GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חן שמילו: יש גם אסימטריה בין רופא למטופל שלו ובוודאי גם אחרי שהנזק נעשה, מאד בעייתי להתמודד עם זה ככה.
<חן שמילו: מה אנחנו בכל זאת עושים - חשוב לציין לטובה את מוקד השיימינג שהקמנו ביחד עם איגוד האינטרנט הישראלי, שנותן מענה.
<חן שמילו: בעצם התחברנו למוקד שלהם שפועל 24/7 ונותן מענה ראשוני למתקפות של השמצות ותקיפות ברשתות החברתיות.
<חן שמילו: לא תמיד אפשר להסיר פוסטים.
<חן שמילו: הסיפור הזה הוא מאד מורכב.
אורי מקלב: בהסרה או בחיזוק האדם?
<חן שמילו: באמת טיפול מקצועי.
אורי מקלב: אתם מחברים אותו לקבוצות?
<חן שמילו: צריך באמת לחבר את המערכות שלנו.
אורי מקלב: אתה חושב שהרופאים חשופים יותר מכל אחד אחר?
אורי מקלב: אתה מציג היום סקטור שהיה נראה לנו סקטור חזק במדינה, שהוא קודם כל אנשים פרטיים.
אורי מקלב: הדימוי שלהם הם של אנשים חזקים.
אורי מקלב: אולי אפילו מחוסנים מצד אחד.
אורי מקלב: הם רגילים, כל מי שהיום רופא הוא גם רופא במקומות ציבוריים, אם זה בקופות חולים, בתי חולים, חדרי מיון.
אורי מקלב: הוא עובד עם קהל.
אורי מקלב: זה לא טייס, שאולי הוא מישהו חזק, אבל הוא לא נחשף, הוא לא עובד עם הציבור.
אורי מקלב: ועם כל זה, אתה רואה שהם לא מחוסנים ואף אחד לא מחוסן.
אורי מקלב: אולי בעניין הזה זה יותר מדו שיח.
אורי מקלב: כשיש דו שיח לא נעים עם פציינט או עם מישהו, נראה לי, לא בטוח שהוא חוזר הביתה והוא יספר את זה.
אורי מקלב: הוא עובר את זה.
אורי מקלב: הוא כבר רגיל לזה.
אורי מקלב: הוא כבר מחוסן, הוא יכול להתגבר על כך.
אורי מקלב: אבל כשזה קורה ברשת, זה כבר סיפור אחר לגמרי, שגם לאלה שרגילים, זה הרבה יותר קשה.
אורי מקלב: זה נכון גם לעובדים סוציאליים וזה נכון לכל מי שעובד עם ציבור.
אורי מקלב: טוב שאתם גוף חזק, שאתם באמת מעלים את זה וזה יכול לשמש כמודל לאחרים.
אורי מקלב: אתה רוצה רק להשלים?
<חן שמילו: להשלים בשתי נקודות.
<חן שמילו: אחת, אנחנו מתכוונים לבחון צעדים נוספים.
<חן שמילו: חלקם לא בטוח שנכון לאמץ, אבל אנחנו בוחנים אותם, כמו האם נכון שיהיה ביטוח לרופאים נגד שיימינג.
<חן שמילו: האם אנחנו צריכים איזה שהוא מענה הגנתי, גם הסברתי ואולי גם בעצם לסייע להם ל - - -
אורי מקלב: אה, זה ביטוח מקצועי, כמו שאמרת במקרה שהייתה פגיעה מקצועית.
<חן שמילו: כן.
<חן שמילו: אנחנו לא רוצים להגיע לשם, אבל - - -
אורי מקלב: אבל יש כאן מעבר לזה.
אורי מקלב: יש כאן פגיעה רגשית, שהביטוח לא - - -
<חן שמילו: נכון.
<חן שמילו: גם לזה אנחנו בוחנים מענה הגנתי מבחינת ההתמודדות של אותו רופא, מלבד הדיווח אלינו, איך להתמודד עם אותו פוסט בו במקום וגם בוחנים קמפיין.
<חן שמילו: חשוב לדעתנו שהוועדה תקרא לתשומת לב מיוחדת לשיימינג נגד רופאים ורופאות ואנשי סגל רפואי בכלל, מבחינת מענים ספציפיים לתופעה, בגלל שזה פוגע בכל ציבור המטופלים.
אורי מקלב: זאת אומרת דרכך.
אורי מקלב: אני לא רוצה לייחד את זה דווקא לרופאים.
אורי מקלב: אני חושב שאתה העלית נושא של אנשים שנותנים לנו שירות, אנשים שעובדים עם ציבור שלפעמים יש התמרמרות, לפעמים בגלל עמידה בתור.
אורי מקלב: אנחנו לא צריכים ללכת רחוק.
אורי מקלב: אנחנו במדינה הזאת, היה לנו כאן דיון שאיחדנו אותו לעובד ציבור ברשות האוכלוסין, שהתאבד.
רויטל סויד: אריאל רוניס, זיכרונו לברכה.
אורי מקלב: זיכרונו לברכה.
אורי מקלב: אנחנו מדינה - - -
רויטל סויד: זה בעצם מה שלקח את הנושא הזה והעלה אותו למצב של מודעות.
רויטל סויד: כי עוד לפני כן הוגשו הצעות חקיקה ועוד לפני כן השדולה שלי הוקמה, אבל בעצם מה שפתאום חדר לציבור וטלטל אותו שזה יכול לקרות לכל אחד מאיתנו, על כלום.
אורי מקלב: זה בחוש, להרגיש את ה - - -
רויטל סויד: על שום דבר, היה הסיפור של אריאל רוניס.
אורי מקלב: לא חקרנו את זה.
אורי מקלב: במדינה שלנו, הקטנה הזאת, מתוך שהמקרים האלה קורים אצלנו יותר וקרה דבר כזה, אז יכול להיות שזה אנחנו מדינה קטנה, היא הסיבה.
אורי מקלב: ההיכרות.
אורי מקלב: אדם חי באיזו מדינה באירופה, יכול להיות שהחשיפה, כל אחד חי לעצמו והוא לא מרגיש, גם אם קרה.
אורי מקלב: דווקא אנחנו במדינה הקטנה והחמה הזאת, או ההיכרות שיש לנו וזה מכיר את זה והאווירה היא הרבה יותר פוגענית באנשים, כשזה קורה.
אורי מקלב: זה בהחלט מביא עד כדי כך, ואנחנו מדברים על אנשים נורמטיביים.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על כאלה שהם קצת רגישים.
אורי מקלב: מדובר על אנשים נורמטיביים שאם הגיעו עד כדי כך.
אורי מקלב: והתופעה, זאת אומרת הטרגדיה הזו חשפה אותנו ללא מעט מקרים קשים בעניין הזה.
אורי מקלב: אני פשוט מתנצל, גם השעון עומד מולי ואני רואה את השעה.
אורי מקלב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.
רויטל סויד: טוב, אז קודם כל תודה רבה לכל מי שהגיע ואני רואה פה חלק מהאנשים שגם היו בוועדות השונות.
רויטל סויד: ואני מודה לך, חברי, חבר הכנסת מקלב, יושב ראש הוועדה, שמחויב לנושא הזה תמיד.
רויטל סויד: אני חושבת שגם חברתי, היינו היום בוועדה לזכויות הילד וגם חברתי מחויבת לנושא ומנהלת דיונים וגם בעוד ועדות ובהחלט אתה.
רויטל סויד: אין ספור דיונים קיימנו פה בכל מיני וריאציות של הנושא.
רויטל סויד: היום הדיון פה בשדולה הוא על נושא של מודלינג, ולכן אני אקח את הנושא הזה ואסתכל עליו רגע מהזווית הזו.
רויטל סויד: מודלינג למעשה בא בשני היבטים.
רויטל סויד: הוא בא גם בדוגמא שאנחנו אמורים לשמש וגם בדוגמא שאנחנו מבקשים מהורים לשמש.
רויטל סויד: ואני רוצה לומר משהו שהוא קצת עצוב, אבל ההורים יכולים – ההורים זה אנחנו.
רויטל סויד: ההורים, אנחנו, חד הם.
רויטל סויד: ההורים יכולים לשמש דוגמא באיך הם מתבטאים בשיח ולא תמיד הורים משמשים דוגמא חיובית.
רויטל סויד: אבל הורים לא יכולים היום לעקוב אחר הילדים.
רויטל סויד: וכמה שנגיד הורים, תיכנסו לווטסאפים של הילדים ותסתכלו, זה עולם אינסופי.
רויטל סויד: אנחנו כמעט לא יכולים להיות בו כל הזמן.
רויטל סויד: הם דינאמיים, הם כל הזמן בווטסאפ.
רויטל סויד: הילדים שלנו עכשיו בבית הספר ובמסגרות שלהם, אנחנו רואים את זה בערב או אחר הצהרים ולא תמיד מודעים למה שהם עושים.
רויטל סויד: אז קודם כל הדוגמא של אנחנו צריכים להוות, היא כמובן דוגמא ברורה, הן כהורים ובטח ובטח כחברי כנסת.
רויטל סויד: אבל המודלינג שאני רואה אותה היו, הוא מודלינג בעיקר של בני נוער וילדים לעצמם.
רויטל סויד: מכיוון שבסופו של דבר מי שנמצא בקבוצות הווטסאפ זה הילדים.
רויטל סויד: ואם הילדים שלי, ומי ששמע אותי הבוקר כבר שמע את זה, אם הבן שלי בכיתה ג' – עכשיו הוא כבר בכיתה ד' – פתאום פעם ראשונה הבנתי שבקבוצת הווטסאפ הם החרימו ילד.
רויטל סויד: הם הוציאו אותו.
רויטל סויד: שאלתי אותו – עילאיקי, למה הוצאתם את הילד?
רויטל סויד: ואז הוא אמר – אבל הוא התנהג לא יפה, הוא דיבר לא יפה.
רויטל סויד: הוא בכלל לא הבין שנמצא שם בצד השני ילד פגוע, מוחרם, בוכה, מתוסכל.
רויטל סויד: יושב בצד.
רויטל סויד: אין להם את זה.
רויטל סויד: יש להם קהות רגשית.
רויטל סויד: הם מאחורי מסך, הם בכלל לא מבינים את השפה.
רויטל סויד: ולכן יש חשיבות מאד מאד גדולה להטמיע את הנושא הזה.
רויטל סויד: לפני שנה וחצי נפגשתי עם שר החינוך ואמרתי לו – נפתלי, אתה חייב להיערך עם תכנית לאומית.
רויטל סויד: משרד החינוך חייב להבין שזה הנושא היום.
רויטל סויד: לא מספיקה שעת חברה ולא מספיק הדיבור הזה.
רויטל סויד: ובכל בית ספר חייב להיות מורה אחראי לאלימות ברשת, כדי שהתלמידים יידעו למי לפנות והוא יהיה ייעודי לעניין הזה.
רויטל סויד: לשמחתי הרבה, אחרי שנה וחצי הוא הבין את זה לפני שבועיים, גם נאם על זה וגם בהחלט לוקח את זה לכיוון הזה.
רויטל סויד: אני רק רוצה להתייחס לדברים שאתה אמרת, כי הם דברים מאד חשובים.
רויטל סויד: אתה דיברת באספקט של רופאים ואני רוצה לשתף בהצעת חוק שהגשתי.
רויטל סויד: משרד הרווחה כבר נתן את אישורו ונשאר רק לקבל את אישור משרד המשפטים להצעת החוק.
רויטל סויד: הצעת החוק הזו באה ואומרת כך, כל עובד שעובד בגוף ציבורי, בחברה או באיזו שהיא דרך משרת את הציבור, חייב שיהיה, כמו שיש ממונה על הטרדות מיניות, חייב להיות גם ממונה על מצבי סיכון.
רויטל סויד: אגב, הצעת החוק הזו נולדה בדיוק לאחר אריאל רוניס, זיכרונו לברכה.
רויטל סויד: מכיוון שבסופו של דבר הרופאים, העובדים הסוציאליים, השופטים, המורים, השוטרים, כל אחד, לא חייב להתמודד עם הבריונות הזו בעצמו.
רויטל סויד: כשמעלים פוסט על התפקוד שלך והבריונות כלפיך והאלימות על העבודה שלך, כל מה שאתה רוצה זה רק שיהיה לך ממונה, אתה פונה אליו, אתה מראה לו והוא מתמודד.
רויטל סויד: הוא מתמודד עם איגוד האינטרנט, הוא מתמודד עם פייסבוק, הוא מתמודד עם גוגל, הוא מתמודד עם המשטרה, הוא מתמודד עם כל אחד מהגופים האלה.
רויטל סויד: לא כל אחד צריך לעמוד ולשאת מאבק כזה בעצמו, על הגב שלו.
רויטל סויד: לכן זה דבר מאד חשוב.
רויטל סויד: זה גם יזהה אנשים שנמצאים במצב של סיכון, כמו שהיה אריאל רוניס.
רויטל סויד: הרי אם היה לו ממונה, הוא היה מדבר איתו, הוא היה מזהה את המצב הנפשי שאריאל רוניס, זיכרונו לברכה, היה בו והדבר הזה, ההתאבדות הזו הייתה יכולה אולי באיזה שהוא אופן להימנע.
רויטל סויד: אז יש לנו חקיקה.
רויטל סויד: בין אם זה על ממונים כאלה או בין אם זה חוק הסרטונים, שהיום קיימנו דיון בוועדה לקידום מעמד האישה.
רויטל סויד: חוק מצוין.
רויטל סויד: זו עבירה פלילית להפיץ סרטון עם תוכן מיני פוגעני או תמונה.
רויטל סויד: 5 שנות מאסר.
רויטל סויד: ובכל זאת, קשה לאכוף, קשה ליישם.
רויטל סויד: אנשים ונשים נפגעות.
רויטל סויד: אני מרצה בבתי הספר ובתיכונים, לא בכל מקום רואים יישום מלא, כמו שהיה אצל סימונה מורלי, שהייתי אצלה בדיוק לפני שנה וחצי ומאז כל העיר מתפקדת כמו שצריך בנושא הזה.
רויטל סויד: אני עוברת ומרצה בבתי ספר ואני נדהמת לראות שלא תמיד הנערות לרוב, גם נערים, אבל לרוב נערות, לא מבינות שהן קורבן והמקרבנים, שזה החברים לרוב, לא מבינים שהם עושים עבירה פלילית.
רויטל סויד: זאת אומרת כל מה שאנחנו צריכים לעשות זה באמת מודלינג, הטמעת השיח ולהבין שאנחנו נמצאים בעידן שבו יש לנו שיח בריוני, אנחנו אומרים אוקיי, זה לא אצלנו, אנחנו לא חלק מהעניין הזה.
רויטל סויד: אנחנו כבר חייבים להיות אלה שמגיבים ומגיבים בטוב, ומגיבים בנועם, אבל לא מאפשרים לזה לקרות, מתוך תקווה שאמנם הטכנולוגיה התקדמה מאד, אבל אנחנו ננסה אם לא להשיג אותה, לפחות באיזה שהוא אופן ליצור זירה אחרת.
אורי מקלב: תודה, תודה רבה על כל הדברים וגם על הפעילות הרבה שלך בכנסת.
אורי מקלב: אני הזכרתי את זה מקודם.
אורי מקלב: אני אומר לעצמי, ככה חשבתי תוך כדי הדברים שלך ואני מרגיש ככה בכל אופן, שעם עוד קצת מאמץ בדרך הזאת שאנחנו עושים, אנחנו נהפוך את התופעה הזאת שמי שהוא הקורבן, הוא הלגיטימי ומי שמקרבן אותו הוא הלא לגיטימי.
אורי מקלב: זאת אומרת שמי שעושה את השיימינג או מישהו שמחרים מישהו או כל מה שמישהו עושה כהסתה, או אלימות של מישהו, הוא הופך להיות ללא בסדר ומי שהקורבן הוא הבסדר.
אורי מקלב: הוא באמת הקורבן.
אורי מקלב: אז אם אריאל היה עושה את זה כבר עכשיו, או יכול להיות בעוד תקופה שצריך עוד קצת מאמץ, הוא לא היה עושה דבר כזה.
אורי מקלב: הוא מבין שיש את זה.
אורי מקלב: הוא לא היחידי.
אורי מקלב: זה שעשו לו את זה זה לא הפוך, הוא הלגיטימי ומי שעשה את זה הוא לא הלגיטימי.
אורי מקלב: הוא זה שבאמת מסית, הוא מבייש, הוא עושה את המעשה הלא ראוי.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת שזו אחריות שלנו.
אורי מקלב: אנחנו נמצאים כאן בכנסת, יש לנו את הכלים לעשות את זה.
אורי מקלב: דיונים כאלה ועוד פעילות כזאת וחקיקה והעלאה למודעות.
אורי מקלב: יש לזה דינאמיקה.
אורי מקלב: היא יכולה להפוך את זה, לשנות את התופעה.
אורי מקלב: יש הרבה עוד מה לעשות בה, אבל ודאי בחלק הקריטי, כמו שראינו בתופעות כאלה עם עובדי ציבור, באלה שחשופים לציבור, ילדים, נוער, שעם כל דבר כזה באמת נקדם את זה.
מסעוד גנאים: תחילה אני מברך - - - את ממהרת?
יפעת שאשא ביטון: יש לי דיון בוועדה.
אורי מקלב: בסופו של דבר המקום זה הוועדה לזכויות הילד.
אורי מקלב: היא המקום לכל הדברים.
אורי מקלב: תמיד חוזרים אלייך בסוף.
רויטל סויד: מתחילים בך.
אורי מקלב: כן, וגם חוזרים.
אורי מקלב: באמצע עושים איזו הפסקה כאן.
רויטל סויד: גם אני חוזרת לוועדת החינוך.
מסעוד גנאים: כולנו.
אורי מקלב: אחרי חבר הכנסת יש לנו עוד כמה דוברים.
מסעוד גנאים: אני מברך על קיום כל היום הזה, באמת מברך את היוזמים, משום שאנחנו חיים בעולם של האינטרנט.
מסעוד גנאים: העולם הזה הוא כמו אוקיינוס, כמו ים.
מסעוד גנאים: אם לא יודעים איך לשחות בו, כולנו טובעים.
מסעוד גנאים: ובסוף, כפי שאמרתי לפני כמה דקות בוועדת החינוך, שגדולתו של האדם שביצירות שלו הוא יוצר.
מסעוד גנאים: הוא יוצר מכשירים, הוא יוצר מכונות, יוצר.
מסעוד גנאים: אבל גדולתו תהיה יותר אם הוא משתלט על מה שיצר ולא ההיפך.
מסעוד גנאים: משום שהרבה פעמים מה שאנחנו יוצרים משתלט, מכוון את החיים שלנו ולא להיפך.
מסעוד גנאים: לצערי, ברשתות החברתיות קורים הרבה דברים שהם מזיקים.
מסעוד גנאים: אני מברך את עמית, שמהפגיעה, התגובה שלו הייתה יוזמה.
מסעוד גנאים: הוא לקחת את האתגר הזה והוא עשה משהו כדי לתקן את המצב.
מסעוד גנאים: הוא לא נכנע לפגיעה.
מסעוד גנאים: הוא לא הרגיש כקורבן וזהו, אני מרים ידיים, אלא להיפך, הוא עשה מזה משהו כדי לשנות את המצב, גם בקשר להורים.
מסעוד גנאים: לפי דעתי ההורים המבוגרים אם זה מורים בבתי ספר או ההורים בבית, הם צריכים לקחת חלק גדול מאד בפיקוח.
מסעוד גנאים: לפחות לשאול את הילדים איפה הם גולשים, איפה הם שוחים, כי הרבה פעמים אנחנו ביחד בבית, אבל כל אחד בעולם הטלפוני הזה שלו ולא יודעים כל אחד ואנחנו רק בגוף ביחד.
מסעוד גנאים: אבל את הנפשות, את הרוחות, את השכל, את הלב, אתה לא יודע איפה כל אחד מרחף וזה מאד מסוכן.
מסעוד גנאים: העניין צריך ביקורת, צריך גם הכשרה, אם זה למורים וגם להורים, איך לפקח על הילדים שלהם, איך הגלישה תהיה גלישה בטוחה.
אורי מקלב: תמיד צריך לחייב את האחרים, לחייב אותנו וזו דוגמא, גם כל הכבוד לך וזה גם מחייב אותנו.
אורי מקלב: תודה על הדברים, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
אורי מקלב: איתנה ברמן, סגנית מנהלת שרות ילדים ונוער במשרד הרווחה.
אורי מקלב: רק מראש מבקש מכולם, לא רק ממך.
<איתנה ברמן: כן, קצר.
<איתנה ברמן: אנחנו כולנו מדברים פה על מודלינג, על איזה שהוא רובד מסוים, אם תתפוס הורה בכל נושא שהוא, אז מודלינג יתאים.
<איתנה ברמן: יושבים פה מסביב לשולחן נציגים של משרד החינוך.
<איתנה ברמן: למשרד החינוך יש תכניות מוכנות להורים.
<איתנה ברמן: המורכבות היא שהורים לא מבינים ולא מכירים את הרשת ולא את המשמעויות.
<איתנה ברמן: לא את זה שמבוגרים נכנסים ויש תוכנות שהם יכולים להיות כמו ילדים.
<איתנה ברמן: לא את זה שיש היום ברבי שמדברת עם ילדים והם מספרים לה כל מיני סיפורים.
<איתנה ברמן: אנחנו גם לא יודעים איפה כל החומר נמצא אי שם בחו"ל.
<איתנה ברמן: כל הנושא שפייסבוק יודע עכשיו שאנחנו יושבים פה.
<איתנה ברמן: כל הפלאפונים שלנו פתוחים.
<איתנה ברמן: אני יכולה לקבל ממך הודעה כשאני אצא מפה החוצה, שאת רוצה להיות איתי בפייסבוק.
<איתנה ברמן: הם יודעים מי מדבר עם מי.
<איתנה ברמן: הם יודעים מה קורה, וההורים לא באמת יודעים מה קורה מאחורי הדלת.
<איתנה ברמן: אני יכולה לתת דוגמא את ההחלטה של בית המשפט, שהייתה מאד מיוחדת, שגבר פגע מינית ב-24 נערות דרך המחשב, שגרם להן לעשות כל מיני דברים ולהצטלם בכל מיני אופנים.
<איתנה ברמן: זאת הייתה החלטה חדשנית.
<איתנה ברמן: אז המודלינג נראה לי משהו מאד צר.
<איתנה ברמן: משרד החינוך, עם כל התכניות שיש לו, צריך להיכנס לבתי הספר ולעשות סדנאות להורים, ויש להם את כל החומר מוכן.
<איתנה ברמן: ללא סדנאות להורים שילמדו אותם מה המשמעות של הרשת, לא יקרה הרבה.
<איתנה ברמן: כי ההורה זה לא חלק.
<איתנה ברמן: כולנו משתמשים בפלאפונים, אבל לא בעומק ובכל הרבדים כמו שהילדים משתמשים.
<איתנה ברמן: חלק מההורים גם לא יודעים אפילו איך משתמשים במכשיר הזה והרבה פעמים ההורה נותן לילד שיתקן לו, יסדר לו, ישים לו אפליקציה.
<איתנה ברמן: לכן החינוך מההורים הוא במובן הזה שיש להם את הסדנאות שיעבירו בכל בתי הספר, ואז אפשר בתוך הסדנאות האלה לדבר גם על המודלינג.
<איתנה ברמן: אבל לבחור לדבר רק על החלק הצר הזה, לדעתי זה לא מספיק.
אורי מקלב: טוב, אבל מה הפעילות שלכם בכל אופן?
אורי מקלב: במסגרת התפקידים שלכם אתם מצליחים להגיע?
אורי מקלב: יש איזו פעילות בעניין הזה?
<איתנה ברמן: אנחנו מפתחים עכשיו פיילוט ושולחן עגול גם עם משרד החינוך ומשרדי ממשלה אחרים.
<איתנה ברמן: המורכבות היא הפגיעה של ילדים אחד בשני.
<איתנה ברמן: אנחנו בעזרת יחידה 8200 נעזרים בידע שיש להם, יחד עם הסייבר של המשטרה.
<איתנה ברמן: פותחה אפליקציה שניתן יהיה לשים אותה בפלאפון לכל ילד, באישור ההורה כמובן.
<איתנה ברמן: הילד יוכל ללחוץ על האפליקציה ולכתוב אם פוגעים בו או פוגעים בילד אחר, כשהחשיבות של משרד החינוך עוד פעם היא שגם במקביל יהיו סדנאות להורים שילמדו על הנושא; וגם העניין שהילדים חושבים שאם הם מדווחים על ילד אחר, אז הם בעצמם מלשינים.
<איתנה ברמן: בעצם, כמו שאתם אומרים שבכל מקום עבודה צריך להיות מישהו שהוא יהיה אחראי על התחום, גם בבית ספר צריך שילדים יהיו אחראים על התחום הזה, לא רק המבוגרים.
<איתנה ברמן: ולכן החשיבה היא להכשיר ילדים בכיתות הגבוהות, שהם יכנסו לעשות את הסדנאות לילדים בכיתות היותר נמוכות.
<איתנה ברמן: כולל 8200 שיפתחנו לנו כמה אפליקציות מדהימות.
<איתנה ברמן: לדוגמא, אם ילד או ילדה, באישור ההורים כמובן, הילד וההורה יידעו שהאפליקציה הזאת קיימת.
<איתנה ברמן: אם ילד יעלה תמונה ערומה או חצי ערומה, האפליקציה יכולה להיות באיזה גיל הילד ושהתמונה היא ערומה ובאותה שנייה מגיעה הודעה להורה.
<איתנה ברמן: לכן אני מציינת את החשיבות של שיתוף הפעולה בין הילדים ובין ההורים, שלא ההורה חודר פנימה ובהסתר עושה את זה - - -
אורי מקלב: כלומר מצלצל לו הפעמון.
<איתנה ברמן: אלא יש דיבור בין הילד ובין ההורה מה אפשר ומה אי אפשר, ושהילד יידע שישנם נושאים מסוימים, או כשהוא מעלה תמונה או לדוגמא, כמו שהם מעלים שנאה או פגיעה או אלימות, זה ניתן לזיהוי ואז ההורה יודע על כך ויוכל ליצור שיחה עם הילד.
אורי מקלב: אני מקווה שזה יהיה משהו אפקטיבי וגם שיהיו מודעות להורים.
<איתנה ברמן: אבל עוד פעם, בלי הסדנאות להורים ולילדים, זה - - -
אורי מקלב: זה צריך להיות מתוך הסכמה והבנה ואני חושב שאפשר לעשות את זה.
אורי מקלב: אני לא חושב שאלה דברים שצריכים להיות בוויכוח.
אורי מקלב: אני חושב שיש מודעות ואני חושב שעם קצת רצון טוב אפשר לכוון את זה.
אורי מקלב: רן שטרית, ראש מטה שר התקשורת.
<רן שטרית: אוקיי, אז כפי שאמרו כאן כל הדוברים לפני, חשיבות הדיון הזה היא עצומה.
<רן שטרית: אנחנו כמשרד התקשורת לא מפקחים על התכנים, אלא על חברות האינטרנט, שאמורות להציע, חלילה לתכנים שאינם הולמים על פי הגדרת חוק התקשורת, תוכנות סינון חינמיות, אשר יכולות בעיקר להגביל את החשיפה של הילדים לתכנים שאינם הולמים.
<רן שטרית: כמובן שזה רק צעד אחד ומשלים לנושא שעלה כאן על ידי כל הדוברים, שזה חינוך.
<רן שטרית: תודה.
אורי מקלב: באמת יש חשיבות למשרד התקשורת, אבל הדוגמא שגם כשהורה כבר מרכיב או מסכם על חסימה ורצון ושיש חסימה, אבל מה שקורה בשטח, כשהילד נמצא בתוך האוטובוס, בתוך התחבורה הציבורית, או נמצא בתוך הקניון או נמצא במקום ציבורי, בספרייה או נמצא במקום אחר, הכל נפתח לו.
אורי מקלב: זאת אומרת היום, גם כיוון שאתה אומר, אתם לא עושים - - -, אתם אומרים תשמע, אני לא מאמין בכוח, אני מאמין במי שרוצה, אני נותן לו את האפשרות.
<רן שטרית: נכון.
אורי מקלב: אבל לאפשרות הזאת רוב ההורים אפילו לא מודעים, שגם כשהורה מרכיב את אותה חסימה ומגיע להסכמה, אבל הוא לא מודע שכשהילד עולה לאוטובוס בדרך לבית הספר או מבית הספר, כשהוא נוסע אחר הצהריים, זה נפתח לו.
אורי מקלב: זאת אומרת החסימה היא אז מוגבלת והיא לא אפקטיבית והיא לא פועלת.
<מיכל דולב-כהן: או שהוא עושה את זה דרך חבר.
אורי מקלב: כן, אבל זה כבר עוד צד.
אורי מקלב: אבל ניקח את המקרה, אני עכשיו הרכבתי חסימה וזה מה שקורה.
אורי מקלב: אנחנו הגשנו הצעת חוק בעניין הזה ויש שיתוף פעולה עם משרד התקשורת כדי לקדם את הצעת החוק הזו, שתחייב אותם ם גם כן, את אותם מקומות ציבוריים, שרוצים לתת שירות לנוסעים, שירות למשתמשים, שירות לסובבים, הכל נכון, אבל צריך לעשות את זה עם כניסה מסוימת, עם דרך מסוימת.
<רן שטרית: אנחנו הולכים ההצעה הזאת של חבר הכנסת מקלב במקומות שהם ציבוריים, דו מהותיים.
<רן שטרית: אנחנו צריכים כמובן לראות איך מיישמים את זה ואיך אוכפים את זה ואיך אנחנו מורים על הדבר הזה.
<רן שטרית: כמובן אנחנו נשב עם חבר הכנסת מקלב ונטייב את ההצעה.
אורי מקלב: תודה רן, על כל הפעילות בעניין הזה.
<שקמה שרגא: אני רק רוצה להשלים.
<שקמה שרגא: שמי שקמה, ממשרד התקשורת, הלשכה המשפטית.
<שקמה שרגא: אני רק רוצה להשלים ששוב, גם במקומות ציבוריים, כל עוד ההורה בוחר לשלוט באינטרנט, הוא יכול לעשות את זה.
<שקמה שרגא: כלומר יש לו יכולת - - -
אורי מקלב: זה נפתח לו.
אורי מקלב: ה-WIFIנפתח.
<שקמה שרגא: אם הוא מבקש - - -
אורי מקלב: לא, אבל באוטובוס ה-WIFI פותח את זה.
אורי מקלב: הוא לא יכול - - -
<שקמה שרגא: ה-WIFI של האוטובוס?
אורי מקלב: של האוטובוס, כן.
<שקמה שרגא: זה משהו אחר.
אורי מקלב: אבל זה נמצא אצלו.
<שקמה שרגא: אבל חשוב להגיד שאם - - -
אורי מקלב: ההורה כן יכול, אבל אני אומר ה-WIFI של האוטובוס מיד פותח לו והוא מתחבר דרך ה-WIFI.
<עמית סבן: אז אולי ב-WIFI שבאוטובוס, לשים סוג של תקנון כזה, א', ב', ג', אתם נכנסים לאינטרנט, לעשות תקנון.
<רן שטרית: כן, זה בדיוק הרעיון שהציע חבר הכנסת מקלב, יושב ראש הוועדה.
אורי מקלב: לעשות איזה תיאום בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו בעצם הופכים את זה כמעט ללא אפקטיבי.
אורי מקלב: זה שבבית יש לנו, זה בסדר, אבל הבית הוא כבר לא המקום שבעיקר.
אורי מקלב: אני בהתחלה לא הבנתי למה נערים יושבים מתחת לבית שלי או במקומות אחרים, עד שזה התברר.
אורי מקלב: אבל היום זה כבר נהפך לכך שלא צריך את זה וזה בכל מקום.
אורי מקלב: הפוך, הרשויות המקומיות רואות בזה שירות לפתוח WIFI וזה נכון, אבל לא מודעים לתופעה הזאת שצריך באיזה שהוא מקום גם אותה להכניס לתוך אותה התנהלות, או אותו פיתוח או אותו שירות שנותנים.
אורי מקלב: רוני דיין, ממשרד החינוך, או בטי.
אורי מקלב: מי שאתם בוחרים.
<רוני דיין: שנינו נדבר, כי זה דברים חשובים מאד.
<רוני דיין: קודם כל צר לי על זה שבוועדה כזו חשובה, שבאה לדבר על הקשר בין ההורים ותלמידים, ההורים לא נמצאים.
<רוני דיין: זה מאד - - -
<קריאה: ארגון ההורים?
<רוני דיין: צר לי שבוועדה כזו חשובה, שמדברת על מודלינג שהורים צריכים לעשות עם תלמידים, ההורים לא פה.
<רוני דיין: יכול להיות שהם בוועדות אחרות, אבל חבל.
אורי מקלב: אני לא רוצה לעשות להם שיימינג.
אורי מקלב: אני נזהר.
אורי מקלב: אתה רואה, אני כבר מפנים דברים.
<רוני דיין: לא, היה חשוב שיהיו פה ההורים.
אורי מקלב: אני טיפה זהיר.
אורי מקלב: אנחנו נדון אותם לכף זכות בעניין.
אורי מקלב: אני לא חושב שיש אדישות של ההורים לעניין.
אורי מקלב: אני חושב שהם לא יודעים איך להתמודד.
<רוני דיין: אז אני רוצה לומר כמה דברים על זה.
אורי מקלב: אז אם אתה חושב אחרת, זו ההרגשה שלי בכל אופן.
אורי מקלב: הסביבה שלי היא לא סביבה כזאת.
אורי מקלב: היא סביבה מאד מודאגת מהנושא הזה לגבי הילדים, ממה שאני מכיר, אבל אתם כמשרד החינוך, אם יש לכם נתונים אחרים, אז אנחנו נשמח לשמוע.
<רוני דיין: כבודו צודק.
<רוני דיין: יש בעצם חרדה מאד גדולה של ההורים ותיכף גם בטי תרחיב קצת על הנושא הזה, אבל אני רוצה להתחיל דווקא מהסרט שראינו בתחילת היום, שארגון האינטרנט הציג אותו, ולהביא אותו למקום אחר שאנחנו מודעים לו, שהוא הבעייתי ביותר היום, שאנחנו קוראים לי הסמכות ההורית.
<רוני דיין: אנחנו רואים את הסמכות ההורית שהולכת ומופרת ובאילו בסרט שראינו היום היו מציגים צד אחר, לא הילדים הקטנים היו מגיעים ליד האח הגדול, אלא היה מגיע האדם הבוגר, יכול להיות שלילדים הייתה קצת יותר תעוזה, אם לא אפילו חוצפה במידה מסוימת.
<רוני דיין: בדיוק על הנקודה הזאת אנחנו רוצים לעבוד.
<רוני דיין: כלומר, לבוא ולחזק את הקשר שבין ההורה והילד, ושתהיה להורים התעוזה, לאו דווקא לתלמידים, לבוא ולהציע ולעבוד במשותף עם הילדים שלהם, בחשיפה מלאה.
<רוני דיין: למה הכוונה?
<רוני דיין: הכוונה היא שהורה יכול לבוא ולשבת עם הילד, להראות לו תהליך מסוים שהוא עבר הוא חוויה מסוימת שהוא עבר, ואיך הוא מתמודד איתה, איך הוא היה מציע לילד שלו להתמודד איתו.
אורי מקלב: לא הוראה, אלא שיח.
<רוני דיין: שיח, בדיוק.
<רוני דיין: ומה שאני רוצה להגיד, שבתוך זה אנחנו מכינים תכניות לימודים בדיוק לתהליך הזה, שבו ילדים יכולים לקיים את השיח הזה עם ההורים ואנחנו רוצים לתת להורים את הכלים לעבודה הנכונה הזאת עם התלמידים.
<רוני דיין: אז בטי יכולה להרחיב, בבקשה.
אורי מקלב: אבל אנחנו גם שמנו דגש, אולי אתם מבחינת הילדים, אבל אנחנו גם שמים דגש על מה שאולי משרד החינוך לא אומר רק סדנאות, צריך להתמודד, הדוגמא האישית.
אורי מקלב: אנחנו חושבים – ואנחנו רוצים לחדד את זה כאן – הדוגמא האישית היא המחנך והשיח הכי טוב והמסרים הכי טוב שעוברים.
אורי מקלב: יחד, זה לא יכול להיות לבד.
אורי מקלב: אבל דוגמא אישית, היא צריכה לבוא יחד עם שיח, יחד - - -.
אורי מקלב: אתה מדבר עם בן אדם, אתה לא מתנהג בהתאם או אחרי איזה חמש דקות או ביום אחר, אז מה שווה הכל?
אורי מקלב: איזה מסר ואיזה יכולת יש לעשות, לחנך או לבקש ממישהו אחר שיתנהג, כשאני לא מתנהג?
אורי מקלב: לכן חשבנו שלא רק איך ללמד אלא המודעות של הדוגמא האישית היא מאד מאד חזקה ודומיננטית בנושא הזה ושבאיזה שהוא מקום הממשק הוא אותו ממשק.
אורי מקלב: זה שאנחנו לא יודעים את העולם שלהם, אבל בעקרונות זה אותו דבר.
אורי מקלב: העיקרון הוא אותו דבר.
אורי מקלב: בבקשה, בטי.
<בטי ריטבו: בטי ריטבו, ממונה על תחום הורים ומשפחה במשרד החינוך.
<בטי ריטבו: אני יכולה לומר שכבר בשנים האחרונות יש לנו ועדה במשרד, גם משרדית וגם בין משרדית, לכל הנושא ההתמודדות ובנושא של גלישה בטוחה ברשת, כי ברור לנו שזה לא רק הבייבי הפרטי שלי או שלך, או שלך.
<בטי ריטבו: אנחנו בשיתופי פעולה מלאים עם רוני דיין ומינהל למדע וטכנולוגיה.
<בטי ריטבו: אני חושבת שכשאנחנו מדברים על נוכחות הורית, ברור שהנוכחות ההורית היא לא רק במרחב הפיזי, אלא צריכה להיות גם במרחב הווירטואלי.
<בטי ריטבו: זה שהילדים שלי מכירים יותר את האינסטגרם, זה לא אומר שאין לי מה לומר ויש לי גם את הרגלי הגלישה שלי.
<בטי ריטבו: זה לא ממקום של פיקוח רק, אלא מהמקום של שיח ואין כמו שיח פנים אל פנים.
<בטי ריטבו: דיברו פה על לשוחח עם הילדים בארוחת הערב.
<בטי ריטבו: לשוחח, זה לא רק עניין של תקשורת, אסור שנבטל את זה.
<בטי ריטבו: בשנים האחרונות במשרד התחילו בתי ספר מתוך צורך, להוביל את העניין, לנהל דיונים, הורים, תלמידים ומורים.
<בטי ריטבו: התחלנו אנחנו, בשירות הפסיכולוגי הייעוצי בעלונים מקוונים שהתחילו ליועצות ובשנים האחרונות הנושא תופס יותר ויותר תאוצה באמצעות הרצאות מקוונות.
אורי מקלב: יש מחויבות לבתי ספר להעביר לכל כיתה?
<בטי ריטבו: אני לא יודעת להגיד לך נתונים, אבל אני יודעת שיותר ויותר מסגרות חינוך עוסקות בזה.
אורי מקלב: השאלה אם יש תכנית מחייבת.
<בטי ריטבו: כן ולא.
<בטי ריטבו: זה מחייב.
<רוני דיין: יש תכנית מחייבת, וודאי.
אורי מקלב: שמה היא אומרת?
<רוני דיין: יש חוזר מנכ"ל מיוחד שאומר שבכל בית ספר צריכים להקים צוות חיים ברשת, שמכיל את המחנכים, יועץ, רכז תקשוב.
<בטי ריטבו: נכון.
<רוני דיין: יש להם תכנית פעולה מאד מוסדרת, גם בפעילויות עם ההורים.
אורי מקלב: ויש שיתוף פעולה עם ההורים?
<בטי ריטבו: כן.
<רוני דיין: איפה שההורים צריכים, אז כן.
<רוני דיין: זה הולך ומתגבר.
<רוני דיין: בוא נאמר שזה הולך ומתגבר.
<בטי ריטבו: אני אגיד ככה במילה, גם באמצעות הרצאות מקוונות שמכוונות להורים, הורים ומתבגרים ובכלל בשכנות ברשת, שזה נעשה לפני שלוש שנים אם אני לא טועה.
<בטי ריטבו: גם בשנה שעברה, בשבוע גלישה בטוחה ברשת שהיה בסימן 30 שניות לפני שיתוף והפצה.
<בטי ריטבו: גם השנה בסימן פנייה לעזרה.
<בטי ריטבו: השבוע זה בשבילנו טריגר, כי ברור שצריך לעבוד על זה במשך כל השנה.
<בטי ריטבו: זה לא שאנחנו עובדים רק שבוע וגמרנו.
<בטי ריטבו: אנחנו הכנו יחד סדנאות, הרצאות לחדרי מורים, למורים והורים, להורים ותלמידים, למורים והורים ביחד ועבדנו בשיתוף פעולה גם עם מועצת התלמידים והנוער וגם עם פורום ועדי ההורים היישובי, שהוא הפורום של הורים שמייצג את ההורים בישראל.
<בטי ריטבו: אנחנו הבאנו דוגמא, אתם יכולים להיכנס לענן החינוכי ולראות את החומרים.
אורי מקלב: כן, יפה.