GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אולי בקצרה תוכל להציג, ואז נוכל לפתוח את הדיון.
<אילנה בניש: סליחה, אדוני, אני רק מבקש, אחרי שהוא ימסור את דבריו – יכול להיות שגם ממני מבקשים ללכת לוועדה אחרת.
<אילנה בניש: אני עוד מחכה פה.
אורי מקלב: אני מציע שמי שיש לו מחויבויות אחרות, שיציג את זה למנהלת הוועדה, ונראה מה נוכל לעשות, אבל אני לא רוצה לפגום בדיון עצמו.
<אלעד צרפתי: אנחנו מדברים על פתרון לכבדי ראייה ועיוורים, שיעזור להם לקבל מידע – נגדיר זאת כך.
<אלעד צרפתי: זה המוצר.
<אלעד צרפתי: הוא יושב על המשקפיים, ומעביר את המידע קולית, אם זה טקסט, פרצופים, מוצרים, שטרות.
<אלעד צרפתי: זה מה שיאפשר לכבד הראייה או העיוור- - -
אורי מקלב: תוכל להדגים לנו?
אורלי לוי אבקסיס: זה הכול משקפיים או רק על המשקפיים האלה?
אורי מקלב: זה רק מסגרת.
<אלעד צרפתי: זה יושב על כל מסגרת.
<אלעד צרפתי: העיקרון הוא שלמעשה, אם דיברנו על התלות בתוכנות כאלה ואחרות – קודם כל, בוא נבין את שוק העיוורים.
<אלעד צרפתי: זה שוק מאוד קטן, לשמחתנו וגם לצערנו.
<אלעד צרפתי: על זה נוסיף את הנדבך של העברית, שקוראים מימין לשמאל, בניקוד, והמילים דויד ו-דוד נראות אותו דבר.
<אלעד צרפתי: למפתחים זה קשה מאוד.
<אלעד צרפתי: גם לא כלכלי.
<אילנה בניש: אני לא מסכימה אתך.
<אילנה בניש: אל תחליט אם זה כלכלי לנו.
אורי מקלב: הוא לא דיבר עליך.
אורי מקלב: הוא דיבר על החברות.
<אילנה בניש: כי אני יודעת לאן זה הולך.
אורי מקלב: אילנה, תרשי לו לסיים.
<אלעד צרפתי: האתגר הכלכלי לייצר מוצר – לכן באנו עם רעיון, שבמקום להנגיש את כל התוכנה, זה נותן את האפשרות לעיוור, לקבל את המידע עם המוצר עצמו.
<אלעד צרפתי: כל מקום שאני רוצה – לקרוא שלט ברחוב- - -
אורי מקלב: כלומר אתה אומר, לא רק למקום עבודה אלא באופן כללי.
<אלעד צרפתי: נכון, כי הוא לא רק במקום העבודה; הוא גם בבית, הוא גם נמצא ברחוב.
<אלעד צרפתי: האפשרות להנגיש לו את המידע – אם הוא הולך למוזיאון- - -
אורי מקלב: לא יכולה להיות אלטרנטיבה להנגשה של תוכנות?
אורי מקלב: אם התוכנה לא מתאימה, הוא יכול בחזות, אבל אם המסך לא קורא את זה, או הוא מקבל כפי שהסברת- - -
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהפחד הוא שבמקום לקבל את הנושא של התוכנות, נסתפק בפתרון של המשקפיים, וזה ייתר את שאר הדברים.
אורי מקלב: אני חושב שזה פיתוח מאוד-מאוד חשוב.
אורי מקלב: אני גם מקבל את מה שאתה אומר, שעל אף שאולי זה לא כלכלי מבחינת המפתחים, אבל כן יש משהו וולונטרי בפיתוח עצמו, כדי שזה יהיה מוצר- - -
<אלעד צרפתי: הרעיון שלנו היה, במקום ללכת ולהנגיש – מהכיוון השני.
אורי מקלב: זאת חברה מסחרית.
אורי מקלב: היא אומרת: אנחנו לא עמותה וולונטרית.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לראות מה קהל היעד.
אורי מקלב: הוא אומר: בעלי המוגבלות, העיוורים, ברוך השם, לא הרבה, ככה שצריכה להיות פה כדאיות כלכלית.
<אלעד צרפתי: יש לנו אפשרות לשלב אלגוריתמים ועוד הרבה מאוד דברים כמו זיהוי מסרים, כמו זיהוי פרצופים.
אורי מקלב: כשהולכים בסופר.
<אלעד צרפתי: כן.
<אלעד צרפתי: זיהוי שטרות.
<אלעד צרפתי: אתה לא יכול להנגיש את זה.
<אלעד צרפתי: צבעים – צבע הבגד.
<אלעד צרפתי: זיהוי, מי נמצא לפניי – גבר, אשה, טווח גילאים.
<אלעד צרפתי: כמה שיותר עצמאות.
אורי מקלב: זה מה שאני אומר – פיתוח של מוצר כזה לא צריך רק הסתכלות ישראלית, ואז זו אוכלוסייה הרבה יותר גדולה.
<אלעד צרפתי: חברה מסחרית לא יכולה להסתפק בשוק הישראלי.
<אלעד צרפתי: במיוחד השוק הזה – התחלנו באנגלית.
<אלעד צרפתי: ישראל היה המקום השני, כי זה הבית, ויותר קל לנו לקבל פידבק מהיוזרים, אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים לכלכל את עצמנו.
אורי מקלב: אנחנו מברכים על המוצר הזה.
<עודד בשן: גם אנחנו יכולים להעיד שעבור דברים מסוימים אנחנו שומעים ערך רב של אנשים שהשתמשו בזה, וזה עזר להם בתפקוד העצמאי.
אורי מקלב: גם אם זה לא נותן פתרון לכול, צריך לברך על מוצר כזה, ואנחנו מברכים חברות שמפתחות ייצור של מוצרים עבור בעלי מוגבלות.
<מתן בר-נוי: אדוני יושב-ראש הוועדה, רק לצורך העניין, אם הגעתי לוועדה לדיון, ומונחים מולי כל מיני ניירות עמדה כאלה ואחרים, בהסתכלות באמצעות הצבעה – זה מאפשר עצמאות מקסימלית לאדם.
<אילנה בניש: לא מקסימלית.
<מתן בר-נוי: מקסימלית במידת האפשר.
<מתן בר-נוי: אני גם רוצה לשתף בחוויה.
<מתן בר-נוי: אני במקרה רואה את המשתמשים ברמת השטח, ורוצה לספר לכם על נכה צה"ל, אדם יקר, שגר באזור עפולה.
<מתן בר-נוי: הוא איבד את מאור עיניו, ממש את העיניים, בקרב בחווה הסינית לפני ארבעים שנה.
<מתן בר-נוי: בפעם הראשונה שהוא נחשף למוצר, ההתרגשות היתה גדולה.
<מתן בר-נוי: היה לו תהליך הסתגלות.
<מתן בר-נוי: הוא היה צריך להסתגל לטכנולוגיה חדשה, כיוון שכשאתה מקבל טכנולוגיה, זה איזשהו תהליך שאתה צריך לעבור, אבל אחרי חודש הוא התקשר, וביקש למסור למפתחים ולמייסדי החברה, פרופ' אמנון שעשוע וזיו אבירם, שהוא סיים לקרוא את הספר הראשון שלו.
<מתן בר-נוי: עכשיו אנחנו בשבוע הספר – הוא התקשר אליי לספר שהוא אחרי הספר הרביעי, ושהוא קורא כמו בן אדם, ולומר את זה, לי היתה התרגשות מאוד גדולה, כי הוא אומר לי: ארבעים שנה הרגשתי שאני צריך לקחת דברים, ולשמוע, ולקבל הקלטות מחברים; עכשיו אני בן אדם.
אורי מקלב: מימון של כזה מוצר, כשעיוור או בעל לקות מוגבלות ראייה, רוצה לרכוש דבר כזה, זה רק מכספו האישי?
אורי מקלב: יש היום ביטוח לאומי, יש היום- - -
אורלי לוי אבקסיס: אולי אפשר להכניס את זה כאביזרים, כמו שאנחנו מכניסים כיסא גלגלים דרך הביטוח הלאומי, לבדוק אופציה למקרה שמשהו – לא שלכם; אנחנו לא מקדמים פה חברה מסוימת, אבל טכנולוגיה- - -
אורי מקלב: כן, אין לנו שום מניות או עניין.
אורי מקלב: השאלה, אם הרשות לחדשנות- - -
<ענבר דוד: אני ביטוח לאומי, אגף השיקום.
<ענבר דוד: אנחנו אישרנו את המשקפיים האלה למשתקמים שלנו.
<ענבר דוד: הקרנות שלנו רכשו את המשקפיים לכל המקומות שעושים השאלה.
<ענבר דוד: עלתה השאלה, מי מממן את זה, אז אנחנו נחשפנו למוצר לפני מעל שנה.
<ענבר דוד: מייד הרמנו את הקרנות של הביטוח הלאומי, שרכשו את זה לעמותות שעושות השאלה בהתאמת עמדת עבודה לעיוורים.
<ענבר דוד: הקרנות רכשו, ואחרי שלב הפילוט אישרנו את המוצר למשתקמים שזכאים לשיקום תעסוקתי בביטוח לאומי – האוכלוסייה שלנו, יכולים גם לקבל את המוצר למי שזה נדרש לו.
אורלי לוי אבקסיס: רק לשיקום תעסוקתי?
<ענבר דוד: בחלק שאנחנו מממנים – כן.
אורלי לוי אבקסיס: אז בעצם יש לכם עוד אגפים.
אורלי לוי אבקסיס: אם הפילוט כל כך הצליח, אולי כדאי להרחיב אותו, שייהנו מזה גם אוכלוסיות נוספות?
אורלי לוי אבקסיס: אני גם רוצה לדעת מה העלות.
<שושי להט קרטר: אני שושי להט קרטר, מהשירות לעיוור.
<שושי להט קרטר: אנחנו הוספנו את זה לרשימת הציוד המסובסד שלנו.
<שושי להט קרטר: עם זאת, אני חייבת לציין שמאז הכנסת האביזר אנחנו מקבלים המון בקשות.
<שושי להט קרטר: יש לנו כמעט 70 בקשות בחודש, אבל מרגע יציאת האישור – ואנחנו מאשרים, וזה מסובסד 50% - אנחנו מקבלים הרבה ביטולים – אנשים שקיבלו אישור, ואומרים: חשבתי שזה יתאים לי, חשבתי שזה טוב לי, וזה לא מתאים לי.
אורלי לוי אבקסיס: הם מקבלים את זה יחד עם הדרכה, כשהם מקבלים את האביזר?
<שושי להט קרטר: ברור.
<שושי להט קרטר: ההדרכה נעשית על-ידי אורקם.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שזה באמת לא מתאים לכל אחד, אבל מי שזה מתאים לו, שתהיה לו אפשרות.
<שושי להט קרטר: נורא חשוב לציין את זה – זה לא מתאים לכל אחד, נקודה.
אורלי לוי אבקסיס: יש אנשים שזה מתאים להם, ויש אנשים שלא.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לדבר אתכם על אנשים נורא קרובים לי, שכשהגיע הזמן שהם צריכים לשים את מכשיר השמיעה, הם לא מסוגלים לשים אותו.
אורלי לוי אבקסיס: הם שילמו עליו הון תועפות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש אחרים שבשבילם זה איכות חיים.
<שושי להט קרטר: לגמרי.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת, מי שלא מתאים לו – לא מתאים לו, אבל מי שמתאים לו, שיהיה נגיש אליו.
<שושי להט קרטר: אני אישית ראיינתי שניים-שלושה אנשים.
<שושי להט קרטר: אחד אמר לי שהוא באמת רכש את זה, כי רצה לקרוא טבלות, רצה לקרוא דברים שהוא מקבל מהבנק.
<שושי להט קרטר: זה לא נותן לו את המענה לזה.
<שושי להט קרטר: אחת אמרה שזה לא נוח לה, זה לא מקריא לה כמו שהיא רוצה.
<שושי להט קרטר: היא אמרה שהיא קיבלה מספר הדרכות.
<שושי להט קרטר: אלה התשובות.
אורלי לוי אבקסיס: את יכולה לומר באחוזים?
<שושי להט קרטר: לא.
<שושי להט קרטר: זה בסך הכול חודשיים.
קריאה: מאוד יקר – 10,000 שקל אחרי סבסוד.
אורלי לוי אבקסיס: 10,000 שקל אחרי סבסוד?
קריאה: ויש אפליקציות שעושות את זה חינם.
אורלי לוי אבקסיס: אני פונה בכוונה לחברה.
אורלי לוי אבקסיס: מילא אם הייתם מוכרים את זה בבודדים.
אורלי לוי אבקסיס: הרי אנחנו יודעים – מה שאמרת, נכון גם לגבי תרופות וחברות תרופות.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר יש קהל יעד גדול, שווה להם להשקיע במחקרים וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: המוצר כבר קיים.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה הזאת – אני לא אומרת לכם: תהיו פילנתרופים.
אורלי לוי אבקסיס: זאת לא המטרה של החברה שלכם.
אורלי לוי אבקסיס: המטרה של החברה שלכם, למקסם את הרווחים.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש נקודות זמן שבהן יש גם גבול למקסום הרווחים, וכאשר אתה הולך במקום רוחבי, וככל שהקהל שלך יותר גדול, או אם אתם עושים הסדר עם המדינה, אולי להגיע למקום שזה גם יהיה לא רק נגיש לאוכלוסיות מסוימות, אלא באמת יאפשר, כי אם זה 10,000 שקל אחרי השתתפות, אני מבינה למה יש ביטולים.
אורלי לוי אבקסיס: האכזבה היא גדולה.
אורלי לוי אבקסיס: התועלת לא תואמת לעלות.
אורי מקלב: אני רוצה לעשות סדר בדבר הזה.
אורי מקלב: אין לנו דיון על המשקפיים ועל העלויות.
אורי מקלב: נכון שאנחנו מתלהבים מהמוצר.
אורי מקלב: יכול להיות שהוא פחות נגיש.
אורי מקלב: כמו הרבה דברים טובים, לא כולם יכולים להגיע לזה.
אורי מקלב: יכול להיות שצריך להורות – וזאת מטרה – משא ומתן מול החברה בעלויות, בהשתתפות- - -
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם חברה מתחרה?
אורלי לוי אבקסיס: אולי מכרז.
אורי מקלב: הוא לא רוצה לראות חברה מתחרה.
אורלי לוי אבקסיס: לא שלו; אולי יש בשוק חברות מתחרות.
אורי מקלב: אני בזה פונה.
אורי מקלב: לא כל הדיון יהיה על המשקפיים.
אורי מקלב: תשובה קצרה בעניין הזה, ואני רוצה לעבור לנושא שלשמו התכנסנו.
אורי מקלב: אין ספק שהמשקפיים האלה לא נותנים מענה למהות הדיון שלנו.
אורי מקלב: זה דבר מאוד יפה- - -
קריאה: המשקפיים נותנים מענה למשתמש ספציפי.
אורי מקלב: התייחסות להתאמה, הבנת שזה 9%, זה דבר טבעי שזה לא מתאים לכולם, לא כולם רוצים את זה.
אורי מקלב: שווה להם, אבל אולי לא ב-10,000 שקל.
אורי מקלב: זה לא שזה לא נותן להם בכלל מענה.
אורי מקלב: הם אומרים: יש פער בין הציפיות לבין העלות.
אורי מקלב: הנושא של העלות, יש אפשרות – מה אנחנו יכולים לעזור כדי להקטין את העלויות?
<אלעד צרפתי: עלויות הפיתוח הן עדיין גבוהות.
<אלעד צרפתי: אנחנו עדיין לא רווחיים, גם אחרי כל המכירות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אם לא תצליח לשווק את זה בשיווק רחב, לא תהיו רווחיים.
אורלי לוי אבקסיס: קח את רמי לוי.
אורלי לוי אבקסיס: תרוויחו פחות על הרבה יותר מוצרים, אבל- - -
<אלעד צרפתי: 130 מהנדסים שיושבים פה בהר חוצבים, ומפתחים את המוצר הזה יום-יום.
אורי מקלב: זאת חברת בת של מוביליי, נכון?
<אלעד צרפתי: לא.
אורי מקלב: קחו את כל השיקולים.
אורי מקלב: אם יש משהו שאנחנו יכולים לעשות לגבי הממסד – אני אומר לחברת הכנסת אורלי לוי, אם אנחנו יכולים לעשות משהו, שהביטוח לאומי, ההשתתפות – אנחנו לא מדברים מסחרית.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להנגיש יותר, שיהיה נגיש לבעלי הלקויות – נעשה את זה.
אורי מקלב: אני מציע שלא עכשיו בתוך הוועדה.
<אילנה בניש: הנושא המרכזי של הדיון שלנו הוא שילוב טכנולוגיות בשוק העבודה, ואני רוצה לומר, שאחרי לא מעט תלאות שאני עוברת כעצמאית, ובעבר כשכירה, הדרך היחידה לפתור את כל הבלגאן הזה שיש היום בשוק, והעובדה הסטטיסטית שפחות ופחות עיוורים מועסקים בשוק התעסוקה, היא באמצעות חקיקה בלבד.
<אילנה בניש: כל ההתאמות שמתבצעות מסביב באופן עצמאי, יוצרות מצב שלפיו סביב עיוור אחד – סליחה על הטרמינולוגיה הלא כל כך תקנית – רוקדים כל מיני ארגונים, גופים ועמותות.
<אילנה בניש: אחרי כל זה, כל התהליך נכשל.
<אילנה בניש: נהוג בחלק מהמדינות, או לפחות הדבר האידיאלי הנכון לעשות הוא לחייב לא רק הנגשה של מערכות חדשות, כי מערכות חדשות לא נכנסות למגזר הציבורי תוך שנה-שנתיים.
<אילנה בניש: כשיש מכרז של מערכת ERP, זה ל-20-15 שנה, וזה לא נכון.
<אילנה בניש: צריך לעשות את זה.
<אילנה בניש: מערכות שמגיעות מארצות הברית, והן עובדות עם הממשל הפדרלי, מחויבות בהנגשה.
<אילנה בניש: זה חייב להיות נגיש.
<אילנה בניש: ואת זה צריך ליישם בארץ.
<אילנה בניש: הפתרון הוא רק דרך חקיקה ותקנות – זה שלב אחד.
<אילנה בניש: השלב השני, אחרי שיש לנו חקיקה ותקנות, וזאת אחת הבעיות החמורות ביותר שקורות בישראל, ואני אומרת את זה כי אני גם מורשה שירות, ואני באה מהרבה מאוד כיוונים – אין הכשרה של אנשי מקצוע – לא ברמת הפיתוח, פיתוח נגיש של תוכנה.
<אילנה בניש: אתה אומר לי, אדוני הנכבד, שיש שש חברות שקיבלו תקצוב מרשות החדשנות, להנגיש מערכות מידע, ואם אני מבינה נכונה – ומגדל אור יתקנו אותי – הם אפילו לא יודעים מזה.
<אילנה בניש: ואני רוצה לשאול אותך, מי מכשיר אותם?
<אילנה בניש: אין היום בארץ לא תקן, לא הכשרה מקצועית בתחום הזה.
<אילנה בניש: אז זאת אחת הבעיות של כל מיני פיתוחים של חדשנות טכנולוגית שאנחנו רואים בשנים האחרונות, שהן בסופו של דבר לא מספקות את המענה, כי בא מפתח או חברה או יזם.
<אילנה בניש: עם כל הרצון הטוב שלו, הוא מתחבר למישהו שקרוב ללבו, והוא לא מתבסס – לא על מחקר ולא על בדיקות אובייקטיביות ולא על שיקולים מערכתיים נוספים.
<אילנה בניש: וכל הדברים האלה בסופו של דבר יוצרים כשל מערכתי בהשמת אנשים עם לקויות ראייה ועיוורון בשוק התעסוקה.
אורי מקלב: אבירם ג'ולטי, מנהל חטיבת התפעול, רשות החדשנות, הוא כותב לנו שוועדת התוכנית שהתכנסה בתאריך 8.6.2017 – ממש בימים האחרונים – אישרה שש בקשות חדשות בהתאם להוראות החדשות.
אורי מקלב: הוא לא מרחיב פה באיזה תחום, אבל בעיקר זה פיתוח פתרונות טכנולוגיים לאוכלוסיות בעלות מגבלות.
אורי מקלב: הוא מודה לוועדת הטכנולוגיה על שהיינו הזרז – כאן זה התחיל.
אורי מקלב: זה שאת אומרת שגם אם נרצה שבמקומות הלימודים, במקומות אקדמאיים או במכללות, בהכשרות, בכל מקום, ילמדו, את אומרת שאין תקנים.
אורי מקלב: זה אני לא יודע.
<אילנה בניש: אין.
<אילנה בניש: אני בוועדת מומחים במכון התקנים.
אורי מקלב: אז צריך להכין בסיס, מה צריך להיות כדי להנגיש את הקיימות, את החדשות.
אורי מקלב: עבודה רבה לפנינו, אבל אם נתייאש מראש ולא נעשה שום דבר, לא נגיע לשום דבר.
אורי מקלב: אם אנחנו היום אומרים לאחד שלומד היום תכנות: התוכנות – צריכים להנגיש, הוא צריך ללמוד מה ההנגשה, וכל תוכנה שהוא עושה- - -
<אילנה בניש: זה לא עובד בפועל.
<אילנה בניש: לצערי הרב, מניסיון רב בשנים של ליווי צוותי מפתחים, זה לא עובד.
אורי מקלב: אז מה הרעיון שלך?
אורי מקלב: תהיה חקיקה, אבל איך לעשות את זה?
<אילנה בניש: יש לי כמה פתרונות, אבל זה צריך להיות ברמה אקדמית.
<אילנה בניש: זה אומר לגשת לות"ת, לפתוח תוכנית לימודים אקדמית במוסדות להשכלה גבוהה.
<אילנה בניש: זה אומר לקבל על זה תעודה, זה אומר שמי שעוסק בתחום הזה, תהיה לו אחריות מקצועית.
<אילנה בניש: היום, כשאתם הולכים לרופא, אתם מצפים שהוא יעשה את עבודתו על הצד הטוב ביותר.
<אילנה בניש: נכון שמדובר לפעמים בחיים ומוות, אבל אני חושבת שגם בתחום של תעסוקה ושל אורח חיים נכון, בריא, מקדם, שיוביל למוביליות חברתית ולשילוב אמתי של אנשים עם מוגבלות בעבודה, אי-אפשר להתנהל כך.
אורי מקלב: נקיים על זה דיון, ונחשוב.
אורי מקלב: אולי גם קורס.
אורי מקלב: צריך לראות, למי לפנות.
אורי מקלב: אנחנו משאירים לעצמנו את העבודה, מה אנחנו צריכים – קורס, תוכנית, מה צריך לעשות כדי לקדם את הנושא.
אורי מקלב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס צריכה לצאת, אז אנחנו מודים לך, ומבקשים בכל זאת משפט בעניין.
אורלי לוי אבקסיס: זו השנה השלישית שהמרכז לעיוור מקיים בכנסת ישראל את היום המיוחד הזה, שמציף את הבעיות של העיוורים, איך אפשר להתמודד.
אורלי לוי אבקסיס: יש דיונים, והם בסופו של דבר מביאים גם לפעילות שלנו נבחרי הציבור.
אורלי לוי אבקסיס: לכן קודם כל אני רוצה לומר לך תודה רבה, אורי.
אורלי לוי אבקסיס: אני גם מכירה את הרגשות שלך ואת הרגישות שלך, ובנושא של הוועדה הזו, אני חושבת שיש לה כל כך הרבה כלים כדי לקדם את הפתרונות האלה כדי להנגיש – לא רק בתחום העבודה.
אורלי לוי אבקסיס: תכף יהיה לנו גם דיון בוועדת החינוך, ושם נדבר על כך שהאמצעים הטכנולוגיים לא באמת יכולים להדביק את הקצב, כי משרד החינוך, כשמוציא ספרים, הוא מוציא אותם בזמן קצר מדי לתחילת שנת הלימודים, ועד שהטכנולוגיה מתחילה להדביק את ספרי הלימוד, כבר מתקנים תוך כדי.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אולי מראש – ופה אני לוקחת מה שאילנה אומרת – בזמן כתיבת הספר ראוי שיהיה מתכנת או משהו כזה, שזה יהיה און ליין, ולא כל פעם יתחילו לרוץ אחרי הנוסח האחרון, כי להפוך ספר לימוד לספר קריא ונגיש לליקויי ראייה, לוקח זמן, אובייקטיבית.
אורלי לוי אבקסיס: לכן גם אם יש הטכנולוגיה, צריך לאפשר לה להביא את הפתרונות, כלומר שהיא תהיה בצמתים הנכונים ברגעים הנכונים.
אורלי לוי אבקסיס: כלומר עוד לפני שהמוצר הסופי יוצא.
אורלי לוי אבקסיס: בנושא הזה מאוד הייתי רוצה לקדם.
אורלי לוי אבקסיס: הייתי גם רוצה לומר תודה רבה למגדל אור וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: אני עוד לא הולכת – אני פשוט צריכה להיות בוועדות אחרות בנושא היום המיוחד הזה.
אורלי לוי אבקסיס: מחר, אורי, אני מגישה שוב להצבעה את אחד החוקים, אני חושבת, החשובים ביותר במה שנוגע לתחום הזה, וזה הדרכה שיקומית לאנשים עם לקות ראייה ועיוורון.
אורלי לוי אבקסיס: תארו לכם ילד, ילדה קטנה באמצע החיים, עברה איזו טראומה, מאבדת את הראייה שלה – איך היא מתנהלת בעולם, מה קורה אתה.
אורלי לוי אבקסיס: לדברים האלה צריכים להיות הדרכה, ופרט לכך שהיא מנגישה, ההדרכה הזו מצילת חיים.
אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר לתאר שיום אחד, אורי, חלילה, נקום בבוקר ולא נראה איך – איך אנחנו מתפקדים בעולם שאנחנו יודעים לתפקד בו רק בתנאים מסוימים?
אורלי לוי אבקסיס: לכן מאוד אשמח גם לעזרתך במליאה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לאחל, שיהיה לנו יום טוב, מלא באור, אור פנימי גם, ושיהיו לנו המון בשורות טובות.
<שושי להט קרטר: אורלי, אני לא יכולה להיות נוכחת בישיבה הזאת בלי לציין שכל המטרה של הפיתוח הטכנולוגי – שאדם עם עיוורון – עד שהציוד וחלק מהתקנות בחוק שוויון זכויות לאנשים עם עיוורון, עד שהציוד הזה לא יינתן לאדם עצמו, עדיין יש קושי מאוד-מאוד גדול לדרוש מהמעסיק לרכוש את הטכנולוגיה המתקדמת המאוד-מאוד מפותחת הזו עבור האדם.
<שושי להט קרטר: אדם יכול להחליט שהוא רוצה לעבור לסוג עבודה אחר אחרי שנה-שנתיים – מה יש למעסיק לעשות עם הטכנולוגיה הזו?
אורלי לוי אבקסיס: כלומר לא כלכלי לו להנגיש את זה, אם מחר-מחרתיים העובד עוזב אותו.
<שושי להט קרטר: זה לא רק זה; הוא גם צריך לקנות את הציוד בסופו של דבר.
אורי מקלב: לכן אנחנו כממשלה צריכים.
<שושי להט קרטר: זה בדיוק העניין.
<שושי להט קרטר: התיקון לתקנות לחוק שוויון, שהציוד יינתן לאדם עצמו, זה מה שיעשה את המהפך, כי מגדל אור ציינה את המקומות האלה, שבאמת לא נגישים, אבל גם כשהם כבר נגישים, מי שמכיר סוחרים, בעלי עסקים, בעלי חברות של רואי חשבון, עורכי דין – כשהוא צריך להוציא סכום אדיר כזה עבור העובד שלו, אחרי שיש לו כל כך הרבה תקנות וחובות, הוא לא יעשה את זה.
אורי מקלב: זה גם ימנע.
<שושי להט קרטר: זה חסם ענק.
אורי מקלב: זה הדבר הכי חשוב.
אורי מקלב: אני רוצה התייחסויות קצרות.
אורי מקלב: בבקשה, חיים שיבי, יד שרה.
<חיים שיבי: תודה רבה על הזכות להיות פה ועל הזכות להיות שותפים בפרויקט יד לתעסוקה שווה עם הביטוח הלאומי ועם משרד הכלכלה.
<חיים שיבי: התרומה הייחודית של יד שרה היא נוסחת הקסם, שאפשר לתמצת אותה במילה אחת: השאלה.
<חיים שיבי: דיברתי עם סוכן רכב רמי לסקאלי לפני מספר ימים, שאיבד את מאור עיניו.
<חיים שיבי: הוא אמר לי כך: שמתי פרוטות בפיקדון, וקיבלתי בהשאלה את המכשיר של חברת אורקם, ששינה את חיי לחלוטין.
<חיים שיבי: רבותיי, יד שרה משאילה ציוד ששווה מאות-אלפי שקלים תמורת פיקדון שכל משפחה יכולה לעמוד בו.
<חיים שיבי: כך אנחנו תורמים ומוסיפים למערך הזה, כדי שאדם לא יצטרך לשעבד נכסים כדי לקבל מכשיר בטכנולוגיה מתקדמת.
<חיים שיבי: אנחנו הקמנו מרכז להשאלה לכבדי ראייה בסניף בראשון לציון, משאילים טלוויזיה במעגל סגור, טמ"ס נייד, ואנחנו רוצים לעמוד בקשר עם כל הארגונים שנמצאים כאן כדי שיחד נוכל לטכס עצה, כיצד להרחיב את- - -
<שושי להט קרטר: אז לשירות לעיוור יש כבר שנים מאגר השאלה שאנחנו מפעילים באמצעות מגדל אור, שנותן את כל המענים.
אורי מקלב: את מציעה לסגור את יש שרה?
אורי מקלב: אני מבטיח לך שאין מכשיר אחד שעומד יום אחד- - -
<חיים שיבי: אנחנו עושים את ההשאלה הזאת בהיקף של מאות-אלפי שקלים, ומאות-אלפי ישראלים ניגשים לסניפים.
<חיים שיבי: זאת הדרך: אתה לא קונה – אתה מקבל, שם פיקדון.
אורי מקלב: קודם כל, אני רוצה להודות ליד שרה.
אורי מקלב: אתם לא חייבים לאף אחד שום דבר כעמותה וולונטרית שפיתחה אפיק שנקרא השאלת מכשירים רפואיים והתאמות, וכל מגוון הפעילות שאתם עושים.
אורי מקלב: תמיד כשרוצים לקבל משהו מהנשמה, צריך לראות מה יד שרה עושה.
אורי מקלב: בעניין הזה אתם אור לגויים.
אורי מקלב: באים ללמוד פה מכל המדינות, איך מפתחים נושא, שנראה נושא קטן – מהשאלה קטנה לדברים שהופכים את החיים לאחרים.
אורי מקלב: זאת לא הפעם הראשונה שנציגות יד שרה נמצאת פה בוועדות.
אורי מקלב: אנחנו תמיד שומעים, כל פעם מנציג אחר, שאחראי ואמון בנושאים המתאימים, ואנחנו מאוד מעריכים את העבודה שלכם.
אורי מקלב: לא פלא שכשאנשים מרגישים שהם רוצים לתרום משהו, הם תורמים את זה ליד שרה, כי יודעים שזה לא נהפך לאבן שאין לה הופכין אלא למשהו שהוא נגיש ושימושי, ולא צריך 10,000 שקל – כל אחד יכול בצורה קלה ומאירת פנים לקבל את המכשיר.
אורי מקלב: מר אורן הלמן, בבקשה.
<אורן הלמן: קודם כל, אנחנו כמובן מברכים על הדיון הזה.
<אורן הלמן: אני חושב שאתם מכירים את הפעילות של חברת החשמל בעניין הזה.
<אורן הלמן: לנו יש שתי חזיתות, אבל לפני שאספר על חברת החשמל אני רק רוצה לומר שבסוף, כל מי שמכיר את העולם הזה יודע שהטכנולוגיה היום יכולה להתגבר על כל מוגבלות שהיא, כל מוגבלות.
<אורן הלמן: על דבר אחד היא לא יכולה להתגבר, וזה על סטיגמות ודעות קדומות של מעסיקים, כלומר אני מעסיק אצלי עובד שנפצע בפיגוע ואיבד את ראייתו ושמיעתו, וכשראיינתי אותו אני, עם כל הקשב שלי וכל העניין שלי בתחום הזה, שאלתי אותו: איך תסתדר בחברת החשמל, כי הכול שם זה במיילים, וגם אם אתה קורא ברייל, אתה לא יכול, כי על המסך אין.
<אורן הלמן: אז הוא הסביר לי על התוכנות – זה היה לפני כשנתיים, ומאז הוא עובד אצלנו, ועובד בהצלחה.
<אורן הלמן: בסוף כמעסיק וגם כמישהו שאכפת לו מאוד מהתחום הזה, אנחנו צריכים להסביר למעסיקים קודם כל שיש פה אפשרות להתגבר על העניין הזה, והדבר השני הוא שכל העניין של ההנגשה והמימון הוא רלוונטי – מבחינת מימון המדינה, הוא הולך רק לגופים פרטיים; גופים ממשלתיים, שמהם אנחנו מצפים, ויש גם חוק שהכנסת הזו חוקקה עד 5% עד 2022, שם לא מקבלים שום מימון לתוכנות, והגופים האלה צריכים לספוג את המימון על חשבונם.
<אורן הלמן: לדעתי, שווה להם, אבל לא בטוח שהמנהלים שם חושבים כך.
<אורן הלמן: צריך לתת גם על זה את הדעת.
<אורן הלמן: אצלנו יש שתי חזיתות: אחת זה הלקוחות, ששם האתר שלנו מונגש.
<אורן הלמן: מי שבודק את ההנגשה לגבי עיוורים זה עובדים שלנו, שהם עיוורים.
<אורן הלמן: יש לנו כ-15 עובדים שהם עיוורים בחברה, וכ-310 עובדים עם מוגבלות בסך הכול, בחברת החשמל.
<אורן הלמן: בנושא ההנגשה לעובדים עצמם – שזה מה שחשוב באמת – יש לנו תוכנה שנקראת זום טקסט, שמאפשרת הגדלה, מכפול 1 עד כפול 36, כולל מצבי ביניים, כולל הקראה.
<אורן הלמן: אני לא מומחה בעניין הזה, אבל חשוב לי להראות שחברה כמו חברת החשמל, ואנחנו מצפים מחברות אחרות שיעשו את זה, כן משקיעה בעניין הזה וקונה מתקציבה את הדברים האלה.
<אורן הלמן: כך צריך לעשות גם במקומות אחרים, לטעמנו.
<אורן הלמן: עלמה רידר זו תוכנת הקראה.
<אורן הלמן: לא אתחיל לפרט מה היא עושה, כי אני רואה שיש פה אנשים שמבינים בזה לא פחות.
<אורן הלמן: יש תוכנה ג'וז, מקלדת דמוית ברייל.
<אורן הלמן: לא מזמן הייתי יחד עם שר הבריאות בסיור שעשה בבאר-שבע, וראיתי שם עובד שלנו עובד עם העניין הזה.
<אורן הלמן: פשוט מדהים.
<אורן הלמן: גם צילמנו את זה והעלינו את זה לרשת כדי שמעסיקים אחרים יבינו שאפשר להתגבר, ובמוקדי שירות לקוחות יכולים להיות עובדים שהם עיוורים, וזה זכה ללא מעט חשיפה.
<אורן הלמן: זום אופיס, שזו מצלמה שמאפשרת לגרור מסכים על גבי מחשב, טמ"ס – טלוויזיה במעגל סגור ומסכי מחשב גדולים, 27 אינץ', לאנשים עם מוגבלות של ראייה.
<אורן הלמן: כלומר אנחנו מנסים לקלוט את העובדים שהם עם מוגבלות ראייה, וגם לאפשר להם את התנאים.
<אורן הלמן: זה מה שאנחנו עושים, פחות או יותר.
<אורן הלמן: תודה.
אורי מקלב: אתם בעצם רוצים לתת אור ותקווה לכולם.
אורי מקלב: מכם צריכים ללמוד.
אורי מקלב: כל הכבוד שאתם עושים את הדברים האלה.
אורי מקלב: אתם חברה לחיקוי בעניין הזה.
אורי מקלב: באמת מרשים מאוד.
<אורן הלמן: יש לנו לקוחות עיוורים, אנחנו צריכים לתת להם שירות, ואנחנו גם חושבים שהם צריכים לעבוד אצלנו, וכך כל מעסיק צריך להסתכל על זה.
<אורן הלמן: יש אנשים עם מוגבלות של ראייה וכל מוגבלות אחרת.
<אורן הלמן: הם גם הלקוחות שלך, והם גם צריכים לעבוד אצלך.
אורי מקלב: עדי, בבקשה.
<עדי מרלה: עו"ד עדי מרלה, עמותת נגישות ישראל.
<עדי מרלה: אני רוצה לברך את הדיון החשוב הזה.
<עדי מרלה: אני מחזירה מעט את הדיון אחורה, הסעיף שמתייחס לתקנות נגישות השירות, סעיף 35, מתייחס רק לאתרי אינטרנט נגישים ולא לתוכנות שהן לא אינטרנטיות.
<עדי מרלה: לכן צריך לעשות הבחנה ולראות איך אנחנו מנגישים ומיישמים את זה גם בהתאם לחוק, ולקיים את זה כחובה חוקית.
אורי מקלב: לחוקק.
אורי מקלב: להרחיב את התקנות.
<עדי מרלה: בדיוק.
<עדי מרלה: חייבים להרחיב.
<עדי מרלה: אני לא יודעת אם יהיה נכון בתקנות נגישות השירות – תלוי איפה מעסיק נכנס.
<עדי מרלה: זה לא ממש נותן שירות.
אורי מקלב: אבל אם משרדי ממשלה, נניח, גופים ציבוריים, משרדי ממשלה – זה אפשר בתקנות.
אורי מקלב: זה מרחיב.
אורי מקלב: כשמנגישים תוכנות, גם מעסיקים פרטיים, כבר יותר קל להם, יש הבסיס, בגלל משרדי ממשלה.
אורי מקלב: נניח שהתקנות יחייבו משרדי ממשלה וגופים ציבוריים להנגיש.
אורי מקלב: המפתחים יעשו את זה.
אורי מקלב: חברה פרטית תיקח את זה, אז יש כבר מודל.
אורי מקלב: אנחנו מקדמים את זה.
אורי מקלב: הממשלה היא המובילה בהרבה תחומים.
<עדי מרלה: בעידן בו המגזר העסקי והציבורי מחויב בצו הרחבה באחוזים כאלה ואחרים להעסיק אנשים עם מוגבלות, זה מתבקש שיהיה חוק שיסדיר גם את ההנגשה הזו לתוכנות פנים ארגוניות לאנשים עם מוגבלות בכלל ולעיוורים וללקויי ראייה בפרט.
<עדי מרלה: גם סוגי מוגבלויות שונים, נחוצה להם נגישות באתרי אינטרנט ובתוכנות פנים ארגוניות.
אורי מקלב: מוחמד עיסאוי, בבקשה.
<מוחמד עיסאוי: אדוני היושב-ראש, רציתי להתייחס לנקודה מאוד חשובה.
<מוחמד עיסאוי: היום בעידן הטכנולוגיה הטכנולוגיות המסייעות גם בקרב העיוורים, מתפתחות מדי שנה ואף מדי חודשים אנחנו שומעים על המצאה חדשה ועל פטנטים חדשים.
<מוחמד עיסאוי: הייתי מאוד שמח, והשאיפה שלי, שגם אצלנו במדינה, שכל פרט או כל אביזר שיכול לעזור לנו בחיי היום-יום – לא רק בשוק העבודה; בכל דבר שאפשר להיות עצמאי, שיהיה גם בר השגה מבחינתנו – גם מבחינת סבסוד, כלומר שהממשלה תיקח על עצמה את האחריות.
<מוחמד עיסאוי: נניח, אם אני ארצה עוד מעט – אני חושב שכולם שמעו על הרכב האוטונומי.
<מוחמד עיסאוי: ברור שרכב כזה, אם ייצא, יהיה לו מחיר מטורף.
<מוחמד עיסאוי: אני כאדם עיוור, שמשתכר מהקצבה פלוס העבודה שלי, יהיה בלתי אפשרי לרכוש כזה דבר, אלא בחלומות.
<מוחמד עיסאוי: הייתי מאוד שמח אם זה ייכנס לתוך סל הסבסוד, וכל פרט אחר שיתקדם וייצא, לא יהיה מהלך פרוצדורלי שדורש הרבה זמן עד שזה ייכנס לרשומות ועד שזה יסובסד.
<מוחמד עיסאוי: שמענו כאן שהתקנה החדשה, שאפשר לקבל ציוד כל שבע שנים, אז תאר לעצמך כל שבע שנים, כמה דורות של דברים יוצאים.
<מוחמד עיסאוי: ויש לי דוגמה מאוד פשוטה – יש לי מכשיר קטנטן ביד.
<מוחמד עיסאוי: קניתי אותו מהכיס שלי.
<מוחמד עיסאוי: עלה לי 21,000 שקל.
<מוחמד עיסאוי: זה לא זול.