GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: מה שאמרנו, חיי השעה, גם בזמן הזה.
אורי מקלב: אנחנו מקבלים בתקופה האחרונה, והדוגמה הבולטת באזור גוש דן, הצפיפות והעומסים שיש בתל אביב, הופכים את החיים לבלתי נסבלים.
אורי מקלב: אני מטבע הדברים מכיר את בני ברק, המצוקה שמגיעה משם לתושבים היא בלתי נסבלת בעליל, היא מסכנת את התושבים.
אורי מקלב: עושים פתרונות ומנסים ליצור עבודה תוך כדי מערכת אורבנית פעילה וצפופה, אבל היא הופכת לבלתי נסבלת, חייבים להשקיע עוד מאמצים, גם חיי השעה האלה הם חיים חשובים, צריכים לתת לזה מענה.
אורי מקלב: אין לי ספק שיש לכם את היכולות, אם אתם גם תכנסו בעניין הזה.
<יעקב בליטשטיין: צריך לציין שחברת נת"ע שעושה את הפרויקט הזה, יש לה ממש אגף שלם של קשרי קהילה והיא פועלת כמו כל הרשויות על מנת להקל.
אורי מקלב: אבל התוצאה בשטח היא בלתי נסבלת.
אורי מקלב: אני אומר לכם את זה כשאני צריך להגיע עכשיו, ויש לי מטבע הדברים כאיש ציבור אזור שלם, הזמן להגיע מירושלים לרמת גן ובני ברק, ולהתנהל אחרי זה בתוך העיר, הוא הרבה יותר קצר מאשר, אני היום נמנע מלהגיע, וכשאני אומר רגע, איפה זה נמצא, זה לא בקצה זה נמצא במרכז, אני לא אצליח להגיע לשם.
אורי מקלב: ובעיקר צריך לתת להם את המענה, מגיע להם מענה ואתה אמרת דבר אחד, לא יהיה שיתוף פעולה לא עם ראשי ערים ולא עם נציגי ציבור, גם הציבור לא יסכים למהפכות.
אורי מקלב: צריך את השיתוף פעולה, אם אלה התוצאות.
אורי מקלב: תודה רבה לכם יום טוב.
אורי מקלב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ועדת המדע והטכנולוגיה.
אורי מקלב: אנחנו חוגגים יום הולדת של הכנסת, ט"ו בשבט הוא יום שמציינים אותו.
אורי מקלב: אני גם מרגיש באותו היום באופן אישי, הברית שלי לפני 60 שנה הייתה בט"ו בשבט כך שזה משתלב בתוך שמחה אישית.
אורי מקלב: אנחנו שמחים ביום הזה של הכנסת, הכנסת לאט לאט נקראת .
אורי מקלב: הכנסת בוגרת, אנחנו מתקרבים ל-70.
אורי מקלב: הכנסת בשנים האחרונות, וגם השנה באופן מיוחד, רוצה לציין את השיתוף של צעירים בעבודת הכנסת והיום הזה הוא יום שייחדנו את כל כולו רק לציון העניין הזה, לשקף את העבודה של הכנסת, לפתוח את עבודת הכנסת, לשלב בעבודת הכנסת.
אורי מקלב: את הישיבה הזו, אנחנו הכנו אותה ומנהלים אותה כמו ישיבה רגילה.
אורי מקלב: הנושא של הצעירים באופן כללי מאוד מעסיק אותנו.
אורי מקלב: הוא משתלב גם בעבודת הכנסת באופן כללי ובעבודה של הוועדה למדע וטכנולוגיה באופן מיוחד.
אורי מקלב: אפשר להגיד, ואני לא אגזים, שחלק לא מבוטל מישיבות שאנחנו מקיימים פה, משתלבים בהן נושאים שמעניינים את הצעירים ואלה גם נושאים של צעירים שקשורים לטכנולוגיה מתקדמת, כמו אלימות ברשת, שיימינג ברשת אבל גם בנושא המרכזי שזה נושא מדע וטכנולוגיה.
אורי מקלב: אנחנו מקיימים פה ישיבות עם המשרדים השונים, כולל משרד החינוך, על הנושא של מדע אצל צעירים וצעירות, יהודים וערבים, בכל המגזרים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש חסר גדול מאוד, אנחנו יודעים שהחינוך למדע וטכנולוגיה מתחיל בגיל מאוד צעיר, אנחנו מציינים שזה מתחיל כבר מגן הילדים.
אורי מקלב: גם משרד המדע והטכנולוגיה, אנחנו עושים פרויקטים משותפים בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו גם נותנים עידודים ותמריצים.
אורי מקלב: אנחנו מעלים על נס ונותנים פרסים, הוועדה רואה ומייחדת את היום שלה, יש לה יום לבחירה פה, בכנסת, לבחור יום מיוחד, אז אנחנו בוחרים אותו, לא כדי לתת פרסים דווקא למדענים ולפיתוחים חדשים ולעוד דברים, אנחנו נותנים דווקא פרסים, ביום שהוועדה רואה לציין, כשהיא מקבלת את היום שלה בכנסת, אנחנו נותנים פרסים למדענים ומדעניות צעירות, מצליחים, שזכו בתחרויות או שעשו עבודות מיוחדות.
אורי מקלב: יש עוד מגוון של דברים שיכול להיות שבהמשך נשלב אותם.
אורי מקלב: תרשו לי לפתוח באופן פורמאלי את ישיבת הוועדה, עם התאריך.
אורי מקלב: היום יום שלישי, יום שנכפל בו פעמיים כי טוב, י"ח בשבט התשע"ז, 14.2.2017.
אורי מקלב: על סדר היום שלנו: פריפריה מול מרכז – פערים בלימודי המדעים.
אורי מקלב: לא שמנו כאן, לא סימן שאלה ולא סימן קריאה, אז אפשר לקרוא את זה, "פערים בלימודי המדעים – האם יש?" האם יש פערים בלימודי המדעים בין הפריפריה למרכז?
אורי מקלב: אנחנו היום יודעים שבעצם זה לא סימן שאלה אלא סימן קריאה כי יש פערים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש פערים וזה הנושא שאנחנו בחרנו לדון בו היום.
אורי מקלב: כשאני אומר בחרנו זה לא מדויק כל כך, כי דווקא אתם בחרתם.
אורי מקלב: אני בהזדמנות הזו רוצה לברך וכשאני מדבר עכשיו אז זה גם בשם עמיתי לניהול הישיבה, איתי קופמן, תלמיד תיכון בירושלים, אבל יושב ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז ירושלים.
אורי מקלב: איתי, קודם כל, בהצלחה.
אורי מקלב: אני שמח ביחד איתך להיות תלמיד שלך בניהול הישיבה.
אורי מקלב: אנחנו שמחים ביום הזה לנהל ישיבה, שתכירו את העניין משני הצדדים.
אורי מקלב: הישיבות שאנחנו מנהלים באופן כללי זה כדי לראות את העתיד שלנו.
אורי מקלב: מצד אחד מעצמה טכנולוגית, יש לנו הון אנושי מאוד טוב, אנחנו לא רוצים לאבד אותו ואנחנו יודעים שאם מסתכלים כלפי העתיד, הצעירים הם ההון האנושי שיש לנו.
אורי מקלב: המדינה, מהרבה בחינות, חייבת שיהיו לה אנשים שהם חוקרים, מדענים ובכלל אנשים שיודעים לפתח דברים.
אורי מקלב: אנחנו רוצים גם ליישם אותם.
אורי מקלב: אנחנו נחשבים בעיני המדינות בעולם למעצמה טכנולוגית, מעצמת סייבר.
אורי מקלב: באים לפתח הוועדה מכל מדינות אירופה.
אורי מקלב: מהרבה מדינות אירופה באים להתרשם, ללמוד איך הגענו להישגים האלה ואנחנו גם אז נוגעים בצעירים ואנחנו חושבים שאחת הדרכים היא לחשוף ולהגיע להישגים שווים, עם היכולות שיש לכל ילד ולכל נער.
אורי מקלב: יש דברים שהפערים, אסור שיהיו בהם.
אורי מקלב: צריך שיהיו כלים והשקעות שיוכלו לתת כלים לכל אחד להיות שווה, בין אם הוא גר בפריפריה ובין אם הוא גר במרכז, להגיע לאותן יכולות ואותם הישגים, כמו שברור לנו שמחיר המים בכל הארץ הוא מחיר אחיד.
אורי מקלב: יש אנשים שניסו פעם לשנות את זה, אבל אנחנו לא הסכמנו שיהיה מחיר שונה בנצרת, מחיר שונה בדימונה ומחיר שונה בראשון לציון מכיוון שהעלויות של הנפקת מים בראשון לציון, במרכז, בתל אביב, בחולון, הן הרבה יותר זולות.
אורי מקלב: יש להם בארות והם לא צריכים לשנע את המים ולשאוב את המים ולהעלות אותם, זה הרבה יותר זול.
אורי מקלב: והיה מי שאמר למה שתושב ראשון לציון ישלם יותר על מים ולמה שהוא יסבסד את המים בשביל תושב דימונה, תושב ירושלים, תושב נצרת, ששם העלות של הנפקת המים היא יותר יקרה.
אורי מקלב: מדינת ישראל היא חברה אחת, היא מדינה אחת, היא קולקטיב אחד והיא צריכה להבין שיש דברים שהם בסיסיים, שכולם צריכים לקבל אותם באופן שווה.
אורי מקלב: אחד ירצה להשתמש יותר או לחסוך יותר לפי היכולות שלו, אחד רוצה שתהיה לו בריכה והוא מוכן לשלם אז הוא מוכן לשלם.
אורי מקלב: מי שרוצה להשתמש במים ולהתקלח הרבה זמן יכול להתקלח, אבל המחיר הבסיסי צריך להיות.
אורי מקלב: מי שחוסך חוסך בהוצאות שלו, אבל המחיר הבסיסי צריך להיות שווה.
אורי מקלב: אנחנו רואים את אותו הדבר במחיר החשמל, בדברים בסיסיים כמו גם מחיר לחם.
אורי מקלב: חינוך צריך להיות ביכולות שוות לכולם ואם יש מקומות שבהם המדינה צריכה להשקיע יותר אז היא צריכה להשקיע יותר, כדי שנקודת ההתחלה תהיה שווה לכולם.
אורי מקלב: לצערנו, במצב עכשיו, אנחנו יודעים שיש פערים גדולים מאוד.
אורי מקלב: ההוכחות לכך הם מבחני המיצ"ב, מבחני פיז"ה ואנחנו יודעים מעוד אינדיקציות שיש לנו.
אורי מקלב: לכבוד היום הזה, לכבוד הדיון הזה, מרכז המחקר של הכנסת כתב מסמך מקיף.
אורי מקלב: אסף, שכתב אותו, נמצא פה והוא יציג בפנינו.
אורי מקלב: אנחנו מקבלים את חברת הכנסת יעל כהן פארן, חברת הוועדה, שבאה להשתתף בדיון הזה.
אורי מקלב: אני לא מתייחס עכשיו לדוח, הדוח יוצג בפניכם, אבל דבר אחד אני כן אציין, שבסופו של דבר, בכל פרמטר שבחנו אותו, כולל המבחנים שאמרנו, רואים באופן ברור את הפערים שיש.
אורי מקלב: מעניין דבר אחד, שהוא אולי לא פרמטר אבסולוטי, אבל רואים אותו, שבסופו של דבר, הניגשים, כמות הניגשים לחמש יחידות, גם בפיזיקה, גם בכימיה וגם בביולוגיה, בפריפריה, הכמות הכי גדולה של ניגשים לחמש יחידות.
אורי מקלב: זה עדיין לא בַּגָבוה אבל זה בהחלט נתון שאותי הוא תפס, אסף עוד ינתח אותו בהמשך, אבל מסך כל הניגשים לחמש יחידות, במקצועות שאני ציינתי אותם, לא בחנתי את מתמטיקה למשל, אבל במקצועות האלה שהם מקצועות מובהקים בתחום המדע, הכי הרבה ניגשים דווקא מאזורים של פריפריה.
אורי מקלב: אני אומר שוב, יכול להיות שאסף ינתח את זה, יכול להיות שהם לא מפריפריה מובהקת, זה יכול להיות פריפריה שהיא כללית, אבל אין ספק שזה נתון שאומר משהו.
אורי מקלב: בסיכומו של דבר, זה הנושא שאנחנו רוצים לדון בו, אנחנו רואים בזה חשיבות יתרה.
אורי מקלב: הזמנו גם משרדים שונים ובזמן הזה, לאור זאת, אני אעביר את המשך הפתיחה לאיתי.
<איתי קופמן: שלום לכולם.
<איתי קופמן: אני איתי קופמן, תלמיד כיתה י"ב בבית הספר "הרטמן".
<איתי קופמן: אני גר בגבעת זאב, שזה יישוב ליד ירושלים, ובתור פתיחה אני אשמח להגיד למה בחרתי דווקא בנושא הזה לדיון פה, כאן ב"כנסת צעירה", שמתקיים לרגל חגיגות יום ההולדת לכנסת, שזה ט"ו בשבט.
<איתי קופמן: ישבתי עם ענת כהן, מנהלת הוועדה, לפני כחודש והיא שאלה אותי מה מפריע לי בתחום המדע והטכנולוגיה.
<איתי קופמן: כי נבחרתי להיות בוועדה, לעזור ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אורי, וכשחשבתי, אז דבר ראשון, אני תלמיד מגמת ביולוגיה בבית הספר שלי, בית ספר שהוא במקום מאוד מרכזי בירושלים, הוא יושב ליד המושבה הגרמנית, ממש מרכז ירושלים, רק יום ראשון הזה אני יצאתי מטעם המגמה לאוניברסיטה בגבעת רם, שזה כאן, לבצע ניסויים במעבדות, למען העשרת יתר נקרא לזה, באמת לקבל את הכלים הפרקטיים כדי שאני אגש לבחינת הבגרות עם ידע קודם, ידע רחב יותר ואוכל לקבל את הציון הגבוה ביותר.
<איתי קופמן: הכלי הזה שניתן לי, שנקרא לו כלי המעבדה החיצונית לבית הספר, ניתן לי רק בגלל שאני נגיש למעבדה.
<איתי קופמן: סידרו לנו הסעה, לא סבסדו אפילו, בחינם והוציאו אותנו למעבדה "קחו, תעשו, כי זה נגיש לנו ואנחנו יכולים להעניק לכם את זה".
<איתי קופמן: כמובן ששמחתי וזו לא פעם ראשונה שעשו לי את זה.
<איתי קופמן: מכיתה י' כבר הוציאו אותי מטעם המגמה לסיורים ולמקומות ואני תומך בזה לגמרי, אבל כשאני חשבתי על זה וחשבתי על המשפחה שיש לי בפריפריה, תלמידים בגילי פחות או יותר, כיתות י"א, כיתות י"ב או שכבר סיימו, לא ניתנת להם אותה ההזדמנות.
<איתי קופמן: לפעמים תלמידים, יש להם פחות גישה.
<איתי קופמן: אם הם גרים במקום שהוא לא קרוב לאוניברסיטה, יש להם פחות גישה לאוניברסיטאות, להגיע למעבדות ואולי אפילו אין להם מעבדה בבית הספר, שכמובן יש לי מעבדת פיזיקה בבית הספר, מעבדת ביולוגיה בבית הספר ותלמיד שרוצה מעבדת כימיה, אז יביאו לו מעבדת כימיה בבית ספר קרוב.
<איתי קופמן: יספקו לו את זה, לחלוטין זה רק בגלל שניתן.
<איתי קופמן: וכשהיא שאלה אותי מה מפריע לי, זה מה שמפריע לי, שאני יכול לקבל את זה ואני שמח על זה, אבל בני משפחתי, חבריי וכמובן כל שאר בני הנוער, שנמצאים איתנו היום, לא בהכרח יכולים לקבל את אותם התנאים ולהגיע לאותו ציון בגרות כמו שאני אוכל להגיע.
<איתי קופמן: וזה לא בגלל שנולדתי חכם יותר, אני לא מאמין שאני חכם יותר בגלל שההורים שלי בחרו לגור פה, או בגלל שההורים שלי יכלו לגור פה, בגלל התנאים שהם קיבלו מההורים שלהם, אלא בגלל שמערכת החינוך העניקה לי, ולא בדיוק בצדק, היא העניקה לי כי היא יכולה, תנאים טובים יותר.
<איתי קופמן: העניקה לי מעבדה בבית הספר וגישה לאוניברסיטאות ואפילו אולי גם מורים טובים יותר.
<איתי קופמן: המורה שלי היא בעלת דוקטורט, עשתה תואר בחו"ל, התמחות בארץ והתמחות בניו יורק והיא בחרה לגור בבית הכרם, שזה ממש כאן, למה?
<איתי קופמן: כי זה יותר טוב.
<איתי קופמן: אז אני קיבלתי את המורים הטובים יותר, קיבלתי את החינוך הטוב יותר, את הכלים ובסופו של דבר גם את הציון הטוב יותר בבחינת הבגרות.
<איתי קופמן: אז הנושא הזה קצת הציק לי ובחרתי להעלות אותו כאן לדיון בוועדה, שנגיע עם מסקנות, שנוכל בסופו של דבר אולי לשנות לטובה את המצב, להעניק חינוך שווה, גם לתלמידי הפריפריה וגם לתלמידי המרכז.
<איתי קופמן: אני לא בא ורוצה להגיד, בוא נוריד אותי, בוא לא ניתן לי מעבדות ונביא לי פחות, אני מנסה להגיד איך נמצא את דרך השווה?
<איתי קופמן: איך ניתן לאותם תלמידים שנולדו להורים שבחרו לגור, אולי מתוך אידיאל אפילו, בנגב, בדרום, בצפון, איך ניתן לאותם תלמידים שגרים במקומות האלה, את ההזדמנות לקבל את אותו ציון בבגרות כמו שלי ואת ההזדמנות להגיע רחוק יותר בחיים?
<איתי קופמן: כמו שניתן לראות במחקר שאסף ערך, בסוף הדפים, נראה לי עמוד 7 או 8, התלמידים שניגשים, בסופו של דבר, לתואר ראשון, בביולוגיה, כימיה, רפואה מתמטיקה, אחוז הרבה הרבה יותר קטן בשכבות הנמוכות יותר.
<איתי קופמן: בסופו של דבר זה נותן להם הזדמנות נמוכה יותר להשתלב בעולם המבוגרים במירכאות, להשתלב ולהגיע ואולי בסופו של דבר לגור במקום שהם רוצים, כמו ירושלים, ולהעניק לילדים שלהם את החינוך שאני מקבל, את החינוך שהם לא קיבלו.
<איתי קופמן: זה דבר שהציק לי ואני באמת שמח שהוא נבחר ונוכל להעלות אותו פה לוועדה.
<איתי קופמן: ואני ממש ממש מקווה שבעזרתכם נוכל להגיע למסקנות טובות יותר ושנוכל להגיע, בסופו של דבר, למצב טוב יותר במדינה.
אורי מקלב: לפני שאתה ממשיך הלאה, תן לי רק להודות לך על הדברים.
אורי מקלב: זו הייתה פתיחה מאוד יפה, מרשימה ומרגשת.
אורי מקלב: לא חשבתי שנער יבוא מעצמו ויראה את הדברים, לא רק מן המבט האישי, אלא גם בהסתכלות כללית, נשיאה בעול, לראות את חברו, לראות הסתכלות כוללת.
אורי מקלב: כל הכבוד, כל הכבוד, ריגשת אותנו שזה בא מתוך עצמך, אף אחד לא מכוון.
אורי מקלב: ישבת עם מנהלת הוועדה ענת לוי וסיכמתם על הנושא הזה וקלעתם לנושא שהוא מציק לנו, אבל יפה מאוד שיש כאלה שהם אולי לא הרעבים, נקרא לזה, שאין להם את המצוקה הזו, אבל הם חושבים על המצוקה ועל הפערים של אחרים.
אורי מקלב: זו התודה הראשונה שיש לנו.
אורי מקלב: יש לנו שתי אפשריות, לשמוע קודם כל חלק מבני הנוער שרוצים לדבר בעניין הזה, גם חברת הכנסת ודאי תתייחס, ויש לנו אפשרות לשמוע נתונים שקיבלנו, שנחקרו, שיתנו לנו את הבסיס לדיון שלנו.
אורי מקלב: יעל, את רוצה עכשיו לדבר?
יעל כהן-פארן: לא, לא, אני אשמח לשמוע.
אורי מקלב: אז אנחנו ניתן את זה ואחרי כן נמשיך.
אורי מקלב: חשוב שגם ההתייחסות שלכם, אם תוכלו ובאמת תרצו אז תוכלו גם להתייחס לדברים שאסף יציג בפנינו.
<אסף ויניגר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
<אסף ויניגר: שמי אסף ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<אסף ויניגר: אני אציג כאן בקצרה כמה נתונים מתוך המסמך שמונח לפניכם, בנושא של פערים על רקע חברתי-כלכלי בתחום לימודי המדעים.
<אסף ויניגר: תחום לימודי המדעים יכול לכלול תחומים רבים, מדעי הטבע, מתמטיקה, מקצועות טכנולוגיים, מדעי המחשב.
<אסף ויניגר: אנחנו בחרנו להתמקד במסמך הזה בעיקר בתחום של מדעי הטבע.
<אסף ויניגר: ההתמקדות שלנו היא בצד התפוקות, כלומר, ההישגים ותוצאות של המערכת ולא בצד של התשומות, כלומר, תקציבים ומשאבים שמוזרמים לתוך המערכת.
<אסף ויניגר: ביקשנו לבחון ארבעה היבטים לאורך הרצף החינוכי: הישגים בבחינת המיצ"ב שנערכת בכיתה ח' בתחום מדע וטכנולוגיה, הישגים במבחן פיז"ה בתחום המדעים, זה מבחן שנערך בגיל 15.
<אסף ויניגר: שיעור הניגשים בקרב תלמידי כיתה י"ב לבחינות בגרות ברמת 5 יחידות לימוד במקצועות מדעיים, ביולוגיה, כימיה ופיזיקה ולבסוף, השתלבות במערכת ההשכלה הגבוהה לפי תחומי לימוד.
<אסף ויניגר: אני אתחיל מהסוף ואני אגיד שהתמונה שמצטיירת מכלל הנתונים היא שיש פערים בולטים מאוד בין קבוצות שונות באוכלוסייה על רקע סוציואקונומי בשלושה מתוך ארבעת ההיבטים שבחנו.
<אסף ויניגר: נעבור עכשיו לנתונים עצמם.
<אסף ויניגר: בתרשים הזה אפשר לראות את הציון הממוצע בבחינת המיצ"ב בתחום מדע וטכנולוגיה כיתה ח', לפי הרקע החברתי-כלכלי של התלמיד.
<אסף ויניגר: זה לפי מדד טיפוח שמחושב לכל תלמיד בבית ספר.
<אסף ויניגר: כך בסופו של דבר חולקו הקבוצות, לפי מדד הטיפוח האישי שנקבע לכל תלמיד.
יעל כהן-פארן: מהו מדד טיפוח?
אורי מקלב: לא מדובר רק על אזורים מסוימים, זה יכול גם להיות באזור תל אביב.
<אסף ויניגר: כל תלמיד במערכת החינוך, למשרד החינוך יש את נתוני הרקע שלו והוא מקבל דירוג על סולם רציף שנע בין 1-10, כש-1 אומר שמדד הטיפוח הוא הנמוך ביותר, זאת אומרת, התלמיד הוא מרקע חזק, ו-10 זה מדד טיפוח גבוה, כלומר, תלמיד מרקע חברתי-כלכלי חלש.
יעל כהן-פארן: זה רק חברתי כלכלי או שזה יכול להיות גם מצב אישי?
יעל כהן-פארן: הורה שנפטר חלילה, למשל.
<יהודית דורי: לא, אלה מדדים אובייקטיבים.
יעל כהן-פארן: מאיפה יש למשרד החינוך את הנתון?
אורי מקלב: המבחנים, השאלונים לפני כן.
יעל כהן-פארן: הילדים בבית הספר, לא שואלים אותי מהי ההכנסה של ההורים.
<יהודית דורי: שואלים כמה חדרים יש בבית, יש אזורי המגורים, היכן בתי הספר.
<יהודית דורי: שלום, אני פרופ' יהודית דורי, אני לא ממשרד החינוך, אבל אני עובדת איתם הרבה, אני מהטכניון.
<יהודית דורי: אנחנו יודעים שיש אזורים, שאני גרה באחד מהם, למשל, בכפר ורדים יש אנשים עם מצב סוציואקונומי מאוד נמוך, אבל היישוב, סך כל הממוצע שלו נכנס למדד טיפוח 9.
<יהודית דורי: ואם תיקחי יישוב מהפריפריה הצפונית, יישובים כמו - - -
יעל כהן-פארן: האם מדד הטיפוח הוא אישי?
<יהודית דורי: מדד הטיפוח הוא גם יישובי - - -
<אסף ויניגר: הוא אישי, בית ספרי, רשותי ולאחר מכן זה עובד לפי הממוצע.
אורי מקלב: אנחנו ניתן לכם להציג את זה, אבל זה אישי.
אורי מקלב: איך הם מגיעים לזה אנחנו נגיע.
<חגית גליקמן: שלום, אני חגית גליקמן, מנכ"לית ראמ"ה, רשות ארצית למדידה והערכה בחינוך.
<חגית גליקמן: מדד הטיפוח האישי הוא בעצם אישי למחצה במובן הזה שהוא כולל 40% השכלת הורים שהורים מדווחים בכניסה לבית הספר, 20% התייחסות לעלייה מארצות מצוקה ו-20% זה מדד ברמה בית ספרית של חציון ההכנסה של תלמידי בית הספר כולו.
<חגית גליקמן: זה לא ממש אישי של הילד, אבל זה שייך לבית הספר, לא ליישוב.
אורי מקלב: השאלה איך אתם יודעים מהי רמת ההכנסה?
יעל כהן-פארן: איך יודעים מה רמת ההכנסה החציונית של בית הספר?
<חגית גליקמן: מקבלים נתונים על זה.
<חגית גליקמן: משרד החינוך מקבל נתונים.
יעל כהן-פארן: מקבל נתונים על כל בית ספר, מה החציון?
<חגית גליקמן: כן, בלי להיכנס לפרטים אישיים.
<חגית גליקמן: לכן הצירוף של ארבעת המרכיבים האלה, של השכלת הורים, הכנסה - - -
אורי מקלב: בדקתם את עצמכם, כמה יש הלימה מול דוגמאות אישיות, האם המדד הזה הוא מאפיין?
<חגית גליקמן: מהניסיון שלנו, מכל מהחקרים שעשינו עד עכשיו, למדד הזה יש כוח ניבוי טוב והוא מאפיין תלמידים מרקע חברתי-כלכלי נמוך.
<חגית גליקמן: אם מסתכלים על, מה שאסף יציג יותר מאוחר, המדד של מחקר פיז"ה, הוא גם מתואם היטב עם מדד מחקר פיז"ה שעוסק בהיבטים אישיים נוספים של תלמידים בני 15.
אורי מקלב: יכול להיות שיש בתוך המקרים מקרים מיוחדים, אבל אנחנו מדברים על סך הכול, זה כמו סקר.
יעל כהן-פארן: המבחנים, כמו שאתה מציג כאן, הם לפי רמה אישית של תלמיד.
יעל כהן-פארן: אז מה, למבחן, שהוא אנונימי, האם בכל מבחן כותבים מהו הרקע של הילד, המורה מסמן?
יעל כהן-פארן: אני בכוונה מקצינה את זה.
<חגית גליקמן: יש חוקי אתיקה מאוד ברורים, שאפילו חוקרים מהאוניברסיטאות, כשאנחנו רוצים לבצע מחקר בתוך בתי הספר, אנחנו צריכים להגיש ניירות וכו', יש כללים מאוד ברורים לגבי זהות התלמיד, אבל לגבי - - -
יעל כהן-פארן: אז איך יודעים מהמבחנים שהם טיפוח א', ב', או ג'?
<מוהנא פארס: בסוף לכל תלמיד יש ציון ויש ציון בית ספרי.
<מוהנא פארס: הציון הבית ספרי הוא בעצם - - -
<ענת לוי: שמך לפרוטוקול.
<מוהנא פארס: אני מוהנא פריס, מנהל האגף לתכניות לאומית במשרד חינוך.
<מוהנא פארס: בסוף יש ציון בית ספרי ומדד הטיפוח יותר חזק מהלמ"ס בגלל שהוא מודד שכונה ובית ספר, הלמ"ס הוא רחב.
<מוהנא פארס: לכן הטיפוח הוא מדד שיותר מְדייק.
אורי מקלב: השאלה שנשאלת עדיין היא איך אתם יודעים לתת את הציון כשאתם לא יודעים מהו האישי?
יעל כהן-פארן: אלא אם זה בית ספרי.
יעל כהן-פארן: אם זה בית ספרי אז אני מבינה.
<מוהנא פארס: זה מתחיל באישי.
<יהודית דורי: הציון במדעים הוא פר כיתה, הוא פר בית ספר.
<חגית גליקמן: הוא מתבסס בעיקר על השכלת הורים של הילד ואת השכלת הורים ההורה מדווח.
אורי מקלב: אבל בסופו של דבר, אחרי שהילד עשה את המבחן, איך אתם יודעים לעשות את ההלימה בין הציון לבין ה - - -
<אסף ויניגר: אני חושב שהשאלה של חברת הכנסת היא האם החלוקה כאן לקבוצות, נמוך בינוני וגבוה, זה ברמת התלמיד או ברמת בית הספר.
<חגית גליקמן: ברמת התלמיד.
אורי מקלב: איך אתם יכולים לדעת את זה?
יעל כהן-פארן: איך אתם יכולים לדעת?
יעל כהן-פארן: על כל טופס מישהו אתה שם את הציון של הילד?
אורי מקלב: את המצב של הילד.
אורי מקלב: את הציון כן, אבל לא את המצב.
<חגית גליקמן: במבחני הישגים כן, יש לָך את זהות הילד.
אורי מקלב: אתם אחרי כן מסתכלים על הציון מול המצב שלו?
<חגית גליקמן: מול המצב שלו.
אורי מקלב: דירגתם את הילד בין 1-10, אתם שמים את הציון בין - - -
<חגית גליקמן: הדירוג הוא דירוג של משרד החינוך, הוא משמש גם להקצאת משאבים.
אורי מקלב: הילד מקבל מספר או ממש השם של הילד?
יעל כהן-פארן: אף אחד לא יודע, הילד לא יודע את המספר.
אורי מקלב: לא הילד, אני שואל את משרד החינוך.
<חגית גליקמן: זה רק לסטטיסטיקה כללית, לא נעשה בזה שום שימוש.
<חגית גליקמן: יש חשיבות לעשות את זה ברמה של הרקע החברתי-כלכלי של הילד, מכיוון שיש בתי ספר שהם מאוד הטרוגניים, אז יכול להיות, כמו שדיברתם על יישובים גדולים שהם הטרוגניים, גם בתי הספר יכולים להיות הטרוגניים ותלמידים מרקע חברתי-כלכלי נמוך, שהשכלת ההורים היא, למשל, על פי מדידת השכלת הוריהם לפעמים הולכים לאיבוד אם אנחנו עושים את זה לפי הרקע של כלל התלמידים.
אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לצאת מהעניין הזה, אבל אנחנו נסיק מסקנה שהדברים האלה, העשרנו את הדיון, אבל המסקנה של הדברים שאלה מדדים מקצועיים שעומדים בכל כללי האתיקה, אין ספק בעניין הזה.
אורי מקלב: מצד שני, התשובות, אף אחד לא ערער על זה עדיין וסוג המבחנים הזה, שהמדינה, שר החינוך, הממשלה, כשהיא צריכה לקבל הכרעות או בדיוני תקציב, הדברים האלה באים לידי ביטוי, מקבלים את זה כתוצאות של מחקרים מבוססים ואמיתיים שמשקפים את האמת ובאמת מתבססים עליהם.
אורי מקלב: אני מניח שאין ספק במסד הנתונים, על צורת הדברים, אבל אסף חקר את התוצאות בצורה שונה, בחתכים אחרים קצת.
<אסף ויניגר: כפי שאמרתי, בתרשים הזה מוצג הציון הממוצע מבחינת המיצ"ב בתחום מדע וטכנולוגיה לפי הרקע החברתי כלכלי ונגזר שפה, דוברי עברית למול דוברי ערבית.
<אסף ויניגר: אפשר לראות שבשני המגזרים יש פערים משמעותיים בהישגים של תלמידים מרמות שונות של רקע חברתי-כלכלי.
<אסף ויניגר: כלומר הישגים של תלמידים מרקע חברתי כלכלי גבוה טובים מאלה של תלמידים מרקע חברתי כלכלי נמוך.
<אסף ויניגר: אפשר לראות בהשוואה בין קבוצת הרקע הגבוה לנמוך, פער - - -
יעל כהן-פארן: 15%?
אורי מקלב: אני לא הייתי חזק במתמטיקה, אבל כשהסתכלתי זה נראה כמו 10%.
<חגית גליקמן: זה יותר מ-10%.
יעל כהן-פארן: 15%.
<אסף ויניגר: פער של 74 נקודות בקרב דוברי הערבית.
<אסף ויניגר: , פער בין קבוצת הרקע הגבוה לקבוצת הרקע הנמוך, ופער של 60 נקודות בקרב דוברי ערבית.
<אסף ויניגר: מה שעוד אפשר לראות זה שאין הבדלים של ממש בפערים בין יהודים לערבים בכל אחת מקבוצות הרקע החברתי-כלכלי.
<אסף ויניגר: בשתי קבוצות, הקבוצה הנמוכה והבינונית, יש אפילו פער קטן לטובת קבוצת דוברי הערבית.
<אסף ויניגר: מעבר לנתונים שמוצגים פה בנוגע למיצ"ב אני רק אוסיף שלאורך השנים יש עלייה בהישגים של תלמידים בכל קבוצות הרקע ובשני המגזרים.
<אסף ויניגר: יחד עם זאת, הפערים לאורך השנים לרוב נשמרים או אפילו מתרחבים.
<אסף ויניגר: למרות זאת בשנה האחרונה, בבחינה האחרונה, הפערים הצטמצמו וצריך להמשיך לעקוב ולראות אם מדובר באירוע חד פעמי או התחלה של איזושהי מגמה.
<אסף ויניגר: נעבור עכשיו לנתונים על הציון הממוצע בבחינת פיז"ה.
אורי מקלב: במשפט מה פיז"ה?
<אסף ויניגר: בחינת פיז"ה למעשה נערכת מאז 2003, ישראל משתתפת מאז שנת 2006, אלה מבחנים בינלאומיים שנערכים על ידי ארגון OECD בשלושה תחומים, קריאה בשפת אם, מתמטיקה ומדעים.
<אסף ויניגר: המבחנים האלה שונים מהמיצ"ב בכך שהם לא עוקבים אחר תכנית הלימודים אלא הם בעיקר מתעסקים במיומנויות שרלבנטיות יותר לחיים, למשק, לכלכלה.
אורי מקלב: זאת אומרת, לא ידיעת החומר?
<אסף ויניגר: לא ידיעת תכנית הלימודים אלא דברים שקשורים יותר למיומנויות חיים.
<אסף ויניגר: זה נערך בגיל 15.
יעל כהן-פארן: יש לך ממוצע OECD או משהו כזה?
<אסף ויניגר: אנחנו לא עוסקים פה בממוצע OECD כי הנושא הוא חברתי כלכלי.
<יהודית דורי: אני יכולה להוסיף את ההקצנות, שזה הדבר הכי חשוב, הפער בין הטובים מאוד לחלשים מאוד הוא מאוד מאוד גדול בישראל.
<אסף ויניגר: נכון, אנחנו כמעט מקום ראשון מבחינת הפערים.
<יהודית דורי: בהשוואה גם למדינות האחרות.
<אסף ויניגר: כמו שאתם רואים, גם כאן בולטים פערים על רקע חברתי-כלכלי, ככל שהרקע גבוה יותר כך ההישגים טובים יותר.
יעל כהן-פארן: אין הפרדה של שפות, בין דוברי עברית וערבית?
<אסף ויניגר: עשינו את זה בצורה כללית.
<אסף ויניגר: הסיבה שעשינו חיתוך לפי שפות היא שבמיצ"ב, כך זה מחולק בדוח עצמו.
<אסף ויניגר: יש את זה, אבל בחרנו לא להראות יותר מדי נתונים כדי לא להעמיס יותר מדי.
אורי מקלב: במיצ"ב מופיע גם הנושא של השפה, של לימוד בשפה, לכן זה גם בא לידי ביטוי.
אורי מקלב: אם תרצי אחרי זה תוכלי להתייחס, תרשמי לפנייך.
<אסף ויניגר: כפי שאפשר לראות יש פער של 91 נקודות בין קבוצת הרקע הגבוה לקבוצת הרקע הנמוך.
<אסף ויניגר: אני אוסיף שלאורך השנים הפערים נשמרים.
<אסף ויניגר: בניגוד לתמונה שראינו במיצ"ב, כאן בכל אחת מקבוצות הרקע, ההישגים של דוברי העברית גבוהים משמעותית מאלה של דוברי הערבית.
<אסף ויניגר: זה לא מופיע כאן אבל במסמך אפשר לראות את זה.
<אסף ויניגר: נעבור עכשיו לנתונים על שיעור הניגשים לבחינת בגרות ברמת 5 יחידות לימוד.
<אסף ויניגר: נתוני שנת 2015.
<אסף ויניגר: כאן החלוקה היא לפי רמת הפריפריאליות של היישוב שבו לומד התלמיד.
<אסף ויניגר: רמת הפריפריאליות נמדדת לפי מדד הפריפריאליות של הלמ"ס, שהוא מסווג את הרשויות המקומיות בארץ לפי קרבה לפעילות הכלכלית שמתרחשת בארץ.
<אסף ויניגר: מה שאפשר לראות פה זה שבשלושת המקצועות, רשויות מקומיות שנחשבות פריפריאליות מאוד מדורגות באחד משני המקומות הנמוכים מבחינת שיעור הניגשים לבחינות בגרות ברמת 5 יחידות לימוד.
<אסף ויניגר: לצד זה, בביולוגיה ובכימיה, דווקא רשויות מרכזיות מאוד מדורגות גם הן באחד משני המקומות הנמוכים מהבחינה הזו.
<אסף ויניגר: מה שמעניין זה שבשלושת המקצועות שיעור הניגשים ברשויות פריפריאליות, ולזה התייחסת בתחילת דבריך, שיעור הניגשים לבחינות בגרות ברמת 5 יחידות לימוד הוא הגבוה ביותר.
יעל כהן-פארן: סליחה, אין כאן מתמטיקה.
<אסף ויניגר: נכון.
<אסף ויניגר: ציינתי בהתחלה שבחרנו להתייחס בעיקר למדעי הטבע.
יעל כהן-פארן: מהי התמונה במתמטיקה?
<אסף ויניגר: אני חושב שהתמונה דומה.
<אסף ויניגר: היא לא שונה.
אורי מקלב: מה זה אומר, שיש יכולות ויש רצון - - -
<אסף ויניגר: מה שאנחנו רואים שפה יש קשר חלש יחסית בין המשתנה של הרקע החברתי-כלכלי לבין ההישגים.
<אסף ויניגר: במקרה הזה זה לא ההישגים אלא שיעור הניגשים, המגמה כאן ברורה.
<אסף ויניגר: גם בפריפריה שיעור הניגשים לבחינות בגרות ברמת 5 יחידות לימוד הוא יחסית גבוה, או לא נופל מהשיעור המקביל ברשויות מרכזיות.
יעל כהן-פארן: מה ההגדרות לפריפריאליות?
<אסף ויניגר: כל יישוב נבדק ברמה של הריחוק שלו מכלל היישובים בישראל והריחוק ממרכזים כלכליים.
<אסף ויניגר: אני אתן דוגמה, למשל, רשויות מרכזיות מאוד כוללות רשויות כמו בני ברק, לוד ורמלה, שמבחינה סוציואקונומית אנחנו יודעים שהן ברמה נמוכה אבל פה, בגלל שהן במרכז הארץ אז הן נחשבות מרכזיות מאוד, ורשויות פריפריאליות כוללות מקומות כמו כפר ורדים, מיתר, עומר, להבים, שאמנם נמצאות גיאוגרפית רחוק מהמרכז אבל הם יישובים חזקים מבחינה סוציואקונומית.
<אסף ויניגר: כאן זו חלוקה של אותם ניגשים לפי האשכול החברתי-כלכלי של היישוב שבו התלמיד לומד, כאן גם אפשר לראות מגמה שאינה ברורה וקשר חלש.
<אסף ויניגר: בביולוגיה ובכימיה, דווקא רשויות שמשתייכות לאשכולות 5 עד 8, אשכולות שנחשבים בינוניים וחזקים מבחינה חברתית-כלכלית, מדורגים באחד משני המקומות הנמוכים מבחינת שיעור הניגשים.
מאיר כהן: בכמה תלמידים מדובר?