמרכז ולתלמידים באזור ההוא יש, יש גם מו"פ, יש להם את הקרבה גם לאקדמיה והם מצליחים להעלות שם בצורה מדהימה את רמת החינוך.
יעל כהן-פארן: זה משהו שיכול וצריך לבוא כמובן מהמדינה במשאבים, אבל גם מהרשויות המקומיות.
יעל כהן-פארן: מי שרוצה צריך לדאוג לשפר את התשתית הלמידתית שהוא יכול להציע לתלמידים שלו.
יעל כהן-פארן: באמת אני מודה לכם על הדיון.
יעל כהן-פארן: הנושא מאוד מאוד חשוב, בזה תלוי הכיוון של המדינה, בעיניי.
אורי מקלב: תודה, תודה על הדברים, תודה על ההשתתפות בישיבה הזו.
אורי מקלב: אתה ביקשת שמשרד החינוך יתייחס.
<איתי קופמן: כן, אני אשמח שמשרד החינוך יתייחס לנושא שנועם העלה ולאחר מכן גם מהאוניברסיטה העברית.
אורי מקלב: אני אבקש גם להתייחס למה שנעם אמר, מה שעד עכשיו לא התייחסו אליו, זה השיתוף בין בני נוער מהפריפריה, שאני גם רואה את זה, לבין בני נוער במרכז.
אורי מקלב: נעם דיבר גם על חלק מהפתרון של המוטיבציה אצל הנערים, החשיפה, זה שיהיה שיתוף פעולה והיום בעידן האינטרנט, עם הטכנולוגיה המתקדמת, אלה דברים שאפשר לעשות, לא במאמצים גדולים מאוד.
אורי מקלב: גם פעולות משותפות, ביחד, במעבדות, ביחד.
אורי מקלב: שכשאיתי יוצא אז ייצאו איתו גם עוד ילדים מפרויקטים מהפריפריה, והם ילמדו ביחד.
אורי מקלב: יש שיתוף ויש רצון.
אורי מקלב: אני הבנתי שזו הייתה גם אחת המסקנות של נעם.
אורי מקלב: שוב את השם ואת התפקיד.
<גילמור קשת: ד"ר גילמור קשת, אני מנהלת אגף מדעים במזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
<גילמור קשת: האגף למדעים מטפל בכל תחומי המדעים מא'-י"ב, מדעים ומתמטיקה.
<גילמור קשת: אני רוצה להודות לאיתי ולילדים, שהעליתם נושא כל כך חשוב על שולחנה של ועדת המדע והטכנולוגיה.
<גילמור קשת: זו לא פעם ראשונה שאנחנו מבקרים פה, החינוך המדעי חשוב לוועדה ואנחנו מאוד מעריכים את זה ומודים.
<גילמור קשת: גם לנו במשרד החינוך, מאוד חשוב לתת הזדמנויות שוות לכל הילדים בארץ.
<גילמור קשת: הפעולות שאנחנו עושים בעיקר בפריפריה הן לדוגמה, שעות תגבור בכימיה, שיעורים פרטיים מקוונים שניתנים בחינם לילדים מהפריפריה ואחרי שלושה שיעורים בחינם הם ניתנים גם לילדים במרכז אבל זה חינם לגמרי, לא משנה מספר השיעורים, לילדים בפריפריה, החברתית והגיאוגרפית.
<גילמור קשת: תיכון וירטואלי כדי ללמוד מתמטיקה 5 יחידות ופיזיקה.
<גילמור קשת: כימיה ברשת, שזה 5 יחידות בכימיה, גם באופן וירטואלי.
<גילמור קשת: זה בעיקר כשמספר התלמידים קטן מכדי לפתוח מגמה, זה עונה באופן חלקי על הבעיה של המורים.
<גילמור קשת: יש סרטוני הוראה שעוזרים גם לתלמידים וגם למורים, וכמו כן יש מעבדות, פריסה מאוד רחבה של מעבדות מרכזיות.
<גילמור קשת: גם חברת הכנסת הזכירה ואני מבינה שנציגי האוניברסיטה העברית ידברו על זה.
<גילמור קשת: מעבדות מרכזיות שאליהן יכולים להגיע תלמידים והן ביטוי של מעטפת מאוד חזקה שיש לחינוך המדעי מהאקדמיה.
<גילמור קשת: מאוד חשוב הקשר של תלמידים עם האקדמיה והתעשייה, כדי לראות אפיקים ומודלים לחיקוי, כדי שמישהו יגיד להם במעבדה באוניברסיטה: מקומכם איתנו פה.
אורי מקלב: איך הם נגישים לילדי הפריפריה?
אורי מקלב: האוניברסיטה ומוזיאון המדע וכל הפרויקטים, אבל - - -
<גילמור קשת: יש תכניות שונות.
<גילמור קשת: לדוגמה תכנית "עתידים" ו"חינוך לפסגות", תכניות שונות שנותנות חיזוק מאוד חזק, מעטפת מאוד חזקה לתלמידים, בדרך כלל מגיל חטיבת ביניים ומביאות אותם לביקורים באוניברסיטה.
<גילמור קשת: יש ביקורים של מהנדסים ואנשי אקדמיה בבתי הספר.
<גילמור קשת: התכניות מיועדות להביא אותם ללימודים אקדמיים באוניברסיטה.
<גילמור קשת: "עתידים", למשל, זה לימודי עתודה בתחומי המדעים וההנדסה.
<גילמור קשת: ד"ר גליקמן תוכל לדבר על צמצום הפערים שנצפה השנה במיצ"ב בין הפריפריה למרכז.
<גילמור קשת: אני חושבת שחשוב לציין לגבי השאלה שנשאלה קודם, בנות-בנים.
<גילמור קשת: בכימיה, למשל, 60% מהתלמידים הם בנות, בביולוגיה 70% הם בנות, בפיזיקה עוד יש לנו הרבה עבודה, 33% הם בנות.
<גילמור קשת: במגזר הערבי בכימיה נפתחות הרבה מגמות ומספר התלמידים הוא גדול.
<גילמור קשת: בנוסף נעשית עכשיו חשיבה, ממש בימים אלה, תהליך של תכנון של חליפה יישובית להרחבת הניגשים לבגרות בתחומי המתמטיקה והמדעים.
<גילמור קשת: מוהנא יוכל להגיד כמה מלים על זה.
<מוהנא פארס: במסגרת התכנית של "חמש פי שתיים" של מתמטיקה 5 יחידות, הייתה מהפכה בכל הארץ כולל פריפריה.
<מוהנא פארס: כלומר היום אפשר לראות גם ערים ויישובים בפריפריה שיש בהם מהפך בלימודי 5 יחידות מתמטיקה.
<מוהנא פארס: צריך לזכור שבלי מתמטיקה חזקה מקצועות המדע יהיו פחות חזקים.
<מוהנא פארס: כלומר, יש קורלציה גבוהה בין חיזוק מתמטיקה לבין חיזוק מקצועות המדע.
<מוהנא פארס: למרות העלייה היפה במתמטיקה 5 יחידות, אבל זה עדיין לא מספיק ביישובים פריפריאליים ולכן אנחנו שוקדים לבנות תכנית בהרבה יישובים בפריפריה, בדרום, צפון וקצת מרכז, כאשר הרעיון הוא לקחת חליפה יישובית, דרך ראש הרשות, הסמכות והאחריות עוברים לרשות המקומית.
<מוהנא פארס: משרד החינוך ועוד שותפים יבנו תכנית של איגום משאבים ותכנית שמתאימה לכל יישוב ויישוב.
<מוהנא פארס: הבסיס הוא מתמטיקה, כמובן אנחנו נתרחב לכל המקצועות.
<מוהנא פארס: גם אנגלית, אמנם זה לא עלה פה, אבל אנגלית היא גם חסם לתלמידים בפריפריה מכל הסיבות שהזכרת, נעם, סיבות של מורים, של מוטיבציה, סיבות של מסוגלות עצמית, כלומר, הילד במרכז הארץ, יש לו הרגשה של מסוגלות יותר גבוהה מאשר בפריפריה, ולכן אנחנו בתכנית נעשה שני דברים חדשים.
<מוהנא פארס: בצד אחד נתחיל במצוינות ואנחנו מאמינים שמצוינות מושכת 4 יחידות ו-3 יחידות ולא להיפך.
<מוהנא פארס: הדבר השני, אנחנו נעבוד קשה מאוד על הציר הזה שנעם נגע בו, הציר המנטלי, הציר התרבותי, איך לתת לתלמידים להרגיש מסוגלות גבוהה, איך להאמין בעצמם.
<מוהנא פארס: דרך אגב, לא רק התלמידים, גם המורים, המנהלים וכל קברניטי היישוב.
אורי מקלב: קיבלנו פנייה שדווקא עכשיו, בשנה האחרונה, אתם מצמצמים את האפשרות, אתה דיברת על מתמטיקה, אתם לא מאפשרים לתלמידי תכנית "מופת" להיות גם בתכניות עתודה מדעית טכנולוגית, מה שנקרא עמ"ט.
אורי מקלב: אתם מכירים את הצמצום שפגע בפריפריה באופן מיוחד?
אורי מקלב: אלה פניות שהגיעו לוועדה.
אורי מקלב: בית ספר מאיר שפיה, למשל, מפעיל תכנית "מופת" ועכשיו הוא גם שילב את זה עם תכנית עמ"ט והפסיקו להם את זה.
אורי מקלב: הוא כותב, "מהלך זה, שמשרד החינוך דוחק החוצה את כיתות "מופת" מחטיבות הביניים, שכן הוא מונע מהם תקציבים נדרשים למימון שעות המתמטיקה והמדעים המורחבים, הנדרשות בחטיבת הביניים כחלק מתכנית מופת".
אורי מקלב: אני מאתגר אתכם, אולי מתקיל אתכם, אבל זה חלק, אתם באים כאנשי משרד ויכולים לענות על מכתב שהגיע אלינו מחברי ועד הורים במקומות - - - כשהם שמעו שזה הדיון אז הם פנו אלינו.
אורי מקלב: התייחסות קלה, אם אפשר.
<מוהנא פארס: זה ממש אירוני, בדיון על פריפריה לבוא, אנשים שיש להם כל התכניות, גם "מופת" וגם עמ"ט וגם - - - זה בדיוק הסיפור.
<מוהנא פארס: משרד החינוך דוגל בשוויוניות.
<מוהנא פארס: לא יכול להיות שתלמיד יקבל ארבע תכניות ותלמיד אחר לא יקבל אף תכנית.
<מוהנא פארס: תכנית "מופת" היא תכנית כמו כל התכניות, המשרד משקיע בה.
<מוהנא פארס: תכנית עתודה מדעית, גם המשרד משקיע, לא יעלה על הדעת, אפילו מבחינה משפטית, שתלמיד יקבל שתי תכניות יוקרתיות ואחר לא יקבל.
<מוהנא פארס: זה הסיפור, זה סיפור משפטי וזה סיפור שוויוני.
אורי מקלב: אתה יודע להגיד היום תשובה שהתכניות האלו עברו לפריפריה?
<מוהנא פארס: אני לא יכול להגיד, אבל לא יכול להיות שמשרד החינוך, מאותו תקציב ממשלתי, יעשה כפל תקצוב.
<מוהנא פארס: כפל תקצוב זה מושג אסור ברמות המשפטיות.
אורי מקלב: כפל תקצוב, בסדר, נכון שלא צריך להיות כפל תקצוב, אבל כשאתה דיברת גם על תכניות שאתם עושים, אתה יודע להגיד כמה אחוזים השתלבו בזה?
אורי מקלב: כמה ילדים השתלבו בזה?
<מוהנא פארס: לגבי תכניות לפריפריה, היעד הוא בערך 20,000 תלמידים שישתלבו בתכניות, כל אחד לפי רמתו.
<מוהנא פארס: אנחנו נבנה חליפה יישובית.
<מוהנא פארס: מקום שיש צורך במתמטיקה 5 יחידות אנחנו נדאג לשם, מקום שצריך חיזוק מורים אז נפתח השתלמויות לחיזוק מורים, קהילות מורים.
<מוהנא פארס: אני חייב להגיד משהו מאוד חשוב.
<מוהנא פארס: 584 תלמידים לומדים בתיכון הווירטואלי מתמטיקה 5.
<מוהנא פארס: כלומר, תלמיד יכול להיות בכל מקום בארץ, יכול ללמוד עם המורה הכי טוב בתל אביב ולהיות שווה בשווה ברמת המורה.
<מוהנא פארס: "כימיה ברשת", פתחנו גם תיכון וירטואלי בכימיה, תלמידים מכל הארץ יכולים להשתלב בתיכון הזה, כך שאפשר לקרב את הפריפריה למרכז גם בכלים טכנולוגיים, לפעמים גם קצת זולים.
<איתי קופמן: אנחנו נשמע שד"ר אשל אופיר, מטעם האוניברסיטה העברית, יגיב גם לנעם, ולאחר מכן אם זה קשור לנושא גם - - -
<אשל אופיר: תודה רבה.
<אשל אופיר: אני רוצה בראשית דבריי קודם כל להחמיא למדינת ישראל ולמשרד החינוך.
<אשל אופיר: אני חושב שמה שקורה במדינת ישראל הוא חסר תקדים ברמה עולמית, ואני מדבר על דברים שגילמור הזכירה בקצרה, אבל הם מאוד משמעותיים וזה פריסה או שילוב של המוסדות האקדמיים בחינוך המדעי בפריסה ארצית.
<אשל אופיר: אני פה חייב לציין שמדינת ישראל היא מספיק קטנה על מנת לגשר על המרחקים הגיאוגרפיים ולפיכך הפריפריה היא בעיקר חברתית ופחות גיאוגרפית.
<אשל אופיר: יש היום ואני מדבר היום, זה כבר החל מראשית שנות ה-70, יש פריסה כמעט מלאה בכל ישראל של מוסדות אקדמיים, אם זה מרכזים של נוער שוחר מדע, מרכזי מעבדות למדעים כמעט בכל המוסדות האקדמיים, שהופכים את החינוך המדעי טכנולוגי המודרני לנגיש לכמעט כל ילדה וילד בישראל.