GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורד אורן: לפרטי, כבר יש התעניינות.
<ורד אורן: לדעתי לאף אחד עדיין אין, אבל יש כבר התעניינות של כמה גורמים.
<ורד אורן: אני לא בטוחה, אגב, שמכון התקנים הוא הגוף היחידי.
<ורד אורן: היות וזה לא תו תקן אז יכולים להיות עוד גופים אחרים - - -
<עינת סגל: הוא הגוף היחידי.
אורי מקלב: למה הוא הגוף היחידי?
אורי מקלב: יכול להיות ש - - -
<ורד אורן: יכול להיות שכיוון שזה לא תו תקן אז אני מניחה שיכולות להיות מעבדות אחרות שמשרד התחבורה מחליט ש - - - מי שיכול לאשר לתו תקן זה לא חייב להיות מכון התקנים.
<ורד אורן: כרגע יש תהליך כזה.
<ורד אורן: הבדיקות אורכות משהו כמו בין חודש לחודשיים, משהו כזה, זה פרק הזמן מהרגע שאתה מגיש עד שאתה מקבל את האישור של מכון התקנים והעלויות תלויות במורכבות של המערכת.
<ורד אורן: אגב, לתקן הספציפי הזה, היות שזה קשור למערכות וצריך שלא תהיה העברה של קרינה אלקטרומגנטית ושכל מיני מערכות לא יפגעו אחת בשנייה, כי אם אתה משתמש בטלפון אז אתה משבש את המערכת, יש הרבה מאוד מורכבויות, תלוי במורכבות של הבדיקה שצריכה להיות.
<ורד אורן: אגב, אם יש יצרנים או יבואנים שיש להם אישורים מחו"ל של מוצרים דומים, הם לא צריכים לעבור את כל הבדיקה במכון התקנים, הם יכולים להגיד, "אוקיי, הבאנו את האישור הזה והזה, תעשו לנו התאמה לתקן הישראלי".
<ורד אורן: זאת אומרת, הטכנולוגיה קיימת, מבחינת מכון התקנים אנחנו יכולים לבדוק, מסוגלים לבדוק, אין חסם בעניין הזה.
אורי מקלב: כמה זמן וכמה עלתה המערכת שעמדה בתקן 6400 חלק 1? יש שם מערכות יותר מורכבות.
אורי מקלב: האם את יודעת להגיד כמה זמן ומה העלות של זה?
<ורד אורן: לא.
<ורד אורן: לא יודעת.
אורי מקלב: מה אומר הקול קורא?
אורי מקלב: האם זו הסיבה שהוא לא מתפרסם היום?
<עינת סגל: לא, הקול קורא בהתחלה כּוּון לרכבים וראינו שהיצרנים בכלל לא מעוניינים וזו לא הבעיה שלהם, התקציב הראשוני - - -
אורי מקלב: הכדאיות?
<עינת סגל: גם, אבל לא כל כך כדאיות מסחרית אלא, כמו שהם טענו, שהם בכלל לא מעוניינים לגשת בגלל הקטע של האחריות.
<עינת סגל: שאלתי במיוחד את אלה שכן הלכו על חלק 1 של התקן, להסעות, כי באמת עניין אותי למה את זה אתה רוצה ואת זה לא, אז מה שהם אומרים הוא "כשיש לי צי רכב ויש לי קצין בטיחות שעומד מאחורי זה ויש לי נהג מקצועי, לא איזה הורה או סבא או סבתא, אז אני מוכן לקחת על זה את האחריות ואני מבין שיש כאן מערכת תומכת, יש לי מערכת תקשורת שמזהה את הדברים חוץ מאותו הנהג שיכול לשכוח".
<עינת סגל: הוא אומר לי, "כשמדובר ברכב פרטי, מאיפה אני יודע קודם כל איפה הוא התקין והאם התקין את זה מתקין מורשה, איך אני יודע שהוא לא נטרל את המערכת, איך אני יודע אם עכשיו הייתה העברת בעלות ואז המערכת נמצאת ברכב, לא נמצאת ברכב, כן עובדת, קנה רכב יד שנייה, איך אני מסתדר עם כל הדברים?
<עינת סגל: "
אורי מקלב: מי אמר שזה צריך לחייב אותו?
אורי מקלב: מי אמר שצריך לחייב אותו בדבר כזה?
אורי מקלב: אם מישהו לא התקין כראוי, לא פעל או לא עשה, הוא יכול לכתוב "המערכת תקינה בתנאי שמתקין מוסמך התקין אותה".
אורי מקלב: הרי היצרן יכול לכתוב את ההגבלות שלו, אתם לא תגבילו אותו לכתוב משהו כשהוא עומד מאחורי הדברים והוא יכול לדרוש אותו.
אורי מקלב: הוא אומר שאם המערכת לא הותקנה אצל מתקין רשמי בעל תעודה כזו או אחרת אז אין לו אחריות על המערכת.
אורי מקלב: אלה גם דברים שיכולים לסדר את זה.
אורי מקלב: חשוב לי בשלב הזה לשמוע את היצרנים, מי שכבר כן התחיל את התהליך.
אורי מקלב: האם יש מישהו כאן שהתחיל בתהליך?
<נפתלי צנג: שלום לכולם, נפתלי צנג, סמנכ"ל הנדסה בחברת "פוינטר".
<נפתלי צנג: אנחנו מתקינים מערכת על פי תקן 6400, זאת אומרת, יש פיתוח של המערכת.
<נפתלי צנג: הרעיון היה רעיון שלנו ואחר כך, בהתאם למידע שהפצנו בכיוון משרד החבורה וכל הגופים שהתעניינו בנושא, נכתב התקן.
<נפתלי צנג: התקן 6400 לרכבי הסעות התחיל מזה שיש תקנה שאומרת שהנהג חייב לבצע סריקה ברכב בסיום הנסיעה.
<נפתלי צנג: המערכת הזו באה להשלים את הפעולה של הנהג.
<נפתלי צנג: זאת אומרת היא מחייבת אותו לבצע את הסריקה ובמידה שהוא לא מבצע את הסריקה, אז היא יוצרת התראה גם ברכב, גם למנהל ההיסעים - - -
אורי מקלב: אנחנו לא עוסקים בזה, אנחנו עוסקים ברכב הפרטי עכשיו.
<נפתלי צנג: אני יודע, אני נותן טיפה רקע.
<נפתלי צנג: ברכב הפרטי המערכות יותר מורכבות כי צריך גם דגמי רכב שונים.
<נפתלי צנג: פה המערכת זהה לכל רכבי ההסעות, שמאלצת את הנהג להגיע עם איזשהו מגנט או אמצעי כלשהו, להגיע לאחורי הרכב ולהוכיח שהוא ביצע את הסריקה.
<נפתלי צנג: ברכבים פרטיים זו לא הסיטואציה.
<נפתלי צנג: אלו מערכות אחרות, חיבורים אחרים, גלאים אחרים, זיהוי של סיטואציות, כן עזבו את הרכב, לא עזבו את הרכב, אולי הרכב עם חלונות פתוחים, אבל עזבו אותו רק לדקה, זאת אומרת שיש מגוון הרבה יותר גדול של סיטואציות, של אפשרויות, של אמצעים וזה שונה לגמרי מ-6400 החלק הראשון.
אורי מקלב: אין לכם מערכות כאלו?
<נפתלי צנג: מספר שנים אנחנו מפתחים מערכות כאלו, עם כל מיני סוגים של חיישנים, עם כל מיני התנהלויות, לא הגענו עד היום לאיזושהי מערכת של מאה אחוז, שנוכל להיות בטוחים שהמערכת הזו תיתן מענה, כי אנחנו מחפשים מערכת שלא תהיה תלויה בהפעלה של הנוהג ברכב.
<נפתלי צנג: חלק מתחקור כל האירועים העלה שהיה איזשהו חוסר שימת לב.
אורי מקלב: היסח הדעת.
<נפתלי צנג: איזושהי הסחת דעת.
<נפתלי צנג: ואתה צריך מערכת שלא תצטרך עכשיו לדרוך אותה כדי שהיא תפעל, שלא תצטרך לנטרל - - -
אורי מקלב: אם דעתו הוסחה לגבי הילד אז קל וחומר לגבי הפעלת מערכת.
<נפתלי צנג: אנחנו גם צריכים מערכות שלא יתריעו התרעות שווא, כי ברגע שהן יתריעו התרעות שווא אז אנשים כבר יתרגלו וביום שיהיה הילד הם יתייחסו לזה כאל התרעת שווא.
<נפתלי צנג: צריך פה מערכת שתיתן פתרון חד ערכי שלא יהיה נתון לכל מיני פרשנויות, זה מאוד מורכב, לא פשוט.
אורי מקלב: אם המערכת תהיה עכשיו כמו שאומרת הגברת עינת סגל, אם תהיה רביזיה שנעשה בדרישות דהיינו לא בתוך המערכות של הרכב אלא מערכות חיצוניות שיהיו תלויות בכיסא הבטיחות, כשכיסא הבטיחות מוכנס לרכב ונניח וילד יושב עליו אז תהיה עוד תוספת שיש, היא תתריע ותיתן את המענה.
<נפתלי צנג: כיסא בטיחות צריך להיות לטעמי הבסיס לזיהוי.
<נפתלי צנג: ברגע שתהיה תקינה של הבאת כיסא לארץ עם איזשהו אמצעי אני חושב שחלק גדול מכל מה שדיברתי קודם, לגבי זיהוי גלאים - - -
אורי מקלב: משהו על כיסא קיים, זה לא צריך להיות אותו הדבר.
<נפתלי צנג: על כיסא קיים לקחת ולהוסיף – ניסינו, זה לא פשוט, לא תקני, לא יעבוד.
<נפתלי צנג: זאת אומרת שצריך לייצר איזשהו תוסף של כיסא שיגיע עם אמצעים, שייכנס וישתלב עם עוד איזושהי מערכת משלימה.
<נפתלי צנג: אני רוצה לחזור טיפה אחורה ל-6400 - - -
אורי מקלב: לחלק 1 אל תחזור.
<נפתלי צנג: יש בעיה.
אורי מקלב: לא, לא, אני לא רוצה עכשיו לדון בזה.
אורי מקלב: אני מבקש, לא רוצה לסטות.
אורי מקלב: אני מדבר עכשיו על 6400 חלק 2 ורק אם יש למישהו מה להגיד בעניין הזה.
<נפתלי צנג: אמרתם פה אמירות לגבי עלויות ולגבי התייחסויות.
<נפתלי צנג: דברים שמה שנקרא נכון להיום בשוק לא קורות.
<נפתלי צנג: העלויות בסוף הן על היצרנים של המערכות, כמונו או כמו איתוראן, כי לקוח שלי שיש לו כבר מערכת וצריך עכשיו להוסיף את התוספת, הוא רוצה שאני אוסיף את התוספת על חשבוני, שזו בעיה אחת.
<נפתלי צנג: זאת אומרת שכסף אין בזה.
<נפתלי צנג: יש פה תקינה ויש פה התקנה של מערכות, אבל כסף אין פה.
<נפתלי צנג: מסחרית - - -
אורי מקלב: זה משהו שמשליך על הדבר הזה, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה, יכול להיות שנצטרך לדון בזה בישיבה אחרת.
<נפתלי צנג: אוקיי.
<נפתלי צנג: דבר אחרון, בניגוד למה שהגברת אמרה לגבי מונופול, רק לאיתוראן יש תקן וזה מה-1 לאפריל, זה לא תקין.
<נפתלי צנג: מכון התקנים מעכב אותנו באישורים.
<נפתלי צנג: שלחנו מכתב לשר התחבורה שאנחנו מבקשים לעכב, זה מצב לא תקין בשוק, אנחנו במשך שנה מתקינים מערכות כאלו.
<ורד אורן: קודם כל, יש עוד אחד שקיבל אישור.
<נפתלי צנג: מי?
<ורד אורן: מי אתה?
<שלום דהן: "מוביקיז".
<קריאה: גם שניים זה עדיין קרטל.
<נפתלי צנג: נראה איפה הם נמצאים בשוק.
אורי מקלב: אני רוצה להתקדם, אני עכשיו לא אכנס לעניין של 6400 חלק 1 על הסעות, אני לא נכנס לעניין הזה.
אורי מקלב: אני רק רציתי ללמוד אולי יש משהו שצריך להשליך על העניין הזה, אבל השאלה אם להתקין או לא להתקין ברכב כיסאות בטיחות חדשים, זה אחר כך, אלה כבר דברים משניים וזה כבר שלב ב'.
אורי מקלב: יכול להיות שאפשר לחייב תוך שלוש שנים ולא מיד, יכול להיות שאפשר להגיע לפתרון בעניין הזה.
<גיל דותן: שמי גיל דותן, אני מנכ"ל של חברת "גרדיאן".
<גיל דותן: אנחנו מייצרים וכבר עובדים עם יצרניות רכב בעולם על פתרון לבעיה הזאת.
<גיל דותן: ארצות הברית נמצאת הרבה לפנינו, יש לה בממוצע 38 מקרי מוות בשנה, בשנה שעברה היו 40 מקרי מוות בארצות הברית.
<גיל דותן: הם עשו מחקר עוד ב-2012, ה-NHTSA בארצות הברית, ובעצם קבעו שכל פתרון שמגיע לכיסא התינוק אינו אפקטיבי ל-50% מהמקרים.
<גיל דותן: 30% מהמקרים הם ילדים שמסתובבים ברכב וננעלים ברכב ולא נמצאים על כיסא תינוק ו-20% הנוספים הם הורים או סבים וסבתות שהשאירו לעשר דקות את התינוק ברכב, כי לא חשבו שזה מסוכן.
<גיל דותן: כל פתרון שהוא כזה - - -
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על המקרים שננעלו, שילדים נעלו את עצמם כשהסתובבו ברכב, אנחנו מדברים על מקרים שנשכחו.
אורי מקלב: המקרים שקרו בשנה שעברה היו אלה שבהם שנשכחו.
אורי מקלב: כולם היו קשורים בכיסא בטיחות, כולם נשכחו ברכב ועל זה אנחנו מדברים עכשיו, אז לגבי מה שאפקטיבי, אולי זה לא 40% ואולי 20%, אבל אנחנו דנים במקרה הזה ולכן זו אפקטיביות מלאה.
אורי מקלב: שישה הם אחד ועוד אחד ועוד אחד ועוד אחד - - -
<גיל דותן: לפי המספרים הגדולים, אם זה חלילה יקרה וימשיך ויקרה לנו, בינתיים אנחנו נראה גם מקרים כאלה.
אורי מקלב: לאיזו מסקנה הגיעו שם?
<גיל דותן: מה שאנחנו עושים, אנחנו עכשיו עובדים עם יצרניות רכב כדי להטמיע את החיישן שלנו, זה חיישן שיודע לזהות כל תזוזה ברכב ברמת מיליונית המטר, עם אינדיקציה טובה לנוכחות של דופק בתוך הרכב, כך שגם אם התינוק מכוסה לחלוטין על ידי כיסא התינוק או שמיכה, אנחנו עדיין מזהים את הנוכחות שלו ואנחנו רואים - - - דרך אגב, בספטמבר האחרון בארצות הברית הוצעה הצעת חוק כדי למצוא פתרון טכנולוגי.
<גיל דותן: בארצות הברית יש להם כוח על יצרניות הרכב, פה אנחנו צריכים לדבר על ה-after market, על היבואניות שיכולות להתקין את זה או על "פוינטר" כיבואנית.
אורי מקלב: המערכת שלכם עומדת בתקן 6400?
אורי מקלב: יש לכם אב טיפוס?
<גיל דותן: עדיין לא, אנחנו נמצאים במרחק של בערך שנה ממוצר מסחרי וזה במידה שאנחנו נראה שיש דרישה למוצר after market כזה, שאפשר לשים אותו ברכבים שכבר יצאו מפס הייצור, כי כרגע אנחנו מכוונים לרכבים שכבר בפס הייצור יתקינו בהם את החיישן שלנו.
<גיל דותן: אנחנו מחכים לוועדה מקצועית.
<גיל דותן: בוועדה הקודמת נקבע שתוקם ועדה מקצועית לבחינה של פתרונות טכנולוגיים, אנחנו עדיין מחכים לזה.
אורי מקלב: הוועדה המקצועית היא ועדה על ידי משרד החבורה, אני לא יודע, משרד החבורה קרא, אם לא ישירות, אז אני מבין היום שדרך מכון התקנים, שהוא קרא ליצרנים לבוא ולהציג בפניהם.
אורי מקלב: אני הבנתי נכון?
אורי מקלב: נכון מה שאומר גיל שאנחנו אמרנו, כשהמשרד היה כאן באותה ישיבה, לא הייתה עינת סגל, היה שי סופר ודיברנו על כך.
אורי מקלב: היו כאן, בשונה מעכשיו, שבגלל ציר הזמן הקצר לא כל היצרנים הגיעו והישיבה נקבעה בציר מאוד מצומצם, אבל אז הגיעו לכאן ואני לא אגזים, 20 או 30 יצרנים, מנערים ונערות שבמסגרת פרויקט בית ספר מצאו, לא משנה אם זה רלבנטי ל-6400, אבל כל מיני פתרונות, אפליקציות כאלו ואחרות, כאלה שמתייחסים רק לגנים, אבל באופן כללי, שנותנים פתרונות גם למקרים כאלה.
אורי מקלב: היה מדובר שיישבו וישמעו אותם כדי לראות, כי יכול להיות שאפשר לייצר את התקן בעקבות הפתרונות שהם נותנים, כי הם נותנים מענים מקצועיים.
אורי מקלב: אני לא יודע אם הישיבה הזו נעשתה.
אורי מקלב: אתה אף פעם לא הוזמנת לשום ישיבה?
<גיל דותן: שום ועדה מקצועית.
<גיל דותן: אנחנו מחכים לזה כי אנחנו רוצים - - -
<ורד אורן: תקן לא נעשה על ידי מה הטכנולוגיות, תקן צריך לדבר על איזשהו רעיון ואז חושבים.
<ורד אורן: כמובן מתייעצים עם יצרנים, אבל אתה לא לוקח את המוצר ואומר, אוקיי, בוא נתאים לו תקן.
<ורד אורן: אתה צריך שלא יתאים רק - - -
אורי מקלב: קודם כל, למה זה לא אפשרי?
אורי מקלב: כשהייתי ילד קטן, כשהיו לי מבוכים, מה עשיתי?
אורי מקלב: אחרי שראיתי שזה קצת קשה, הלכתי לסוף והתחלתי ללכת מהסוף, אז זו באמת לא חכמה לעשות את זה, בתור משחק אז מהר הגעתי למבוך, הגעתי מאוד מהר, אז בסדר, התחכמתי ובסופו של דבר לא חידדתי את הראש יותר מזה, אבל אם נרצה פתרונות ויש פתרונות ישימים, מה אכפת לי להתחיל מהסוף?
אורי מקלב: מציגים בפניי מוצר שהוא טוב, שהוא לא מסובך, שהוא יכול להיות ישים, הוא נותן מענה ועכשיו, באים ואומרים לכן אתם יושבים ומייצרים, עושים את התקן, התקן לא צריך להיות משהו ברור, בעקבות מקרים שקרו אנחנו צריכים למצוא פתרונות.
אורי מקלב: אם הפתרונות הטכנולוגיים או האחרים נותנים את המענה והמוצר עומד בדרישות תקן בסיסיות שצריכות להיות, שלא יהיה אלקטרומגנטיות, שזה לא פלסטיק שנשרף, זה לא משהו שחונק, אז התקן יכול לענות לזה.
אורי מקלב: חכמת העם היא לפעמים החכמה הכי חשובה.
<ורד אורן: ודאי, ככה עושים אגב, בתקנים עצמם, כשיש ועדה מקצועית אז שם יושבים אנשים שזה המקצוע שלהם.
אורי מקלב: אני רואה שהחלק הזה, אני אמנם לא רוצה להסיק מסקנות, אבל לפי דעתי זה צריך ללכת בכיוון הזה.
אורי מקלב: מגוון של דברים דיברו כאן, אתם יודעים שהמוצר שמאוד היה פופולרי, בכל אופן גם אצל אנשי מקצוע שהוצג פה, אני אומר את זה לך, מר מורגנשטרן, היה מתקן או התקן שהומצא בעיר - - - בארצות הברית.
אורי מקלב: זה היה בעקבות אחד שהוא בעל עסק לאביזרי רכב, מי שהציג את זה פה היה מר אלי בין, שראה את זה בארצות הברית, לא באיחוד הצלה, זה לא קשור, יש לו מודעות בוודאי לדברים האלה, יש לו מודעות גבוהה.
אורי מקלב: זה היה בגלל שכחת תפילין בתוך הרכב, אנשים נהגו לשים את הטלית והתפילין ברכב במושב האחורי והוא שכח אותם ומי שיודע, מוצר שעולה מאוד יקר ונמצא בשמש בחום אז הוא מתקלקל לגמרי.
אורי מקלב: בעקבות כך הוא ייצר מוצר שהוא בטכנולוגיה שאת אמרת, עינת, שהוא מבוסס על כך שאם יש פתיחה של דלת אחורית הוא לא יכול לצאת מהרכב בלי שהוא נותן איזה איתות, בלי שהוא עושה איזושהי פעולה כשהוא ניגש אל הדלת האחורית ואפילו פותח אותה.
אורי מקלב: זה נכון גם אם יש לו שלושה ילדים וזה קרה בילד האחרון, לא משנה, כל פעם פתיחה, כל פעם סגירה, כל פעם פתיחה, כל פעם סגירה.
אורי מקלב: זה לא בשמים, אלה לא דברים שהם מסובכים מאוד, דברים פשוטים.
אורי מקלב: יכול להיות שבמקרה הזה זה צריך להיות בתוך מערכות הרכב, אבל אם מדינת ישראל, עם כל ההמצאות, רק פתחנו תערוכה לפני כמה ימים על המצאות ישראליות שנעשו במגוון תחומים, ואנחנו יודעים מה ש"מוביליי" יודעת לעשות במערכות אחרות אז גם במערכות כאלו אפשר לעשות אותן גם בלי שצריך לעשות מערכת מסובכת.
אורי מקלב: יכול להיות שצריך אולי ברכבים חדשים כבר בהתקנה, שזה פחות מסובך ואין עלות, לרכבים שיגיעו, נניח, משנת 2018, ולישנים צריך לראות, לעשות את זה בצורה אחרת גם אם זה ייתן מענה זמני לכמה שנים.
אורי מקלב: אני מבין שהחלק של האחריות זה מה שעומד בעוכרינו, החלק של האחריות שאף אחד לא רוצה לקחת, לא היצרנים ולא המשרדים.
אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לקחת אחריות שיאשימו אותנו במידה וזה קרה, אבל באופן מעשי, בעניין הזה, אני יכול אפילו לתמוך בחקיקה שפּוטֵרֶת.
אורי מקלב: אני יודע את זה ואני בעימות עם משרד התחבורה כבר הרבה זמן, בקשר לחיישני רוורס.
אורי מקלב: אני לא יודע כמה תאונות דרכים, נדמה לי ש-14 ילדים נהרגים כל שנה, במיוחד במגזר הערבי, בתאונות חצר שנקראות תאונות רוורס.
אורי מקלב: התופעה הזו שגם חונים בתוך החצר וגם הילדים משחקים בתוך החצר וחיישני רוורס אמורים, ודאי ב-80%, אני לא רוצה להגיד 95%, 80%, למנוע את זה, רק אין תקן היום לחיישני רוורס, אחרי כל כך הרבה שנים, בגלל שאף אחד לא רוצה לקחת אחריות.
אורי מקלב: אין תקינה, לא אירופאית ולא אמריקאית בעניין הזה ואם אין תקינה אז אני לא יכול להתחבר לשום דבר ואם אני לא יכול להתחבר לשום דבר, אז אולי יהיה משהו והוא לא יראה את הילד, במקרה, אחד ממאה, שזה לא יזהה את הילד ואז מישהו יאשים, "איך עשית?" וכל שנה, השם ירחם, כל שנה 14 ילדים, 12 ילדים.
אורי מקלב: הייתה איזו ירידה בשנה האחרונה, ברוך השם, אבל זה סדר הגודל.
אורי מקלב: למה הייתה ירידה?
אורי מקלב: מכיוון שיש כבר רכבים שהתקינו את זה לבד, לא חיכו לתקינה, הם מתקינים את זה.
אורי מקלב: זה מוצר שאם אנחנו נשים אותו בייצור הרכב אין לזה משמעות, זה 100 שקלים.
אורי מקלב: חברה, אני מכיר את התופעה, גם לי, כשהגשתי את הצעת החוק הזו עיתונאים חקרו ועשו מחקר עם מי יש לי קשר, מה יכול להיות, אולי יש לי קשר עם אחת החברות שאולי אני מנסה לקדם ובנו על זה תלי תלים, אבל מה לעשות, שבסוף התברר שאני לא מבקש לרכבים אלא רק לרכבים חדשים שיבואו.
אורי מקלב: אז כנראה לא חשבו שיש לי קשר עם טויוטה וגם מאזדה ועם עוד כמה חברות כאלו שאותן אני רוצה לקדם, אז ירד התחקיר הנוראי שלפיו בטח יש לי איזה עניין להביא את החיישן הזה.
אורי מקלב: דרך אגב, זה חיים, אבל מה עם פגיעות של אנשים מבוגרים שלא נהרגים, אבל לא רואים אותם מספיק קרוב?
אורי מקלב: וכמה אנחנו, מי שיש לנו כבר את החיישנים, יודעים כמה זה באמת מתריע.
אורי מקלב: בדיוק לא ראינו, בדיוק הוא קפץ.
אורי מקלב: ונזקי רכב, גם לנו, גם לאחרים, גם לרכב שלי, בכל קנה מידה הוא שווה, אבל לבוא ולהגיד שאנחנו לא רוצים את זה כיוון שיש מקרים מסוימים שהוא לא ייתן מענה אז אנחנו לא רוצים לקחת אחריות על העניין הזה.
אורי מקלב: זו בעיה שאנחנו צריכים להתמודד איתה.
אורי מקלב: לנגד עינינו צריך להיות ערך החיים ושכל אחד יחשוב שהוא יכול להיות קרוב למקרה ואז ההחלטה צריכה להיות אחרת.
אורי מקלב: דרך אגב, היה כאן חבר כנסת שסיפר פה שברכב שלו, יש לו רכב גבוה, גדול, הוא התקין גם מקדימה ולא רק מאחורנית.
אורי מקלב: הילד ישב מתחת לרכב ובזכות החיישן הילד ניצל, קרוב משפחה שלו שהיה בחצר.
אורי מקלב: הוא המחיש לנו את הסיפור ממש.
אורי מקלב: אני רוצה קצת להתקדם, האם יש כאן עוד מישהו שמקדם טכנולוגיה כזו שנמצא פה?
אורי מקלב: כן, בבקשה, אילן?
<שלום דהן: אני שלום דהן, מנהל הפיתוח של - - -
אורי מקלב: מי זה אילן לוין?
<אילן לוין: אני אילן לוין, אני לא מפתח, אני רציתי להתייחס להיבט - - -
אורי מקלב: תיכף.
<שלום דהן: אני שלום דהן, מנהל פיתוח של חברת "מוביקיז".
<שלום דהן: יש לנו מערכת למניעת שכחת ילדים ברכבי היסעים וברכבים פרטיים.
<שלום דהן: לרכבי היסעים יש לנו כבר תקן, היינו ראשונים בשוק והמוצר שלנו לרכבים פרטיים נמצא כבר חודשיים במכון התקנים.
<שלום דהן: אני מאמין שבשבועות הקרובים אנחנו אמורים לקבל את התקן.
<שלום דהן: המערכת מבוססת על חיישני משקל שמותקנים בכיסאות בטיחות.
אורי מקלב: היא מורכבת בתוך מערכות הרכב?
<שלום דהן: כן.
<שלום דהן: כל המערכת היא קופסה שמתחברת למערכת החשמל של הרכב וכל החיישנים מחוברים לקופסה.
<שלום דהן: היא זו שמשדרת לשרתים ולכל העולם ומקבלים את ההתרעה.
אורי מקלב: אחרי שהיא מורכבת אני מניח שהטכניקה כבר יודעת איך לבצע אותה.
אורי מקלב: מה אמורה להיות העלות של המכשיר?
אורי מקלב: מה המחיר המשוער?
<שלום דהן: קודם כל, המוצר לרכבים פרטיים כבר משנה שעברה נמכר.
אורי מקלב: הוא נמכר בלי תו תקן?
<ורד אורן: וולונטרי אין בעיה.
<ענת לוי: זה לכיסאות קיימים או כיסאות חדשים?
אורי מקלב: לא, הוא לא קשור.
<שלום דהן: לא על כיסא, אלה חיישנים שאנחנו מייבאים אותם - - -
אורי מקלב: ואתה יכול להרכיב אותו.
<שלום דהן: על כל רכב.
אורי מקלב: בתוך המערכת של הרכב זו בעיה, אבל בצד השני, כל אחד שם אותה.
<שלום דהן: כן, על הכיסא.
אורי מקלב: ההרכבה היא רק בתוך הרכב.
<שלום דהן: בוודאי.
<ורד אורן: זה לא שבן אדם יכול - - -
אורי מקלב: גם בכיסא זה מותקן?
<שלום דהן: בעל הרכב מגיע, יש לנו פריסה ארצית של 15 מתקינים מורשים מהצפון עד הדרום, נכנסים למתקין המורשה ומתקינים את המערכת.
<שלום דהן: העלות, יש מחירים.
אורי מקלב: מהי העלות היום?
<שלום דהן: יש לנו שני מסלולים.
<שלום דהן: המסלול הראשון הוא 699 שקלים חד פעמי ו-10 שקלים בכל חודש במנוי, יש כרטיסים.
<שלום דהן: או 49 שקלים.
<שלום דהן: כמו שהיום כולנו רוכשים טלפונים מכל החברות, שאומרים לך שאין התחייבות, תשלם, תדבר כמה שאתה רוצה, זה אותו הדבר, 49 שקלים וברגע שאתה לא רוצה - - -
אורי מקלב: המערכת הזאת - - -
<עינת סגל: התקנה 300 שקל בערך.
<שלום דהן: 299 שקלים שזה כמובן - - -
אורי מקלב: נניח שיש לך רכב מהעבודה ויש לך רכב אחר, אם זה לא הרכבים הקבועים מהם הפתרונות שלכם?
<שלום דהן: בכל רכב המערכת הזו חייבת להיות מותקנת בנפרד.
<שלום דהן: יש לנו דוגמאות, יש לנו משפחה ששני ההורים רכשו כל אחד בנפרד וגם הסבא רכש.
<שלום דהן: זו בעצם - - -
<ורד אורן: האם זה ניתן להעברה מרכב לרכב?
<ורד אורן: אם עכשיו אני מחליפה רכב אני יכולה להעביר?
<שלום דהן: בטח, בטח.
<שלום דהן: ללא עלות, אגב.
<שלום דהן: העברה בין רכב לרכב היא ללא עלות.
<שלום דהן: דבר נוסף שעשינו בשביל הגמישות זה לחיישנים, הרי יש סלקל, כיסא בטיחות ואז בוסטר.
<שלום דהן: בין שלושת השלבים מוציאים את החיישן ושמים אותו על הכיסא החדש.
אורי מקלב: זה ללא עלות נוספת.
אורי מקלב: השלבים של הילדים אתה אומר ללא עלות.
<שלום דהן: אתה נכנס למתקין והוא עושה לך את זה.
אורי מקלב: יש לכם חשיבה שאתם יכולים להגיע לפיתוחים שלא יהיו בתוך הרכב עצמו, בתוך מערכת הטכנולוגית של הרכב אלא מערכת על בסיס המשקל, הנפח, משהו שניתן להעברה מרכב לרכב, האם יכול להיות דבר כזה?
אורי מקלב: משהו נייד שנמצא ברכב, באופן תמידי, אני ח ושב שכשנמצאים בתוך הרכב זה כבר יותר קל.
<שלום דהן: מה שאנחנו ניסינו לעשות - - -
אורי מקלב: זו מערכת שהיא בתוך הרכב, המערכת השנייה, שהיא נמצאת בתוך כיסא בטיחות.
<שלום דהן: הקונפליקט הגדול זה הגורם האנושי.
<שלום דהן: אנחנו מנסים להוציא את הגורם האנושי מהמשחק הזה, כי ברגע שזה הופך להיות משהו שההורה אחראי עליו, אז אין הבדל בין אם הוא ישכח לחבר את ההתקן הזה או לבין זה שהוא ישכח את הילד.
<שלום דהן: בסופו של דבר, אחרי חודשיים, שלושה, ארבעה, חצי שנה זה הופך להיות הרגל.
<שלום דהן: במערכת שלנו ההורה הוא מחוץ למשחק, הילד נכנס.
<שלום דהן: ועשינו את זה לפי התקן, בשלב השני שלנו יש חיווי בתוך הרכב, חיווי קולי וגם חזותי, ברגע - - -
אורי מקלב: האם אפשר להגיע, לפי דעתך, עזוב את העלות עכשיו, למצב כזה שזה לא יהיה תלוי במערכת של הרכב?
אורי מקלב: אם הם יעשו רביזיה - - -
<ורד אורן: בדקתי כרגע, עוד לא הוגשה רביזיה.
אורי מקלב: בסדר, אני מניח שזה שם המשחק בעניין הזה.
אורי מקלב: כל דבר שהוא חודשי, לשלם 10 שקלים, אני חושב שזה יכול להיות איזה מעצור ואיזה חסם לאנשים, אבל משהו שהוא יהיה מותקן בתוך כיסא הבטיחות, ניתן להעברה, בתוך הבוסטר, בתוך הסלקל, הוא יהיה נייד ויכולים אולי להיות שני סוגים, אחד שהוא עם ההרכבה בתוך הרכב ואחד נייד.
אורי מקלב: לפי דעתך, אולי יש לכם מגבלה של אמצעים כדי להשקיע בזה, אבל אם הייתה לכם את האפשרות או שהייתה דרישה, האם יש אפשרות טכנולוגית לפי דעתך?
<שלום דהן: אפשרות טכנולוגית תמיד יש.
<שלום דהן: אגב, אנחנו ניסינו עם אחת החברות של כסאות בטיחות, הרי המוצר שלנו נמכר גם באירופה, אז ניסינו עם אחת החברות ליצור איתם איזשהו קשר מסוים כדי שהכיסאות יגיעו כבר עם המערכת.
<שלום דהן: אין היענות גדולה מצד החברות, הן לא ממדינת ישראל, זה קצת יותר קשה.
<שלום דהן: לעשות משהו שהוא לא תלוי במערכות הרכב, צריך לחשוב על זה.
<שלום דהן: אני לא חושב שיש משהו שאי אפשר לעשות היום, צריך לחשוב על זה.
<שלום דהן: לראות יתרונות מול חסרונות ואם באמת משיגים את המטרה שלנו.
אורי מקלב: איזה דברים, אתה חושב, יוכלו להוזיל את זה?
אורי מקלב: אם הייתה דרישה היום, עם כל מה שאתם מוכרים היום, אם 10,000 יש היו לוקחים, כמה מחוברים היום להתקנים האלה?
<שלום דהן: אצלנו, ברכבים הפרטיים 250 לקוחות.
אורי מקלב: מאיזה סכומים אתה חושב היה אפשר להוריד את העלות של המוצר הזה באופן דרמטי?
<שלום דהן: מה זאת אומרת?
אורי מקלב: מחיר ההתקנה הוא מחיר תמיד אצל כולם, אבל מה המרכיב היקר, ההתקנה או המוצר עצמו?
<שלום דהן: המוצר עצמו.
אורי מקלב: אם הייצור שלו יותר גדול, לא של 200 אלא של 20,000, של 10,000, אז העלות אמורה להיות יותר זולה?
אורי מקלב: מה הסף?
אורי מקלב: אם הייתה לכם התחייבות של, נניח, 10,000 יחידות כאלה, שמבטיחה לכם סבסוד, אם אתם לא מוכרים, לא משנה, מערכת כזו או אחרת - - -
<גיל דותן: זה דבר שכמובן יוזיל את העלות.
<גיל דותן: אנחנו ייבאנו קרוב ל-6,000 יחידות.
<גיל דותן: יש לנו כאן, היום, זמינות, אנחנו שילמנו עליהן את המחיר המלא שלהן.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להגיע כאן למשהו, אני חושב שאין תחרות מספיק, אנחנו צריכים ליצור, ותיכף אגיע לזה, אני רוצה לשמוע את האחרים, צריכים ליצור כאן איזה משהו שיגרום לתחרות ויגרום לאנשים תמריצים כדי לפתח את זה כדי להתקין ואנחנו נגיע לסכומים אחרים.
<גיל דותן: זה נשמע יותר כמו בעיית ביקוש מאשר בעיית היצע.
אורי מקלב: נכון, אבל יכול להיות שההיצע לא זמין ומספיק זול או נגיש.
אורי מקלב: אני חושב שבדברים האלה, היום, רכבי ליסינג, כל כך הרבה רכבי ליסינג מסתובבים, אני רואה שלהשקיע בתוך מערכות ליסינג, ולקבל אישור, לא לקבל אישור, אבל גם בלי האישורים, משרד התחבורה ידע לעשות את זה בהתקנים מצילי חיים של "מוביליי" או התקנים אחרים, משרד התחבורה מסבסד.
אורי מקלב: יש סבסוד של המערכות האלו.
<עינת סגל: ביקשנו גם עבור זה, שיהיה סבסוד באגרות.
<עינת סגל: ביקשנו, עוד לא קיבלנו תשובה.
אורי מקלב: רק אגרות התקנה?
<עינת סגל: לא בהתקנה, לא.
<עינת סגל: אנחנו מדברים עכשיו על רכב שמתקין, אז יש לו הנחה באגרות.
<עינת סגל: זה כאילו סוג של סבסוד.
אורי מקלב: כאן אני רוצה להפנות, אבל לפני זה, אני רוצה לשמוע גם אחרים.
אורי מקלב: שלום, יש לי רק שאלה אחת.
אורי מקלב: כל הנושא של מחויבות שאולי יתבעו אתכם ולמה אתם לא חוששים מזה?
אורי מקלב: מישהו דיבר כאן על זה, או גיל או נפתלי.
<עינת סגל: אם קורה מקרה טרגי, למרות שהתקינו את המערכת שלכם, היא לא עבדה, הרי אין מאה אחוז, מה לעשות.
אורי מקלב: את דיברת על כך שיש כאלה שלא רוצים כי הם מפחדים מאחריות.
<עינת סגל: כן, אמרו לי.
אורי מקלב: אתם בטוחים במוצר שלכם.
אורי מקלב: יש מתקין מורשה ואתם לא חוששים.
<שלום דהן: מבחינת המתקין, אנחנו לא חוששים לגבי ההתקנה של הרכב, זה לא יפגע במערכות של הרכב, מערכות חשמל וכו'.
אורי מקלב: לא, עינת דיברה על כך שיש רתיעה, חברות שלא רוצות להיכנס לשוק הזה מכיוון שהם אומרים שהם לא יודעים איך הם ייקחו אחריות על כך, שאותו אדם שהתקין את זה לא השתמש נכון, לא עשה את הפעולה, נטרל אותה או דברים כאלה ואחרי זה יבואו לתבוע אתכם ויגידו: "שמע, אתם התקנתם מערכת של הצלת חיים והיא לא הייתה פעילה, היא לא עשתה את זה".
אורי מקלב: אתם לא - - -
<שלום דהן: יש התייחסות לזה שבסופו של דבר כמובן שהגורם של ההורה, עצם זה שהמערכת מותקנת ברכב, ההורה לא יורדת ממנו האחריות, אבל מבחינת הביטחון - - -
אורי מקלב: אני אומר עוד פעם, אי אפשר לקרוא לזה אחריות, זו לא אחריות, זה נושא של היסח הדעת.
אורי מקלב: גם מי שיש לו אחריות יש לו היסח דעת, מה השאלה פה?
אורי מקלב: אין מושג כזה של אחריות, כולם אחראים.
אורי מקלב: לא מדובר על הורים שמזניחים את הילדים או שלא אכפת להם מהילדים או שלא חוששים - - - אלה הורים שכן חוששים, אנחנו לא מדברים על עשר דקות שהיא יצאה לקניות, אנחנו מדברים עכשיו על אנשים ששכחו.
אורי מקלב: הוא היה מספיק אחראי וזה לא משנה אם הסבתא עשתה את זה, שלא הייתה רגילה, או מישהו אחר והוא מתוך הטִרדה שהוא גם בפלאפון וגם חיפש חניה חצי שעה ועד הצליח לתמרן או שהוא החנה במקום שהוא לא הכי בסדר והוא רץ ובסוף, את הילד, הדבר הכי יקר שהיה לו, שזה מרכז החיים שלו, הוא שכח אותו.
אורי מקלב: אני לא רואה כאן בעניין הזה - - - בכל אופן, אני אומר את זה גם למשרד התחבורה, כשרוצים, מי שמאמין במערכת שלו, הוא לא חושש מתביעה.
אורי מקלב: כמו הרבה דברים, גם יצרני רכב לא ייצרו רכב ואף אחד לא יעשה כיסא בטיחות.
אורי מקלב: אם מייצרים מוצר חזק ואמין אז בעניין הזה הוא, יש לו - - - אחרת אנחנו לא היינו יכולים להתקדם.
אורי מקלב: אני מבקש התייחסות קצרה, מי שעוד רוצה להתייחס לעניין.