GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכאל בירנהק: חלק מהדברים נאמרו.
<מיכאל בירנהק: יש גם הרבה סוגי אפליקציות, הן משתנות כל הזמן.
<מיכאל בירנהק: זו סוגיה מאוד דינמית.
<מיכאל בירנהק: אי-אפשר יהיה לעשות חוק תלוי טכנולוגיה, כי תוך דקה הוא יתיישן.
<מיכאל בירנהק: מורכבות משפטית – עולות שאלות שהן בנות פתרון, אבל יהיה צריך להתמודד אתן.
<מיכאל בירנהק: אם אדם נותן הנחיה בגוגל או בפייסבוק בכלים שהם נותנים, אבל בצוואה בעל-פה – אפשר גם צוואה בעל-פה בתנאים מסוימים – אומר משהו אחר, ותנאי השימוש אומרים משהו אחר, יש בלגאן וצריך להסדיר את ההיררכיה בדברים האלה.
<מיכאל בירנהק: יש דינים אחרים – חוק המחשבים, חוק הגנת הפרטיות והשאלות של הגלובליזציה.
אורי מקלב: לא מיצינו את הדיון.
אורי מקלב: השארת אותנו עם הרבה חומר למחשבה.
אורי מקלב: שלי מרבל, סיפור אישי, בבקשה.
<שני מרבל: שמי שני.
<שני מרבל: אני אחות של שמשון.
<שני מרבל: שמשון חלה בסרטן כשהיה בן 16.5.
<שני מרבל: הוא נפטר בגיל 19 ויום אחד.
<שני מרבל: שמשון ניהל דף פייסבוק, בלוג, שבו היו אלפי עוקבים.
<שני מרבל: הבלוג היה משמעותי מאוד עבורו ועבור הסביבה.
<שני מרבל: שמו של הבלוג היה אונקולוגי.
<שני מרבל: השם הזה ביטא את רצונו לשמור על הלוגיקה והשפיות בתוך המלחמה העיקשת על החיים.
<שני מרבל: מי שרוצה יכול אחר כך להתרשם.
<שני מרבל: הפוסטים שלו היו מקור עידוד לרבים אחרים – הן לחולים במצב דומה למצבו והן לבני משפחה של חולים.
<שני מרבל: הרבה אנשים שיתפו אותו גם בהודעות פרטיות, בהן לעתים ביקשו ממנו עצות, כיצד להתמודד עם המצב המורכב.
<שני מרבל: יש לומר שהבלוג הגיע גם לפרסום בפורומים ובכלי תקשורת נוספים.
<שני מרבל: שמשון הפריד בין שמשון לבין אונקולוגי, כשכתב את הבלוג בעילום שם.
<שני מרבל: כשחברים במחנה של זיכרון מנחם גילו שהוא אונקולוגי, התעוררה התרגשות רבה.
<שני מרבל: לאחר פטירתו הצלחנו להיכנס ממכשיר הסלולרי שלו לפייסבוק, ועדכנו בבלוג ששמשון נפטר.
<שני מרבל: ידענו שבבוא העת נרצה להשתמש בחומרים שכתב בבלוג ואף בהודעות הפרטיות – בעיקר בתשובות שהוא ענה לפונים אליו.
<שני מרבל: עבורנו הבלוג היה זיכרון חי של שמשון מלא חוכמה, מלא חיים, וזה היה מעין עיזבון רוחני שלו.
<שני מרבל: לצערנו, בוקר אחד הכול נעלם – גם הפרופיל האישי שלו, גם הבלוג.
<שני מרבל: אין צורך לומר שברגעים האלה חווינו סוג של אובדן מחדש.
<שני מרבל: אלו דברים שכתב, שהם זיכרון ממנו, וזיכרון הכי משמעותי.
<שני מרבל: מייד פנינו לפייסבוק, והם טענו שאת הפרופיל האישי הם יוכלו להחזיר – רק כדף זיכרון – זה מה שהם הכירו.
<שני מרבל: זו באמת לא היתה בעיה – הוצאנו את התהליך הקבוע, והפרופיל חזר כדף זיכרון.
<שני מרבל: יש לומר שמי שלא היה חבר שלו, לא יוכל להיות יותר חבר שלו.
<שני מרבל: מי שהיה חבר, רואה את התמונות.
<שני מרבל: לקבל את הסיסמאות שלו והודעות פרטיות אנחנו ממש לא יכולנו.
<שני מרבל: הם סירבו בכל תוקף.
<שני מרבל: לגבי הבלוג, מכיוון שהוא היה המנהל היחיד של הדף, של הבלוג, הם טענו שאין אפשרות להחזיר את הדף, כי אין מי שינהל אותו.
<שני מרבל: ביקשנו להוסיף אותי כמנהלת העמוד.
<שני מרבל: הם סירבו.
אורי מקלב: והחומר- - -
<שני מרבל: אין.
<שני מרבל: לא היו מוכנים לתת.
אורי מקלב: באיזו טענה?
אורי מקלב: אני מבין שהם לא רוצים שמישהו אחר ינהל במקומו.
<שני מרבל: הגנת הפרטיות – אנחנו לא ניתן לכם לנהל.
<שני מרבל: בסופו של דבר הם כן הציעו לנו את הפתרון – האמת שפניתי לוורד, לאיגוד האינטרנט הישראלי.
<שני מרבל: היה הרבה דין ודברים בעניין.
<שני מרבל: המון מומחים ניסו לעזור.
<שני מרבל: אף אחד לא הצליח לפרוט את העניין הזה.
<שני מרבל: בסופו של דבר הם הציעו פתרון, שנעביר לכם את החומרים, תוכלו לפתוח דף חדש; אפילו נעשה לכם העברה של כל מי שעקב, ויעשה לכם לייק, אבל ההודעות הפרטיות – אנחנו לא מוכנים לתת.
<שני מרבל: פנינו לעזרה לכל גורם אפשרי.
יעל כהן-פארן: כל ההודעות הציבוריות כן הסכימו להעתיק?
<שני מרבל: הם הסכימו לשלוח לנו אותן.
<שני מרבל: אנחנו רצינו יותר מזה – רצינו להצטרף כמנהלי העמוד, כדי שנוכל להיות חשופים.
אורי מקלב: אני מבין אתכם.
אורי מקלב: זה זיכרון, היה לו משהו משמעותי בחיים, ולהמשיך עם מה שהוא יצר.
אורי מקלב: זה מובן מאוד מבחינתכם.
אורי מקלב: אני לא האיש הכי טכנולוגי, אבל אם הייתם מודעים לכך שהולכים לסגור אתכם, יכולתם למשוך את החומר?
<שני מרבל: יכולנו למשוך את החומר כמו כל אדם שעשה לייק לעמוד.
<שני מרבל: לא כמנהל העמוד.
<שני מרבל: רק מי שמנהל את העמוד יכול להוסיף מנהלים אחרים.
אורי מקלב: לא היתה לכם סיסמה?
<שני מרבל: לא היתה לנו סיסמה.
<שני מרבל: יכולנו להיכנס מהטלפון.
<שני מרבל: גם את הטלפון שלו בסופו של דבר לא היה טעם להשאיר, והמספר עבר הלאה.
<שני מרבל: לכן גם לא היתה לנו האפשרות להיכנס לפייסבוק.
<שני מרבל: הפעלנו עורכי דין.
<שני מרבל: בסופו של דבר בשביל לתת לנו את החומרים הם ביקשו תוך חמישה ימים להמציא להם מכתב מנוטריון ותעודת פטירה והמון-המון מסמכים שהוכיחו שאנחנו היורשים, ועדיין הם לא נתנו לנו.
<שני מרבל: נתנו מכתב אישי.
<שני מרבל: לאחר פנייה אישית אליה הם בחנו את האפשרות ובצעד מאוד-מאוד אנושי נתנו לנו להיות מנהלת העמוד.
<שני מרבל: הבלוג הזה פועל עד היום.
<שני מרבל: אנחנו כותבים בו כל מיני דברים אחרים.
<שני מרבל: אתם יכולים להיחשף לזה.
<שני מרבל: זה צעד תקדימי.
<שני מרבל: פייסבוק לא נתקלה במקרה כזה עד אותו זמן.
<שני מרבל: אני יכולה לומר שכמה חודשים אחר כך הם עשו את הפיצ'ר של היורש.
אורי מקלב: מתי שמשון נפטר?
<שני מרבל: שמשון נפטר לפני 3.5 שנים.
<שני מרבל: אנחנו באמת אחר כך היינו חשופים – הוצאנו ספר – ומי שרוצה, יכול אחר כך להתרשם.
אורי מקלב: הצפת לנו גם מבחינה רגשית, כמה לדברים האלה יש משמעות.
אורי מקלב: יש לזה משמעויות מאוד רגשיות כלפי אחים, אחיות, הורים, ילדים.
אורי מקלב: אין ספק שאנחנו לא מתעסקים פה רק בדבר המוני – הרבה יותר מכך.
אורי מקלב: גם בהזדמנות הזו אומר שנציגת פייסבוק שלחה מכתב לוועדה, שהיא לא יכלה להגיע לוועדה הזאת, אבל יעקבו אחרי זה.
אורי מקלב: יכול להיות שהייתי שואל אותה, אם היתה פה – אם, נניח, היינו עושים חקיקה, שבתוך ירושה יש האפשרות, האם הייתם מתאימים את עצמכם לחקיקה הישראלית בנידון, כמי שהוא ישראלי, וחל עליו החוק הישראלי – האם הייתם נותנים לו, אם היינו מאפשרים את זה בחקיקה?
אורי מקלב: נשאל אותה את הדבר הזה.
אורי מקלב: אם נחוקק חקיקה, כפי שנאמר עד היום בפייסבוק, חקיקה ישראלית מכבדים בישראל.
אורי מקלב: במדינת ישראל הם כן מתאימים את עצמם.
יעל כהן-פארן: חייבים לעמוד בחוקים.
<יהונתן קלינגר: הם מתנהגים כדיקטטורים, אבל הם לא.
אורי מקלב: החקיקה הישראלית לא מחייבת חברה שנמצאת בחו"ל.
<יהונתן קלינגר: הם גם בארץ.
אורי מקלב: אנחנו יכולים להטיל עליהם סנקציות.
אורי מקלב: אבל אפילו בהנחה שאנחנו לא יכולים להטיל עליהם סנקציות, אבל הם אומרים: אנחנו כמדיניות – הרי יש טענות על הכחשת שואה, שפייסבוק כתב במכתב מאוד מפורט ושקוף: אם אנחנו כאן בארץ – דבר אוניברסלי, מאוד ברור – אנחנו כאן בארץ פועלים לפי החוק הישראלי, אבל יש מדינות, אותו פייסבוק, ששם מותר להכחיש שואה, ולא פועלים מול העניין הזה.
<יגאל-עם פז: שמי עו"ד איגי פז.
<יגאל-עם פז: אני ממחלקת ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים.
<יגאל-עם פז: רפרנט, בין השאר, של דיני ירושה.
<יגאל-עם פז: הנושא הזה הוא מאוד-מאוד מורכב.
<יגאל-עם פז: כמה שחשבתי לפני הדיון שהנושא הזה מורכב, הדיון הזה והדברים שנאמרו רק מחדדים עוד יותר אצלי את המורכבות של הנושא.
<יגאל-עם פז: אתחיל מהמסגרת המתאימה, איך אנחנו מטפלים בנושא הזה.
<יגאל-עם פז: האם המסגרת המתאימה היא לפי דיני הירושה?
<יגאל-עם פז: אולי לפי דיני החוזים?
<יגאל-עם פז: כשאנחנו מדברים על דיני הירושה, יש לנו עיזבון הנפטר, שכולל ככלל נכסים שעונים על שני תנאים מצטברים: אחד, שיש להם ערך כלכלי – ואני לא מתכוון לערך כלכלי, כי לפעמים יש ערך סנטימנטלי למשפחה, שהוא שווה להם המון-המון, אבל לאדם אחר מהרחוב, זה יהיה שווה אפס.
<יגאל-עם פז: אז כשאנחנו מדברים על ערך כלכלי, אנחנו בדרך כלל מדברים על ערך כלכלי אובייקטיבי.
<יגאל-עם פז: והדבר השני הוא נכס שאתה יכול לרכוש עליו בעלות, מהעיזבון הדיגיטלי הזה צריך לפלח בסוף איזה דברים יש להם אך ורק ערך סנטימנטלי.
<יגאל-עם פז: הם הנכסים שכפי שאמר פרופ' מיכאל, באמת יש לנו קושי לסווג אותם כנכסים שהם בתוך העיזבון.
<יגאל-עם פז: מנגד, יכולים להיות נכסים שכן יש להם ערך כלכלי.
<יגאל-עם פז: למשל, אם יש למישהו בחשבון ג'ימייל טיוטת ספר, שהוא בדיוק עמד להוציא לפני פטירתו, זה נכס פיזי שהוא יכול להיות בתוך העיזבון, ואפשר עם צו ירושה או צו קיום צוואה, לבוא ולדרוש לקבל את הנכס הפיזי עצמו.
<יגאל-עם פז: אותו דבר חשבונות ביט קוינס ודברים אחרים שיש להם ערך כלכלי אמתי.
<יגאל-עם פז: לגבי דברים אחרים, צריך לשאול, האם אנחנו מסווגים אותם במסגרת העיזבון, או אנחנו מתייחסים אליהם כאיזשהו הסכם שיש לאדם עם החברה, עם הספקית, מעין זכות אישית, כמו שנאמר כאן.
<יגאל-עם פז: הגישה של פרופ' ויסמן היא גם תומכת במה שאנחנו אמרנו, שצריך להיות ערך כלכלי, והגישה הזאת קיבלה ביטוי בפסקה.
<יגאל-עם פז: אגב, גם הכללת נכסים כאלה בעיזבון מעלה הרבה מאוד שאלות שלא היינו רוצים להגיע אליהן – למשל מה קורה כשיש נושה לעיזבון, והנושה הוא קודם ליורשים.
<יגאל-עם פז: קודם כל מסלקים את החובות מהנושים, ורק אחר כך הנכסים מגיעים ליורשים.
יעל כהן-פארן: למה זה קשור, אם אין פה עיזבון עם ערך פיננסי?
<יגאל-עם פז: זה קשור, כי אם רוצים לטפל בזה במסגרת הירושה, אנחנו לא בטוחים שזו הדרך הנכונה, כיוון שזה יכול להוביל לתוצאות לא רצויות, שבהן נושים באים ומחזיקים במכתבים האישיים, בתמונות האישיות, ורוצים לגבות על זה מחיר מהמשפחה – זה לא מצב שאף אחד לא היה רוצה להגיע אליו.
אורי מקלב: אם רשות המסים יבקשו כניסה לדואר אלקטרוני.
<יהונתן קלינגר: יש מקרה שמתנהל כרגע בימים אלה, מאוד דומה.
אורי מקלב: להם כן תאפשרו בעניין הזה?
אורי מקלב: מבקר המדינה זה סיפור אחר עכשיו, שהוא רוצה גישה לווטסאפים של עובדי המדינה.
אורי מקלב: זו דרישה חדשה.
אורי מקלב: זה דין אחר.
אורי מקלב: אנחנו לא שם.
אורי מקלב: אני רוצה להבין, מדוע או במה אתם רואים את זה אחרת מירושה רגילה, שיש לו כתבים, יש לו התכתבויות, יש לו יצירות.
אורי מקלב: איך אתם רואים את זה אחרת?
<יגאל-עם פז: בדיוק הסברתי את הקשיים שיש, לסווג נכסים שאין להם ערך כלכלי.
<יגאל-עם פז: בדרך כלל אפשר לייצר כלל אצבע – אם האדם היה יכול לקבוע את הדבר הזה לפני מותו- - -
אורי מקלב: התכתבויות זה לא כלכלי?
<יגאל-עם פז: זה יכול להיהפך לערך כלכלי.
יעל כהן-פארן: זה כתבי קפקא.
<יגאל-עם פז: לכן כל הדברים האלה, וגם מחלוקות שיכולות להיווצר בין היורשים – אחד רוצה כך והשני רוצה כך – מובילים למסקנה שלא בטוח שדיני הירושה הם המסגרת המתאימה.
<יגאל-עם פז: מדובר פה על הפתרון של דרך דיני החוזים.
<יגאל-עם פז: למשל, כשאדם נרשם לספק מסוים, ישאלו אותו: האם אתה רוצה להעביר את המידע הזה לאחר מותך לאדם מסוים, ותציין אותו.
<יגאל-עם פז: פה אני גם רוצה להתייחס לנקודה שוורד דיברה עליה, על הדיונים שהיו ב-2013.
<יגאל-עם פז: אני לא הייתי ב-2013 במשרד, אבל אני חושב שיש פה חוסר הבנה – או הרפרנט שהיה לפניי לא הבין אותך, או את לא הבנת את התשובה שלו.
<יגאל-עם פז: אני לא יודע אם זה גובה בכתב.
<יגאל-עם פז: נכון שאתה לא יכול להתגבר על דיני הירושה דרך הסכם.
<יגאל-עם פז: אני לא יכול לעשות הסכם עם אדם, ולומר: אחרי מותי כל רכושי ילך אחריך בהסכם רגיל ולא בצוואה – אחרת אין משמעות לצוואה.
<יגאל-עם פז: לעומת זאת, אם אתה מגדיר נכס מסוים, במיוחד אם זה לא משהו שיש לו ערך כלכלי, כפי שאמרנו, אני לא חושב שיש עם זה בעיה, אבל אני יכול להביא את זה לדיון מחודש אצלנו במשרד ולבדוק שוב מה נאמר והאם יש לנו עמדה נוספת.
<יגאל-עם פז: אגב, ב-2014 יש פסיקה מחודשת של השופט הנדל, פלונית נגד פלוני, שהשופט הנדל דיבר על כך שנכס מסוים כן אפשר לעשות בו עסקה, בשונה מכל ירושתו של אדם, כי סעיף 8 מדבר עסקה בירושתו של אדם בטלה.
אורי מקלב: אני שואל, היום, משרד המשפטים פועל בעניין הזה?
אורי מקלב: מה התקדמתם מאז 2014?
אורי מקלב: אתם היום יוצרים?
אורי מקלב: אתם דנים בזה?
אורי מקלב: אנחנו יכולים להסכים, לא להסכים עם זה, אבל השאלה איפה אתם נמצאים בעניין הזה?
<יגאל-עם פז: התקיימו דיונים.
<יגאל-עם פז: הם נעצרו בשלב מסוים.
<יגאל-עם פז: לא ראינו פתרון חקיקתי, בטח לא פתרון הוקוס-פוקוס.
<יגאל-עם פז: ראינו שהפתרון החקיקתי הוא מאוד-מאוד מורכב, וחשוב לי גם לומר שהעובדה שהנושא הזה לא קודם במהלך השנים לא ממעיטה מהחשיבות של הנושא; יש הרבה מאוד נושאים חשובים אחרים שלא מקודמים, ובסוף יש פה גם שאלות של הדרג המדיני שיכול להנחות את הדרג המקצועי.
<יגאל-עם פז: היה קשה לנו לראות פתרון חקיקתי, שאנחנו יכולים – ובסוף יש סדרי עדיפויות, והכול חשוב.
אורי מקלב: נכון, ברור שיש סדרי עדיפויות, אבל גם בתוך סדרי העדיפויות צריך להתקדם ליעדים, בתוכניות העבודה, גם בנושא הזה.
אורי מקלב: הוא גם צריך לקבל מענה.
אורי מקלב: זה שקשה לכם או לא קשה לכם – אני מניח שבכל הסקאלה הזאת של השאלות שדיברנו, יש דברים שכן אפשר להתקדם אתם.
אורי מקלב: יכול להיות שאין מענה לכול, אבל יכול להיות שעדיין יהיו סוגיות שעדיין לא תהיה הסכמה ביניכם, אבל אני חושב שיש סוגיות שאפשר להתקדם אתן, לקבל החלטה בעניין הזה.
אורי מקלב: לא מתקדמים.
<יהונתן קלינגר: יהונתן קלינגר, התנועה לזכויות דיגיטליות.
<יהונתן קלינגר: קודם כל אני מברך את הכנסת על הדיון המאוד חשוב הזה, ואני מקווה שיתחיל להתגלגל פה הליך חקיקה, או לפחות הסדרה שתביא לנושא.
<יהונתן קלינגר: אין, לפחות אצלנו, הסכמה חד-משמעית לגבי מה ההסדר, אבל אנחנו חושבים שכן צריך הסדר.
<יהונתן קלינגר: ההסדר הזה צריך להביא בחשבון מבחינתנו, הפרדה בין הנכסים הרלוונטיים הכלכליים, כפי שמשרד המשפטים הבהיר, לבין המידע הפרטי של הנפטר.
<יהונתן קלינגר: אנחנו רואים הסדר כזה כהסדר שאולי יצריך הכנסה של צדדים שלישיים שאינם מעוניינים כגון נאמן, שיבדוק את התוכן ויעלים דברים שעלולים לפגוע בפרטיות של צדדים שלישיים, אבל צריך לזכור דבר אחד: כל עוד התאגידים הבין-לאומיים, הגופים הגדולים שמחזיקים את המידע שלנו, לא יהיו צד פה להליך החקיקה, וכל עוד עמדתם היא שהיחס שלהם מולי הוא יחס חוזי, ואין לי זכות קניין בחשבונות שלי אצלם, כל התהליך הזה יהיה תהליך תיאורטי באוויר, כי אם אין חקיקה רשמית, שאומרת שחשבון הג'ימייל שלי הוא רכוש שלי, ויש לי הזכות גם להעביר אותו הלאה, גם לסחור בו, גם לקבל אותו ולעיין בו ולשמור אותו אחרי המוות, הטענה שלהם תהיה: אדוני, אתה נפטרת- - -
<רועי גולדשמידט: לא הבנתי.
<רועי גולדשמידט: אם יש לי מידע בענן, מידע בעל ערך פיננסי פשוט – ספר שכתבתי, שנמצא בענן- - -
<יהונתן קלינגר: אתה הבעלים של זכויות הקניין הרוחני בו לגמרי.
<רועי גולדשמידט: והיורשים שלי?
<יהונתן קלינגר: הם הבעלים של זכויות קניין רוחני, אבל בהיעדר הסכם שאומר- - -
<מיכאל בירנהק: אני חושב שכאשר מדובר בנכס קנייני, וספר הוא מוגן בזכויות יוצרים- - -
<יהונתן קלינגר: אז הוא ילך לבקש אנטון פילר.
אורי מקלב: ואם הוא כתב שיר?
<יהונתן קלינגר: שיר, צילום – לא משנה מה – תצטרך הליך, לתפוס את ההארד דיסק.
<ורד שביט: היה מקרה אמתי כזה של סופרת בין-לאומית, מרשה מיירה.
<ורד שביט: היא נפטרה, וכתב היד שלה היה בענן, ואביה היה צריך להילחם בגוגל בבתי משפט כדי לקבל גישה לכתבי היד שלה.
<מיכאל בירנהק: חלק מהמלחמה פה נובעת – מה שמתואר כאן כמלחמה – נובעת מזה, שזה חדש.
<מיכאל בירנהק: זה חדש למשתמשים, זה חדש לבני המשפחה, זה חדש כמובן גם לתאגידים.
<מיכאל בירנהק: כל הזמן הדברים משתנים.
<מיכאל בירנהק: שירותי ענן זה דבר חדש בחיינו באופן יחסי.
<מיכאל בירנהק: אנחנו משתמשים בזה באופן אינטנסיבי כמשתמשים פשוטים.
יעל כהן-פארן: לי יש דרופבוקס מ-2009.
<יהונתן קלינגר: העניין הוא כזה: כל עוד לא יוגדר שהחשבונות שלנו הם נכס- - -
אורי מקלב: יונתן צודק בזה, אבל אני צריך להוכיח שזה ספר.
אורי מקלב: אני צריך להיאבק על זה.
<יהונתן קלינגר: אם אתם כמחוקקים תיתנו לנו עוגן קנייני, כל השאר יוסדר.
<יהונתן קלינגר: לא בטוח שיש פה עוגן קנייני, אם יש חוזה.
<יהונתן קלינגר: זכות היוצרים נותנת לך עוגן קנייני ביצירה, אבל לצורך העניין, אם כתבתי ספר בכתב יד, והשארתי אותו בנחלת הכלל, והוא הלך לאיבוד ומישהו מצא אותו, זה לא בהכרח אומר שאני יכול אחר כך ללכת ולתפוס אותו.
<יהונתן קלינגר: אם השארתי אותו בכספת, ובכספת כתוב שאם לא שילמת 45 יום על שירותי האחסון, הם יכולים להשמיד- - -
אורי מקלב: הוא מתאר דברים שיכולים להיות של הכלל.
אורי מקלב: זה לא רק מקרים פרטיים.
אורי מקלב: יש ויכוחים – זה שלך, זה לא שלך.
אורי מקלב: אמיר חסידים.
<אמיר חסידים: שמי אמיר חסידים.
<אמיר חסידים: אני מנכ"ל חברת השקעות בשם- - - הייתי מנכ"ל חברת גפן השקעות ושתי חממות טכנולוגיות – חממת מיטב וחמת אתי.
<אמיר חסידים: אנחנו משקיעים בחברה שעוסקת בדיוק בתחום הזה, של צוואה דיגיטלית, שבעצם מנהלת את הנכסים הדיגיטליים של האדם לאחר מותו, ומעבירה לפי קריטריונים מסוימים, שהאדם קובע, את אותם נכסים ליורשים, לפי הגדרתו.
<אמיר חסידים: זה יכול להיות חשבון מסוים – למשל, חשבון האימייל יעבור לאשתו, ותמונות מחופשה תעבור לחברה שלו, לצורך העניין.
אורי מקלב: לבן שלו...
יעל כהן-פארן: זה בדיוק האתגרים של המידע הדיגיטלי.
יעל כהן-פארן: ..
<אמיר חסידים: אחת הבעיות שאנחנו מזהים פה בעניין הזה, זה הנושא של הרגולציה הישראלית, ככל שהיא תחול או תתממש או תקרה, תחול רק על חברות ישראליות.
<אמיר חסידים: היום האזרחים הישראליים, כמעט כל השירותים הדיגיטליים שכולנו צורכים, הם מחברות בין-לאומיות.
<אמיר חסידים: בהקשר הזה ראוי אולי לציין את העמדה של חברת פייסבוק ישראל, שבעצם במסגרת תביעה ייצוגית שהוגשה כנגדה, אמרה שהם לא יכולים לקבל את כתבי התביעה, כי הם לא מייצגים את פייסבוק העולמית, כלומר פייסבוק זה לא פייסבוק, ובעצם הרגולציה שלנו תחול על חברות ישראליות.
<אמיר חסידים: התביעה הייצוגית הזאת הוגשה על-ידי אבי ברק- - -
קריאה: אותו דבר, אפל, אותו דבר, פייפאל, כדי להתחמק מחוק ולשלם מסים.
קריאה: הן גם לא משלמות מסים פה.
קריאה: הם לא מביאים נציגים לפה לוועדה.
<אמיר חסידים: התביעה הייצוגית, יש לומר- - -
אורי מקלב: מי קהל הצרכנים שלכם?
אורי מקלב: בעלי חברות?
<אמיר חסידים: אנחנו זיהינו בשלב ראשון שתי דמוגרפיות שבהן אנחנו מתמקדים: ראשונה, כפי שנאמר פה, ובצדק, זה חיילים.
<אמיר חסידים: אנחנו כרגע מתמקדים יותר בחיילים בצבא האמריקאי.
<אמיר חסידים: זה אנשים צעירים, שמנהלים עולם דיגיטלי מאוד-מאוד עשיר, והם מחפשים פתרונות למצב של לאחר מוות, כי הם נמצאים לאחר סיכון, ודמוגרפיה שנייה שאנחנו מזהים זה אנשים שמנהלים הרבה חשבונות און ליין, שהם חשבונות פיננסיים בעיקר, כמו חשבון פייפאל, שאני מניח שלחלק גדול מהנוכחים כאן יש, ומתברר- - -
אורי מקלב: יש לכם רק זכות כמנהלי עיזבון?
<אמיר חסידים: אסביר.
<אמיר חסידים: כל החברות שנמצאות בתחום הזה – לפחות למיטב ידיעתי – עוקפות את הבעיה.
<אמיר חסידים: אנחנו לא פותרים את הבעיה.
<אמיר חסידים: בעצם אנחנו מאחסנים את אותן סיסמאות, ומעבירים אותן, אבל זה לא פתרון.
<אמיר חסידים: זה לעקוף את הבעיה, ולהתחכם לאותן חברות.
<אמיר חסידים: חזרה לנושא החברות הבין-לאומיות.
<אמיר חסידים: כפי שאמרתי, הוגשה תביעה ייצוגית, שהגיש אותה אברהם ברק, שטוען בה שפייסבוק פוגעת בזכות לפרטיות של אזרחי ישראל, כי היא מנהלת מאגר מידע לא רשום, ומנהלת הרבה מאוד מידע עלינו באופן אישי, שהיא יכולה לחלוק אותו.
<אמיר חסידים: בהקשר הזה צריך לציין גם את מה שאמרה שרת המשפטים בכנס סייבר לפני שבוע – היא אומרת שפייסבוק וגול ממש פוגעות בריבונות הישראלית על-ידי מעשים שהם מבצעים.
אורי מקלב: אני מציע שבשלב הזה נסיים – ודאי שזה מעניין אותנו, לראות איך אתם התמודדתם מול חברות, מה התשובות שקיבלתם על פניות כאלה ואחרות, אבל נעשה את זה בהזדמנות שנייה.
אורי מקלב: מורן צור.
<מורן צור: שלום.
<מורן צור: אני מנכ"ל ומייסד של חברה שנקראת סייפביונד.
<מורן צור: סייפביונד יצרה - חברה גדולה שמתעסקת בתחום הזה.
<מורן צור: אנחנו פועלים בעיקר בעולם גם.
<מורן צור: יצרנו מערכת של כספות דיגיטליות, שבאה לתת מענה להעברה מושכלת, מבוססת טריגרים על כל הנכסים הדיגיטליים שלנו, כך שדברים שלא ילכו לאיבוד בעולם הזה.
<מורן צור: אני הגעתי מרקע פיננסי, הייתי מנכ"ל של חבר הבורסה הגדול בארץ, אחד מבתי ההשקעות המובילים.
<מורן צור: ראיתי עד כמה יש הרבה נכסים שלנו, שאין לגביהם הסדרה, בעקבות מקרה אישי – שאשתי חלתה בסרטן, לפני 5.5 שנים.
<מורן צור: החלטתי להתמקד בעניין הזה.
<מורן צור: היא בסדר, נלחמת קשה.
<מורן צור: תודה.
<מורן צור: אני איבדתי את אבא שלי מסרטן, ורציתי להבטיח שלבן שלי כן יהיה זיכרון מאמא שלו, וכן יזכה בזהות של אמא שלו בחייו.
<מורן צור: הדבר הזה מבחינתי גורם לחלק את העולם הזה – דיברתם הרבה דברי חוכמה, והיה כיף לשמוע שסוף-סוף זה מגיע למודעות, אבל אני חושב שקודם כל צריך להכיר בעובדה שיש לנו ישות דיגיטלית.
<מורן צור: יש לנו ישות דיגיטלית שהיא הרבה פעמים נפרדת.
<מורן צור: יצאו פה החבר'ה הצעירים, אבל מבחינתם הישות הדיגיטלית הזאת היא ישות דיגיטלית שונה לחלוטין מהישות שלהם בעולם הפיזי – לפעמים אפילו יותר חשובה לחלקם, אבל הישות הדיגיטלית הזאת, בניגוד לישות הפיזית שלנו, היא נצחית, וברגע שאנחנו מבינים את זה, אנחנו מבינים שיש לה זכות להיות מורשת הלאה גם כן, והיא תישאר בכל מקרה מאחורינו, בדיוק כמו רכב או בית או כל דבר אחר.
<מורן צור: וכשהיא מוגדרת ככזאת, זה מחייב אותה להיות משהו שאנחנו צריכים לנהל, ולתת עליו את הדעת.
<מורן צור: הבעיה היא שאף אחד לא אוהב לדבר על מוות, כפי שאמרתם פה.
<מורן צור: לכן צריך למצוא את נקודות הזמן הנכונות להבין, גם ברמה האישית וגם ברמה העסקית, איך לגרום לזה שארגונים מסוימים כן ידברו על זה.
<מורן צור: כשאנחנו נותנים שירות, אנחנו נוטים להפריד בין מה שאתם קוראים לו מורשת דיגיטלית, legacy, באופן כללי, לבין הנושא של נכסים דיגיטליים.
<מורן צור: מורשת דיגיטלית היא נדבך בתוך הדבר הזה שנקרא נכסים דיגיטליים, והרבה מאוד נותנים עליה את הדעת.
<מורן צור: הזכרתם פה הרבה את פייסבוק, שהוא בית הקברות הגדול בעולם – מעל 30 מיליון פרופילים של אנשים מתים, נכון לשנה שעברה.
<מורן צור: עד השנה 2098, לפי כל ההערכות, יהיו שם יותר פרופילים של אנשים מתים מאשר אנשים חיים.
<מורן צור: זו בעיה בפני עצמה שפייסבוק מודעת אליה, ועושה הרבה מכל מיני כיוונים אחרים שהם לא בהכרח מתקשרים.
<מורן צור: אני חושב שצריך להבין שנכסים דיגיטליים – והזכירו פה גם ממשרד המשפטים – נכון לעשות את ההפרדה הזו בין נכסים בעלי אופי כלכלי מובהק לבין נכסים שהם יותר סנטימנטליים, אבל כשאנחנו מדברים על נכס כלכלי, הראייה שלו היא הרבה יותר רחבה ממה שאנחנו נוטים לתת עליו את הדעת.
<מורן צור: זה לא רק רכב, בית וכו'.
<מורן צור: אגב, גם הנכסים האלה, המובנים מאליהם, שהם נכסים כלכליים בעולם הפיזי, היום כמעט בלתי אפשרי לגשת אליהם, אם אנחנו לא יודעים את הסיסמה הדיגיטלית שלהם, כלומר גם שם יש הבעיה, שהיא קצת יותר רחבה.
<מורן צור: אם אני לא יודע את הסיסמה של הטלפון, אם אני לא יודע את ה-apple ID, אין משמעות להרבה מאוד מכשירים.
<מורן צור: אגב, אני מכיר לא מעט סיפורים על אנשים שלא הצליחו להתניע את הרכב, אחרי שבן זוג או קרוב משפחה נפטר, כי הוא היה מוגן בקודן, ואף אחד לא יודע את הקוד הזה.
<מורן צור: הבעיה היום היא כל כך רחבה שאי-אפשר יותר להפריד את הנכסים הדיגיטליים מאותם נכסים הפיזיים, וחייבים לתת עליהם את הדעת בהיבט הזה.
<מורן צור: זה מתחבר לכל הנושא שאף אדם היום כמעט לא מסוגל לעבור על כל הנכסים הדיגיטליים של עצמו, אז אם ניתן את הדעת מה אני רואה בכל משחק כדורגל של הבן שלי, איך אמהות מצלמות 100 תמונות מאימון כדורגל נורא מרגש – לא רואה איך מישהו אי פעם יעבור על כל הנכסים האלה, ואפשר לתת על זה את הדעת.
<מורן צור: אנחנו זיהינו מספר סיגמנטים שכן מתעסקים גם ככה עם המוות, ולכן הבנו שהחיבור אליהם הוא נכון, ולדעתי גם ההסדרה צריכה להיות מטופלת בכיוון הזה, אל הגופים.
<מורן צור: אגב, ישראל היא אחת המתקדמות בעולם בכל הקשור דווקא לנושא הפנסיוני, בנושא של ההסדרה הפנסיונית.
<מורן צור: יש מסלקה פנסיונית – נכסים היום לא יכולים ללכת לאיבוד.
<מורן צור: אז נכון שאם יש לי היום חשבון פנסיוני, גם לאחר לכתי יוכלו להקיש את תעודת הזהות שלי, ולמצוא את הנושא של נכסים וזכויות פנסיוניות שקיימות.
<מורן צור: אותו דבר צריך לעשות גם לגבי נכסים אחרים.
אורי מקלב: היועץ המשפטי של הוועדה, אייל לב ארי, שהוא גם יועץ בוועדת הכספים, אומר שגם בנושא שאתה אומר, יש מחלוקת.
<מורן צור: יש עדיין מקום לשיפור תמיד, אבל המסלקה הפנסיונית לפחות נותנת יכולת לאתר נכסים בצורה יותר קלה.
<מורן צור: הבעיה היא שהנכסים שלנו הם הרבה יותר רחבים מעבר לנכסים פנסיוניים.
<מורן צור: מה קורה עם החשבון שהיה לי באיזו חברת פורקס או בחברת הימורים כזו או אחרת, שלא סיפרתי לאחרים כי לא הרגשתי נוח?
<מורן צור: הכסף נשאר אצל אותם בעלים של אותה חברה.
<מורן צור: שם אין טיפול בנכסים רדומים, כפי שקיים במוסדות פיננסיים מוסדרים, והדברים האלה הולכים לאיבוד.
<מורן צור: ויש גם נכסים כלכליים אחרים שאולי אנחנו לא נותנים עליהם את הדעת, וזה כל הנושא של זכויות- - -
אורי מקלב: אתה משאיר אותנו עם רצון לשמוע אותך יותר, אבל ממש משפט סיום.
אורי מקלב: יהיו לך עוד הזדמנויות.
<מורן צור: אסיים בשני דברים חשובים, בנושא ההסדרה.
<מורן צור: מי שמדבר גם ככה על מוות, ומי שכבר מסדיר את זה – ולכן יהיה קל לעשות את זה – זה מספר גופים או מספר אזורים בשוק.
<מורן צור: אנחנו מדברים גם על חברות הביטוח, שצריכות לקבוע את הדברים, אנחנו מדברים על בנקים.
<מורן צור: גם הם לא תמיד מדברים על כל נושא השארים בחשבון, יש בזה בעיות, אבל כל הנושא צריך להיות מוסדר בזמן פתיחת החשבון.
<מורן צור: אני חושב שיהיה הרבה יותר אינטליגנטי – אגב, בגיוס בצה"ל, במקומות שבהם יש היגיון לדבר על נושא סוף החיים, מקומות שבהם זה פוגש אותנו – כשאני יוצר ביטוח חיים, כשאני מתגייס לצה"ל, כשאני פותח חשבון בנק, שיש בזה שכל, אלה המקומות שצריך לטפל בהם בהסדרה, ולא ללכת לנסות לצאת אל המרחב הדיגיטלי, כי זה בלתי אפשרי בגלל הנושא של החברות שהן הרבה פעמים בין-לאומיות, ומאוד קשה לאכוף את הדברים הללו.
<מורן צור: אם הזמן קצר, אסיים בזה.
אורי מקלב: ריתקת אותנו בדברים שאמרת.
אורי מקלב: נסחפנו גם עם הזמן.
אורי מקלב: רותי אדלר, ארגון משפחות לנרצחים ונרצחות, בבקשה, בקצרה.
אורי מקלב: דורי בן-ישראל, בבקשה.
<דורי בן-ישראל: אני לא פה בשביל לדבר אתכם על ההיבט המשפטי של הנושא הזה אלא על ההיבט האנושי יותר.
<דורי בן-ישראל: כפי שכולם יודעים, רובנו נמצאים בפייסבוק, רובנו חיים בפייסבוק.
<דורי בן-ישראל: הנכסים של רובנו בפייסבוק, התיעוד של כולנו בפייסבוק.
<דורי בן-ישראל: פייסבוק היא חברה שפועלת גם בישראל, בשונה מחוסר ההבנה פה.
<דורי בן-ישראל: היא מרוויחה 100,000 דולר בכל שעה עגולה במדינת ישראל, אבל כשזה מגיע לאחריות שלה על הנכסים שלנו לאחר מותנו, היא פשוט מתנערת מכך.
<דורי בן-ישראל: אספר לכם שני סיפורים קצרים – אחד מהם ודאי התוודעתם אליו ביולי 2014 בצוק איתן, נפל לוחם גולני בן וענונו, ואמא שלו ניסתה בכל הכוח לקבל גישה לפרופיל שלו.
<דורי בן-ישראל: פייסבוק התנהגה בצורה מאוד קרה, ואם דיברנו על אנושיות – זו גם הסיבה שהיא לא פה.
<דורי בן-ישראל: זה תאגיד שהוא לא אנושי.
<דורי בן-ישראל: הוא לא רוצה להיות אנושי.
<דורי בן-ישראל: לכן מהוועדה פה צריכה לצאת חקיקה בנושא פייסבוק.
<דורי בן-ישראל: שרית וענונו, אמו של החייל, פנתה אליי, בוכייה.
<דורי בן-ישראל: התחננה ממש שאסייע לה מול פייסבוק.
<דורי בן-ישראל: פניתי לתקשורת, וגם אז פייסבוק לא עשתה דבר.
<דורי בן-ישראל: אספר סיפור נוסף.
<דורי בן-ישראל: לפני שלושה שבועות פנתה אליי אם, שבתה התאבדה לפני כשנה.
<דורי בן-ישראל: יום הולדתה של בתה התקרב, והיא פחדה שתהיה התראה שאומרת שלבת יש יום הולדת.
<דורי בן-ישראל: גם היא פנתה לפייסבוק.
<דורי בן-ישראל: פייסבוק התעלמה ממנה לחלוטין.
<דורי בן-ישראל: אני חושב שהדבר הכי חשוב שצריך לצאת מהוועדה הזאת – אני מניח שחקיקה בנושא הנכסים הדיגיטליים שלנו תיקח עוד הרבה מאוד זמן, אבל בינתיים חייב להיות חוק שיכפה על פייסבוק – כי היא לא רוצה לעשות את זה מרצון – להעמיד קול סנטר לאלפי ישראלים – 5,000 ישראלים מתים בחודש; לפחות לחצי מהם יש פרופילים.