GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל דולב-כהן: אנחנו צריכים ללמד אותם לשאול את הצד השני.
<מיכל דולב-כהן: אנחנו צריכים לשאול.
<מיכל דולב-כהן: ילדים לא תמיד רוצים להצטלם.
<מיכל דולב-כהן: הרבה פעמים אנחנו מכריחים אותם.
<מיכל דולב-כהן: זה לא צריך להיות.
<מיכל דולב-כהן: לא זה המודלינג הנכון.
<מיכל דולב-כהן: מורים מעלים דברים שאולי לא מתאימים שהתלמידים יראו אותם, לא סוגרים את החשבונות שלהם.
<מיכל דולב-כהן: צריך להיות מודעים לזה.
<מיכל דולב-כהן: זה משהו שמלווה אותנו כל הזמן.
<מיכל דולב-כהן: אנחנו רואים טרנדים של לבייש אחרים.
<מיכל דולב-כהן: זה חנה חנייה כפולה, צילמתי את האוטו שלו, צילמתי אותו יוצא מהאוטו.
<מיכל דולב-כהן: דחפו אותי בסיפור, צלמתי, הפצתי.
<מיכל דולב-כהן: אם אנחנו מסבירים להם שהמטרה של להעלות סרטון כדי לבייש היא פסולה, אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
<מיכל דולב-כהן: חד וחלק.
<מיכל דולב-כהן: הנה, הייתי קצרה.
אורי מקלב: קצרה וקולעת.
אורי מקלב: גם השכלתי.
אורי מקלב: חשבתי אפילו קצת על מה שאת אמרת, לפעמים אנחנו מצלמים ילד קטן, בן שנה וחצי, חוכמות שהוא עושה, ואחרי זה הוא רואה את זה בגיל 5-6 ואז הוא מתבייש בזה.
אורי מקלב: מה שלנו נראה כל כך יפה וכל כך נחמד מה שהוא עשה, וילדים לא תמיד אנחנו נכנסים.
אורי מקלב: אני זוכר גם בתור ילד שהתביישתי בדברים שיכול להיות שהיו נראים, שהיום אם אני מסתכל, למה את הייתי צריך להתבייש?
אורי מקלב: אתה כל כך נחמד פה.
אורי מקלב: אתה כל כך יפה פה, אתה כל כך מצחיק פה.
אורי מקלב: אתה כל כך עושה חוכמות.
אורי מקלב: אבל ילד בגיל הזה לא רואה את זה ככה.
אורי מקלב: ואז הוא רואה שבעצם אני מעלה, אני מפרסם לסבתא ומראה את זה לחברים ומשאיר את זה אצלי, והוא לא יודע מי עוד רואה את זה.
אורי מקלב: אנחנו לא מודעים לזה וזה באמת נכון.
אורי מקלב: אתה מסכים שזה יהיה?
אורי מקלב: אתה לא רוצה שזה יהיה?
אורי מקלב: אנחנו נוריד את זה.
אורי מקלב: זה דברים מאד מאד נכונים.
אורי מקלב: אני זוכר גם כשהייתי עוד בוועדה לפניות הציבור, הופיע מישהו שאיני זוכר את שמו ודיבר על אנורקסיה אצל ילדות ובעיקר אצל בנות והוא אומר שיכול להיות שהאמא עומדת מול המראה ואומרת לעצמה משהו על המראה שלה.
אורי מקלב: הוא אומר שהמסר, הוא לא ידע אפילו איזה מסר, אבל הוא חקר את זה – מה זה אומר על הילדה, שאחרי זה זה מביא אותה למצבים כאלה קשים, בגלל הערה לפעמים לא לגבי הילדה, אלא הערה על עצמה מול המראה ואחרי זה איך זה משפיע, אפילו עד אנורקסיה קשה, שכולנו יודעים את הבעייתיות.
אורי מקלב: מה שמו?
אורי מקלב: מראיין דוגמניות.
אורי מקלב: יש לו תכנית.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד את הדבר בשם מי שאמר את זה.
<קריאה: עדי ברקן.
אורי מקלב: עדי ברקן, כן.
אורי מקלב: אז אני אומר גם כאן.
אורי מקלב: אנחנו מקדמים בברכה את חברת הכנסת רויטל סויד.
אורי מקלב: אנחנו שיבחנו אותך.
אורי מקלב: קודם כל על השדולה שאת עומדת בראשה ולאחר מכן על כל הפעילות שלך סביב הנושאים האלה, גם בהעלאת הנושאים לסדר היום, גם בדיוני ועדות, גם בחקיקה וגם ביוזמה ובשיתוף פעולה עם היום הזה.
אורי מקלב: היום הזה בעצם הוא יום שלך ואנחנו גם תורמים את חלקנו הקט.
אורי מקלב: הדוברים קודם דיווחו ויש מעורבות.
אורי מקלב: רואים את החשיבות של הנושא.
אורי מקלב: בינתיים שמענו את אורנה עם סרטון קצר שנחשף פה.
אורי מקלב: פה הייתה ההשקה הראשונה של הסרטון, שהיה מאד מרשים.
אורי מקלב: שמענו את הדברים הקצרים הקולעים של ד"ר מיכל דולב כהן.
אורי מקלב: האם את מעוניינת עכשיו להגיד את הדברים או לשמוע עוד קצת.
רויטל סויד: נשמע קצת את הדוברים.
אורי מקלב: ענת רוזיליו, מנהלת פרויקט דו"ח השנאה בקרן ברל כצנלסון, מצגת, נכון?
<ענת רוזיליו: כן.
אורי מקלב: גם לא ארוכה, נכון?
<ענת רוזיליו: לא.
אורי מקלב: את רוצה הקדמה לפני זה?
<ענת רוזיליו: ממש קצרה.
<ענת רוזיליו: קודם כל תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.
<ענת רוזיליו: אנחנו הוצאנו כמה דו"חות ביחד, במסגרת דו"ח השנאה.
<ענת רוזיליו: ממש בקצרה על הפרויקט הזה, כי אם יהיה מאד מאד קשה להבין מה אנחנו רואים פה.
<ענת רוזיליו: הפרויקט הזה בעצם מנטר בכל רגע נתון את כל שיח השנאה בעברית ברשת.
<ענת רוזיליו: 7 מיליון שיחות בכל רגע נתון.
<ענת רוזיליו: אנחנו עושים את זה עם חברת מחקר שנקראת ויגו.
<ענת רוזיליו: מה אנחנו רוצים לראות?
<ענת רוזיליו: דיברנו פה יותר על מיקרו – על יחסי הורים ילדים.
<ענת רוזיליו: פה אנחנו מסתכלים על זה במבט על.
<ענת רוזיליו: בואו נראה איך אנחנו כתרבות מתנהגים.
<ענת רוזיליו: ושם יש לנו בעצם הרבה הרבה מה ללמוד וזה שוב, זה מזכיר מה שנאמר פה.
<ענת רוזיליו: זאת לא המערכת.
אורי מקלב: לא הבנתי איך עשיתם את זה?
אורי מקלב: לקחתם את השיח?
<ענת רוזיליו: אנחנו חברנו לחברת מחקר שחולשת על כל האינטרנט ופשוט שלפנו את הנתונים שקשורים רק לשנאה למגזרים - - -
אורי מקלב: משפטים של שנאה?
<ענת רוזיליו: מילים, משפטים, הטיות, שגיאות, הכל.
<ענת רוזיליו: אותרו למעלה מ-200 מילים וביטויים כאלה.
<ענת רוזיליו: אנחנו גם כל הזמן מוסיפים כי מתווספים כל מיני טרנדים.
<ענת רוזיליו: אז אני התבקשתי להראות נתונים כלליים על שנאה ברשת ואלה הנתונים.
<ענת רוזיליו: אנחנו מדברים על כך שבמשך חודש אחד יש לנו חצי מיליון ביטויים גזעניים, מסיתים, פוגעניים.
<ענת רוזיליו: שיימינג.
<ענת רוזיליו: חודש אחד.
<ענת רוזיליו: חצי מיליון שיחות כאלה ברשת.
חיים ילין: זה ממוצעים?
<ענת רוזיליו: ממוצע בחודש, בדיוק.
חיים ילין: ויש משהו שמשפיע על זה?
<ענת רוזיליו: כן, כן, יש משהו שמשפיע על זה.
<ענת רוזיליו: אירועים אקטואליים.
<ענת רוזיליו: אמירות של נבחרי ציבור נגד מגזר כזה או אחר ישר מקפיצים את ההסתה נגד מגזר כזה או אחר.
<ענת רוזיליו: אמירות מיזוגניות מקפיצות.
<ענת רוזיליו: זה פשוט מאד מאד דינאמי.
<ענת רוזיליו: כשיש לגיטימציה מאמא ואבא לקלל, הילד מקלל.
<ענת רוזיליו: כשיש לגיטימציה ממקבל החלטות לדבר בצורה מסוימת או הכללה כלפי מגזר מסוים, אז הציבור חושב - - -
אורי מקלב: מתחבר לזה.
יפעת שאשא ביטון: משתתף בחגיגה.
<ענת רוזיליו: מתחבר לזה, משתתף בחגיגה, בדיוק.
<ענת רוזיליו: 3% מכלל השיחות הן קריאות לאלימות.
<ענת רוזיליו: זאת אומרת 15,000 אנשים בממוצע בחודש קוראים לאנוס, לרצוח, להרוג, לשרוף.
<ענת רוזיליו: אנחנו מדברים פה על פן שהוא לגמרי בהיבט הפלילי.
<ענת רוזיליו: זאת אומרת עדיין לא נתנו עליו את הדין, אבל עידוד לטרור, אלימות ורצח, אנחנו יודעים שיש לזה טיפול בהיבט הפלילי.
<ענת רוזיליו: אבל ברשת זה סוג של נורמנזלנד.
<ענת רוזיליו: כלומר זה קורה באופן חלק, כמעט וזה לא מתפתח למשטרה ולפרקליטות.
<ענת רוזיליו: זה פשוט סוג של מערב פרוע.
חיים ילין: את רומזת לנו משהו, או שאת חושבת שאם הייתה חקיקה גם בזה, אז זה היה עוזר?
<ענת רוזיליו: אני חושבת שיש חקיקה, אבל אני חושבת שעדיין לא יודעים איך להתייחס לרשת.
אורי מקלב: לא אוכפים.
אורי מקלב: עוד לא אוכפים שם.
אורי מקלב: בהסתה יכול להיות שיש, אבל היום - - - זה בלבל המאד גבוה של כוחות הביטחון או - - -
<ענת רוזיליו: אם אתה תעמוד מול במה בכנסת ותקרא לרצוח מישהו, כבר תוך שנייה ייקחו אותך והכל.
<ענת רוזיליו: אם תקרא בעיתון, גם.
חיים ילין: יש לי חסינות.
חיים ילין: אני יכול להגיד מה שאני רוצה.
<ענת רוזיליו: נכון, שכחתי.
<ענת רוזיליו: בסדר.
<ענת רוזיליו: אז אל תעשה את זה.
חיים ילין: זה בדיוק חלק מהבעיה.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק הסיפור של המודלינג.
חיים ילין: להשתמש בחסינות - - -
רויטל סויד: אנחנו בכנסת - - - ומדיחים, ויש לנו - - -
<ענת רוזיליו: אבל העניין הזה של הספרה הציבורית, זאת ספרה ציבורית.
רויטל סויד: לקחנו לעצמנו כוח לא - - -
<ענת רוזיליו: זו לא ספרה וירטואלית, זאת ספרה ציבורית, וכל בן אדם הוא העורך והמגיה של עצמו.
<ענת רוזיליו: זה נתונים מהשבוע האחרון, איפה בעיקר יש הסתה.
<ענת רוזיליו: זה בעיקר בפלטפורמות תקשורתיות.
<ענת רוזיליו: הפעם זה במקרה חדשות ערוץ 2, הצל.
<ענת רוזיליו: זה תמיד ערוץ 20, תמיד מופיע קבוע.
<ענת רוזיליו: האח הגדול, זה תלוי עכשיו אם יש איזה משהו, אבל בעיקר, אתם רואים, פלטפורמות חדשותיות.
<ענת רוזיליו: נגד מי בעיקר השנאה – נגד נשים, ובזה ניגע בהמשך, אבל בעיקר נגד ערבים, נגד שמאלנים, נגד חרדים, נגד קהילת הלהט"ב - - -
חיים ילין: אני מודיע לך שנגד שמאלנים לדעתי בכנסת זה מאה אחוז.
חיים ילין: זאת אומרת אם את לוקחת רק את המגזר של הכנסת ושל הממשלה, זה פשוט לא יאומן הדבר הזה.
<ענת רוזיליו: תראה, כשאתה שומע אמירות מכלילות ופוגעניות - - -
חיים ילין: כל משפט הוא שם.
<ענת רוזיליו: אז ברור שאנשים שבעצם שומעים את זה שהם הצביעו לו באמירות גזעניות ופוגעניות, אז כאילו מותר.
<ענת רוזיליו: זאת אומרת תרבות השיח יורדת כל הזמן.
<ענת רוזיליו: זה משתנה.
יפעת שאשא ביטון: בסוף זה כולם נגד כולם, ממה שיש פה.
<ענת רוזיליו: בדיוק, זה גם משתנה, שוב, לפי אירועים.
<ענת רוזיליו: 55% מהאלימות ברשת מופנית כנגד נשים.
<ענת רוזיליו: זה לא אומר שהשאר זה רק נגד גברים, זה נגד מוסדות, זה נגד קבוצות מסוימות וגם גברים.
<ענת רוזיליו: אבל רוב האלימות ברשת היא נגד נשים, כשדרך אגב רוב האלימות ברשת היא על ידי גברים, לא על ידי נשים.
<ענת רוזיליו: מכירים את האמירה הזאת – אישה לאישה זאב?
<ענת רוזיליו: לא עובד.
<ענת רוזיליו: זאת אומרת 90% מהאלימות נגד נשים ברשת - זה הרוב המוחלט – היא על ידי גברים.
<ענת רוזיליו: כל שלוש דקות אישה מוטרדת מינית ברשת.
<ענת רוזיליו: שוב, אמרנו שרשת לא נתפסת כזירה ציבורית.
<ענת רוזיליו: אם אני אלך ברחוב ומישהו ינסה לשדל אותי לזנות, ברור שזאת עבירה פלילית שהיא חציית קו.
<ענת רוזיליו: זה קורה ברשת.
<ענת רוזיליו: מספיק שאישה תשנה את הסטאטוס שלה – יש לי איזו חברה ששינתה את הסטאטוס שלה מנשואה לגרושה, היא עשתה את זה בשתיים עשרה בלילה, שלא זה, ובאמת, היא קיבלה הצעות כספיות והצעות.
<ענת רוזיליו: זה קורה כל הזמן.
<ענת רוזיליו: דיברנו על הורים וילדים.
<ענת רוזיליו: כל 17 דקות נרשמת התבטאות אלימה נגד מורים.
<ענת רוזיליו: ומה מעניין, ש-40% מכל ההתבטאויות האלימות זה על ידי הורים.
<ענת רוזיליו: אז אני כילד, שרואה את האמא של החברה שלי מקללת את המורה, אז כנראה שככה אני צריכה להתנהג על מנת להסתדר בעולם.
<ענת רוזיליו: אמרתי לך שאני אעשה את זה קצר ואני גם אסיים במשהו אופטימי, שבסופו של דבר אנחנו - - -
אורי מקלב: איך אתם יודעים להבדיל?
אורי מקלב: את אומרת סתם, אלימות נגד מורים, אתם רואים את ה - - -
<ענת רוזיליו: עשינו מחקר עומק על מורים, עשינו מחקר עומק על נשים ובגלל זה אנחנו מביאים את ה - - -
אורי מקלב: יש לי סיפור על אשתי במקרה הזה, גם כן כמורה.
אורי מקלב: אמא בתוך הקבוצה של הגן, הגננת אמרה לה איזו מילה, או לא הייתה לה בדיוק תשומת הלב בגלל שהיא עשתה עסוקה עם ילדים אחרים – הגננת היום עצבנית.
אורי מקלב: היא כותבת.
אורי מקלב: הגננת היום עצבנית.
אורי מקלב: מה הגננת אחרי זה אצל כל הקבוצה?
<מי-טל גרייבר שורץ: וישר קבוצת הווטסאפ סוערת ושומעים שם דיונים וההורים כבר הולכים לגן לקחת את הילד.
אורי מקלב: ואחרי זה האמא בסוף היום, הגננת היום עצבנית.
אורי מקלב: לא היה צריך יותר מהעניין הזה, שיכול להיות שזה אפילו לא נכנס לסטטיסטיקה.
<ענת רוזיליו: עצבנית לא.
אורי מקלב: זה בכלל לא נכנס לסטטיסטיקה.
<ענת רוזיליו: דרך אגב, מה שלא נכנס גם זה ווטסאפ.
<ענת רוזיליו: אז תחשוב שכל הנתונים שראית, תכפיל אותם.
יפעת שאשא ביטון: קבוצות הווטסאפ סוערות ותורמות לזה.
רויטל סויד: קבוצות הווטסאפ זה עיקר הסיפור היום, עם הילדים.
אורי מקלב: זאת אומרת אם אנחנו מזהים ומנתחים את זה, ואני לא רוצה להפריע באמצע, בעצם אנשים לא מפנימים, לא שהם לא מודעים.
אורי מקלב: אני חושב שעדיין אנחנו עושים את העבודה, ששיח ברשת זה כמו כל שיח ברחוב.
אורי מקלב: יש אנשים, אני בטוח, או אפילו חלק גדול מהאנשים, שלא היו עושים את זה לא במקום העבודה שלהם, לא בבית אפילו ולא בסביבה, אבל מרשים לעצמם את הכל.
אורי מקלב: הוא לא היה צועק, הוא היה מפנים את זה.
אורי מקלב: מתאפק, אבל אם זה ברשת, הפוך.
אורי מקלב: הוא היה צריך להוציא את זה עכשיו.
אורי מקלב: יש לי משהו, מותר לי.
אורי מקלב: אני לא עושה משהו לא נכון.
אורי מקלב: משהו בחלק הזה, שכל תגובה כזאת בתוך הרשת היא לא פחות.
אורי מקלב: אולי בהרבה יותר ממה מאשר אתה עושה את זה על יד מישהו.
אורי מקלב: אם אתה אומר למוכר איזו מילה.
אורי מקלב: אז למוכר הוא לא יגיד את זה, או למישהו - - - הוא לא יגיד, אבל אחרי זה לעשות את זה ברשת, זה כן.
אורי מקלב: את זה מותר לעשות וזה בכלל נראה שזה לגיטימי.
אורי מקלב: לא נורא.
<ענת רוזיליו: לדעתי אנחנו נמצאים בנקודה קריטית שצריך בה לעשות סוג של חינוך מהדרגות הכי גבוהות עד למטה.
<ענת רוזיליו: למה?
<ענת רוזיליו: כי אנשים רגילים, פעם לפני 20 שנה, המרחב הציבורי היה בעיתון, בטלוויזיה וברדיו, ושם היה תיווך והיה עורך ומגיה.
<ענת רוזיליו: היום כל אחד הוא עורך של עצמו והוא מגיה של עצמו.
<ענת רוזיליו: את זה אנשים לא הפנימו.
<ענת רוזיליו: את המשקל של זה.
אורי מקלב: היום כל ילד הוא עיתונאי.
אורי מקלב: הוא מפיק סרטים.
אורי מקלב: הוא אתר צילום והוא ארכיון.
אורי מקלב: זה הכל כולל את זה היום.
<ענת רוזיליו: אני סיימתי.
אורי מקלב: הבאת את זה, מה זה אומר?
<ענת רוזיליו: בסופו של דבר אנחנו לא רוצים לחיות בחברה בה אכיפה היא הפתרון לכל דבר.
<ענת רוזיליו: יש עוד מערכות שצריכות להכווין ולחנך.
<ענת רוזיליו: זה לא פחות חזק ואפקטיבי מאכיפה.
יפעת שאשא ביטון: זה הרבה יותר.
<ענת רוזיליו: זה ממש ציטוט - - -
יפעת שאשא ביטון: זה הרבה יותר חזק.
אורי מקלב: על זה אין חולק.
<ענת רוזיליו: שאנחנו צריכים לזכור, שזה עניין של תרבות.
אורי מקלב: אחרי זה אולי נעשה סיכום של הדברים.
אורי מקלב: ליאן סלע, משנה למנכ"לית מכון אדלר, מכון להנחיית הורים.
<ליאן סלע: אני אסביר.
<ליאן סלע: שלום לכולם.
<ליאן סלע: מכון אדלר פועל כעמותה ללא כוונות רווח למען שינוי חברתי מזה יובל שנים.
<ליאן סלע: הוא מוביל היום מיזם לאומי, פיילוט לאומי למען המשפחה בישראל.
<ליאן סלע: לאור חיי הדיגיטל, השינוי החברתי, אפרופו זה שאנחנו עובדים למען שינוי חברתי, נמצא היום בעיצומו.
<ליאן סלע: השינוי הזה יוצר הזדמנויות רבות לצד צורך ביצירת התאמות חברתיות ואנושיות.
<ליאן סלע: שאלו אותו – היום, מה בעצם האתגר ההורי.
<ליאן סלע: אנחנו חושבים שהאתגר הנוכחי ההורי, הוא לפתח לילדים זיקה חברתית ברשת.
<ליאן סלע: הדוגמא האישית שההורה צריך לתת, המודלינג בעצם מקושר לזיקה חברתית והעיבוד של הזיקה הזו, היא בעצם הסכנה והאיום שמניעים את ההתנהגויות השליליות האלה שאנחנו רואים.
<ליאן סלע: בעצם אני לכאורה כותבת בתוך מכשיר, לא רואה את הבן אדם שמעבר למכשיר.
<ליאן סלע: לכאורה אני מגיבה לתמונה, לכאורה אני מגיבה לאירוע, אבל בפועל, מאחורי כל זה עומד איזה שהוא בן אדם.
<ליאן סלע: ומה הוא המודלינג ההורי?
<ליאן סלע: זה בטח לא הרצאות ולא נאומים ולא הטפות בנושא עשה ואל תעשה.
<ליאן סלע: זה כן לדון עם הילד שלי על התעללויות ברשת, גם אם הוא לא עבר התעללות.
<ליאן סלע: זה כן לדון עם הילד שלי על חברות ברשת, או עם הילדה שלי, גם אם היא בעצמה מעולם לא הוחרמה.
<ליאן סלע: זה כן להעלות לשיחה, כשגרה בבית, דברים שקורים בעולם החיצוני.
<ליאן סלע: גם דברים שעולים בעולם הרשת ודרך זה להעביר את הערכים המשפחתיים שלנו.
<ליאן סלע: מה שאני רוצה לזכור ולהזכיר לילדים שלי, זה לחדד את משמעות התגובה.
<ליאן סלע: ואני רוצה להוסיף שאלה חדשה לרפרטואר ההורי.
<ליאן סלע: ההורים שנמצאים במערכת החינוך זוכים היום לשתי שאלות מאד מאד שכיחות.
<ליאן סלע: אחת זה איך היה לך בגן, והשאלה השנייה – אז איך היה היום בבית הספר.
<ליאן סלע: אז אני מציעה שאלה שלילית – אז איך היה לך היום ברשת?
<ליאן סלע: משום שגם שם קורים לא פחות אם לא יותר - - -
מסעוד גנאים: שזה המרחב הרחב ביותר ושמבלים בו יותר זמן גם.
<ליאן סלע: בדיוק.
<ליאן סלע: ההתרחשויות הכי גדולות, הכי משמעותיות - - -
אורי מקלב: זו הזדמנות לקדם בברכה את חבר הכנסת מסעוד גנאים, שהוא היום חבר כנסת, אבל גם בעבר וגם בהווה איש חינוך.
מסעוד גנאים: אולי גם בעתיד.
אורי מקלב: את העתיד עוד אף אחד לא יודע.
<ליאן סלע: אז קודם כל תודה על התמיכה בשאלה החדשה שאני מציעה כאן.
אורי מקלב: איש חינוך, תמיד איש חינוך.
<ליאן סלע: מה שעוד אני מציעה במודלינג זה להראות להם איך אנחנו דוחים סיפוקים, איך לא על כל הודעה שנכנסת מיד אנחנו קופצים להסתכל מה כתוב בה.
<ליאן סלע: איך אנחנו שמים לרגע את המכשיר בצד, כי עכשיו אנחנו אוכלים איתם, מדברים איתם, או נוהגים.
<ליאן סלע: אגב, מישהו שאל מתי מתחילים את חיי הרשת – זה בגיל 6-7.
<ליאן סלע: אפשר גם לשאול מתי מתחילים את לימודי הליבה.
<ליאן סלע: אז אנשים מתחילים בגיל 17-18?
<ליאן סלע: התשובה היא לא.
<ליאן סלע: מתחילים בגיל אפס.
<ליאן סלע: הילד שיושב מאחורינו מסתכל ורואה היטב מה אנחנו עושים.
<ליאן סלע: אותו כנ"ל בכל דבר, גם בהתנהגות שלנו מבחינת צריכת מסכים.
אורי מקלב: איך אתם מצליחים להעביר את המסרים, את הדברים?
אורי מקלב: אתם מעלים סרטון בעניין הזה?
אורי מקלב: יש איזה הסברה?
<ליאן סלע: אנחנו לא עושים סרטונים.
<ליאן סלע: אנחנו מדברים עם הורים.
<ליאן סלע: אנחנו מציעים להם בדיוק את הכלים.
<ליאן סלע: אנחנו מאמינים בתקשורת ואנחנו מאמינים באמת בדוגמא האישית ובלשתף ולספר איך אני מתנהלת.
<ליאן סלע: כשאני רוצה שהילד שלי יספר לי איך היה לו בגן, אני ראשית כל אספר לו איך היה לי בעבודה.
<ליאן סלע: מה היה לי קשה, מה היה לי קל.
<ליאן סלע: מי הצחיק אותי.
<ליאן סלע: אני אומרת שהכל זה עניין של דוגמא.
<ליאן סלע: כשאני רוצה משהו ממישהו, אני קודם כל, ראשית כל צריכה לעשות את זה בעצמי.
<ליאן סלע: אם אני רוצה לשמוע ממנו, אני משמיעה לו שקיבלתי תמונה לא ראויה, שראיתי תגובה לא נכונה.
<ליאן סלע: שקראתי היום כתבה ברשת וראיתי שם אנשים מתלהמים וחשבתי שהשפה הזאת היא בלתי אפשרית, היא אלימה מאד.
<ליאן סלע: היא מסוכנת מאד.
<ליאן סלע: איך אתה היית מגיב לכתבה הזאת?
<ליאן סלע: הדיון הוא לא צריך להיות מאד ארוך.
<ליאן סלע: ילדים מבינים מאד מאד מהר.
<ליאן סלע: ואם אתה באמת רואה אותם – וזו הנחת היסוד של המכון – הילדים הם שווי ערך כבני אדם, גם להורים שלהם.
<ליאן סלע: הם לא פחות חכמים, הם לא פחות מבינים, אז הדיון נעשה בקצרה והמסר עובר מאד מאד מהר.
<ליאן סלע: ועל בסיס דוגמא אישית - - -
אורי מקלב: מסכימים לכל מילה שאת אומרת.
אורי מקלב: באופן מעשי אדם צריך לראות, הנה, יש לו איזה כיתוב, אפילו לעצמו כשהילד שומע, אז צריך להוריד את זה מיד.
אורי מקלב: הוא אומר לאשתו – אני מוריד את זה, לא צריך כאלה דברים.
אורי מקלב: לא צריך לראות איך הם מגיעים ואיך הם באמת נחשפים.
אורי מקלב: שר החינוך דיבר במליאה לפני שבוע.
אורי מקלב: הוא דיבר גם על דברים פוגעניים, סרטים שיש היום, עם מראות מאד קשים של עריפת ראשים וכאלה דברים.
אורי מקלב: הוא אומר אני לא יודע, אנחנו לא יודעים מה אומר על זה משרד החינוך.
אורי מקלב: מה אתה רוצה ממני?
אורי מקלב: אני לא יכול להתמודד עם דבר כזה, שהילד עשוי להיחשף עוד לפני הכל למשהו שקרה במקום אחר.
אורי מקלב: מראות מאד מאד קשים שפוגמים בו ובאמת מהווים פגיעה מכל היבט שהוא.
אורי מקלב: הוא אומר, אם אנחנו לא נעשה משהו בעצמנו, ביום יום, הוא אומר אל תטילו את זה על משרד החינוך בעניין הזה.
אורי מקלב: אבל יש לנו גם נציגות של משרד החינוך ונשמע איך הם יכולים להעביר את הדברים האלה.
אורי מקלב: הגענו אליך, עמית סבן.
אורי מקלב: תלמיד ויזם חברתי, ככה הגדירו אותך אצלנו, מנכ"ל ומייסד ארגון נוער למען נוער.
רויטל סויד: ואני חייבת לומר, כמי שמכירה את עמית מצוין, שהוא מחויב לנושא, פועל ועושה.
רויטל סויד: יש לו עוד נושאים שהוא מחויב להם, אבל בנושא הזה הוא מגיע לא רק לדיוני ועדות הכנסת, אלא גם בעשייה בשטח ושאפו לעמית.
<עמית סבן: תודה רבה.
<עמית סבן: אז שלום רב לכולם.
<עמית סבן: שמי עמית, אני תלמיד תיכון, כיתה י"ב מרמת השרון.
<עמית סבן: אני אספר לכם את מה שאני חוויתי ואיך לקחתי את זה צעד אחד קדימה, ברשותכם.
<עמית סבן: לפני כשנתיים חוויתי מקרה של שיימינג פוגעני ברשת.
<עמית סבן: פתחו לי פרופיל פיקטיבי בפייסבוק ורשמו לי דברים מאד לא יפים ופוגעניים.
<עמית סבן: צחקו עלי בגלל היותי עם עודף משקל.
<עמית סבן: לאחר המקרה הקשה, לא הצלחתי לשמור על איפוק ולא לעשות כלום בנדון.
<עמית סבן: בחרתי לקחת את החוויה הקשה הזאת ולהפוך אותה לדבר טוב.
<עמית סבן: כלומר, לקחתי את זה והפכתי את זה מכאב לחוזקה.
<עמית סבן: אמרתי איפה אני אוכל לסייע לנערים ולתלמידים שסובלים מהבריונות ומהשיימינג ברשת.
<עמית סבן: כיום הרבה נערים מתמודדים עם בריונות ברשת ושיימינג.
<עמית סבן: מאד קשה.
<עמית סבן: חשוב שאנו, גורמי החינוך, נדע לעזור ולסייע, שבני הנוער יוכלו גם לסייע לנערים ונערות, כדי למנוע מצבים שבהם נערים מגיעים למצבים לא טובים.
<עמית סבן: לי במערכת החינוך לא הייתה אוזן קשבת, לא היה לי בדיוק מקום שיכולתי לבוא ולהתייעץ בו.
<עמית סבן: לכן חשבתי בעצם לבוא ולהקים ארגון שנקרא נוער למען נוער.
<עמית סבן: הארגון נותן אוזן קשבת לכל בני הנוער שמתמודדים עם שיימינג.
<עמית סבן: יש לנו אתר אינטרנט שאפשר לפנות אלינו בצ'ט.
<עמית סבן: הארגון מונה כיום 4 בני נוער.
<עמית סבן: אני מקווה לעשות יותר ויותר שיתופי פעולה עם אנשים.
<עמית סבן: אפשר לפנות אלינו.
<עמית סבן: חשוב לי גם לציין שבאמת הצ'ט עובד 24 שעות.
אורי מקלב: הוא פעיל?
אורי מקלב: יש פניות?
אורי מקלב: אתם מרגישים שאתם - - -
<עמית סבן: כן.
אורי מקלב: איך אתם נותנים תשובות?
אורי מקלב: מי מלווה אתכם?
אורי מקלב: איך אתם יודעים לתת תשובות?
<עמית סבן: אז עד לא מזמן הייתי שותף עם יהונתן דוכן, שהוא מנכ"ל עמותת הכפתור האדום ואיתו למשל, אם הייתה לי פנייה מסוימת מאד גדולה, אז בחרתי לבוא ובעצם לשתף איתו פעולה.
<עמית סבן: אני רוצה ברשותכם להציג לכם סרטון קצר שהכנתי.
<עמית סבן: הכנתי אותו עם חברי.
<עמית סבן: הוא בנושא של אלימות ברשת.
<עמית סבן: תודה.
אורי מקלב: תודה לך ואת מחיאות הכפיים ניתן לך בסוף, אחרי הסרטון.
<עמית סבן: אוקיי.
<עמית סבן: מוצג סרטון
אורי מקלב: כל הכבוד לעמית גם על דרך ההתמודדות, גם על היוזמות.
אורי מקלב: גם על הכישורים הרבים שאתה מגלה.
אורי מקלב: אין ספק שדרכך יכולה להביא תועלת.
אורי מקלב: הדרך הזו, המסר הזה, גם מבחינה מעשית אין לי ספק שאתה עוזר, עזרת, תעזור וירבו כמותך בישראל.
אורי מקלב: זה באמת משהו מעודד, כשאנחנו רואים דבר כזה ואנחנו יודעים שיש תקווה ולא צריך להתייאש בעניין ואנחנו יכולים ויש לנו הרבה דברים לעשות.
אורי מקלב: סימונה מורלי.
אורי מקלב: חברת הכנסת רויטל סויד ביקשה שניתן לך, כי את צריכה ללכת.
<סימונה מורלי: אני רוצה לברך על הנושא.
אורי מקלב: את מנהלת מרכז - - -
<סימונה מורלי: סימונה מורלי, מנכ"לית תאגיד עירוני, הרשות למאבק בהתמכרויות ואלימות, אשדוד.
<סימונה מורלי: אני כאן בכובע של אחד התחומים שלנו, שזה המרכז להורות משמעותית.
<סימונה מורלי: לפני כן ברשותך, אני רוצה לברך את חברת הכנסת רויטל סויד, שבזכותה אני חוזרת ואומרת, נרקם מארג שלם של מענים בעיר אשדוד, למען מיגור תכנים פוגעניים ברשת.
<סימונה מורלי: המרכז להורות משמעותית זה אחד המרכזים הייחודיים כמודלינג בארץ, דוגל באימרה שאין תחליף להורים בתפקידם המגדל.
<סימונה מורלי: עם כל הקדמה וכל העשייה וכל הנושא של הטכנולוגיה, עדיין המשפחה מהווה גורם החיברות הראשון, הגורם ששם נעשה הנושא של התאמת הערכים והנורמות של הילד.
<סימונה מורלי: אנחנו בעיר אשדוד לקחנו את זה צעד אחד קדימה וגם בנושא של השימוש ברשת להורה יש אחריות.
<סימונה מורלי: להורה יש אחריות בראש ובראשונה כמודלינג, איך הוא מתנהג.
<סימונה מורלי: לדעת ולהבין שמה שהוא עושה, הוא מודל לחיקוי עבור הילד שלו בשאר הדברים, ברור בדרך שבה הוא מתנהג ביום יום ובוודאי גם איך הוא גולש, מה הוא כותב, מה הוא אומר ואיך הוא מנהל את השיח גם ברשת.
<סימונה מורלי: על מנת להחיל את זה על הציבור וזה לא יישאר בגדר של אמירה או סיסמה, אנחנו מעבירים את הידע והמידע הזה ומתווכים אותו להורים, אם זה בקבוצות הורים, אם זה בהנחיות הורים, אם זה בסדנאות הורים ואם זה בהכשרת סגלי המורים בבתי הספר, על מנת לקבל גם מצד אחד ליווי ומצד שני הדרכה.
<סימונה מורלי: והדבר הכי חשוב לדעתנו, זה כיצד מתווכים את העולם האינטרנטי לילד.
<סימונה מורלי: ללמד אותו איך מעבירים מסרים ברורים – מה מותר ומה אסור.
<סימונה מורלי: להיות עם היד על הדופק לגבי מה שנעשה לגבי הילד.
<סימונה מורלי: אני חושבת שכאן, בעצם הקמת המרכז להורות משמעותית ובעצם הכנסת התכנים האלה, העיר אשדוד לקחה אחריות.
<סימונה מורלי: לקחה אחריות לחנך לשיח מכבד ולשיח שמונע פוגענות ברשת.
אורי מקלב: במסגרת בתי הספר או בעיר?
<סימונה מורלי: אנחנו עושים את זה.
<סימונה מורלי: יש לנו מרכז להורות משמעותית, שאני אעביר כאן, שאנחנו מנגישים את זה פעם אחת גם בצד האינטרנטי.
<סימונה מורלי: אנחנו מעבירים עשרת הדברות להורים - מה מותר ומה אסור מבחינת פעם אחת - - -
אורי מקלב: המרחב האינטרנטי זה יכול להיות לכל המקומות בארץ.
אורי מקלב: זה לא נסגר באשדוד.
<סימונה מורלי: יש לנו את המודל של מנחת הורים שיושבת בבית הספר.
<סימונה מורלי: יש לה שעות שהיא מקצה מבחינת המענים והיא מתווכת גם את התכנים, גם לסגלי המורים, גם למשפחות פרטניות, שיש להן גם נוער בסיכון וגם נוער נורמטיבי, וגם לשכבות של ההורים, בתוך בית הספר, אם זה במעברים ואם זה בסדנאות הורים.
<סימונה מורלי: המודל הזה מוחל גם במקומות העבודה, בגני הילדים, במוקדים קהילתיים כמו מתנ"סים.
אורי מקלב: אתם עושים פעילות בתוך מקומות העבודה?
אורי מקלב: זה כן יכול להיות, בהחלט.
<סימונה מורלי: במקומות עבודה, בנמל, באלתא, בעיריית אשדוד יש מנחה.
<סימונה מורלי: בקוקה קולה.
<סימונה מורלי: אנחנו מנגישים את המענה להורים, כי גם העובד או העובדת הם הורים, וכשהורה פנוי מטרדות המשפחה, הוא יותר פרודוקטיבי לעבודה.
אורי מקלב: אני גם חושב שמקום העבודה זה יכול להיות באמת מקום טוב בזמן הזה, כדי להעביר את המסר.
<סימונה מורלי: נכון, נכון.
<סימונה מורלי: אנחנו מחפשים אכסניות שאפשר להעביר את המסרים האלה.
אורי מקלב: כן, תודה, תודה סימונה.
אורי מקלב: אולי זה באמת הזמן לשמוע בקצרה התייחסות של הילה שי בזן, דוברת מרכז השלטון המקומי.
אורי מקלב: היא נמצאת פה?
אורי מקלב: אז עורך דין חן שמילו.
רויטל סויד: ואחר כך אני אדבר.
<חן שמילו: תודה, כבוד יושב הראש.
<חן שמילו: אנחנו מברכים על הדיון.
<חן שמילו: אנחנו בהסתדרות הרפואית עדים מזה כמה שנים לתופעה של שיימינג נגד רופאים ורופאות.
<חן שמילו: לא פעם דווקא על ידי הורים של מטופלים ומטופלות.
<חן שמילו: אפילו בקבוצות ייעודיות של הורים ביישובים מסוימים.
<חן שמילו: אני רוצה לתת דוגמא קטנה של פוסט שהתפרסם לפני כשנה, שנה וחצי, באחד מהכפרים בצפון.
<חן שמילו: פנה אלינו רופא ושלח לנו את הפוסט הבא.
<חן שמילו: זה תרגום מערבית, תרגום שלי: חברה, אין לי מושג מי נתן לאדון הדוקטור - וכאן בא השם שלו - תעודת רופא ואיך אנשים נותנים לו לשחק בבריאות של ילדיהם ככה.
<חן שמילו: חייבים להעיף אותו מפה ושילך לטפל ולשחק בבריאות של אנשים במקום אחר ולא בכפר שלנו.
<חן שמילו: בחיי שנמאס לנו ממך.
<חן שמילו: שנשבר לנו ממך – את המילה נשבר לנו – תרגמתי אותה בשפה די יפה, אבל אפשר לתרגם אותה לשפה קצת פחות יפה.
<חן שמילו: בהתכתבות פנימית בין הרופא לאבא של המטופלת, אז הוא שאל אותו מה קרה ותתקשר אלי דחוף.
<חן שמילו: ואותו אבא אמר זה בסדר, פרסמתי, כל הכפר כבר יבין.
<חן שמילו: ואכן, תוך זמן קצר ביטלו הגעות של ילדים מטופלים לאותו רופא ילדים ונוצר עומס על רופאים אחרים.
<חן שמילו: הרופא הזה כמעט והיה מנודה.
<חן שמילו: הוא התקשר אלינו.
<חן שמילו: המענים שאנחנו נותנים לרופאים דרך מוקד האלימות, לא באמת תפורים ומתאימים למקרי שיימינג, רק בחלק הפלילי שלהם, כשזה לרוב לא באמת נוגע לתחום הפלילי; ורק בהתערבות של מכובדי הכפר מגיעים שם לאיזה שהוא פתרון וחוזרים המטופלים הילדים להגיע אליו.
<חן שמילו: על לא עוול בכפו, כי באמת לא קרה שום דבר שהוא עשה לאותה מטופלת, שלא היה תקין.
<חן שמילו: ההשפעה הזאת על מקרי שיימינג נגד רופאים ורופאות, היא נזק פריפריאלי מאד גדול, בגלל שזה לא רק ליחסי האמון בין הרופא לאותו מטופל, אלא בכלל ציבור המטופלים.
<חן שמילו: אנחנו יודעים להגיד שזה פוגע ביכולת התפקוד של אותו רופא שעובר את מתקפת השיימינג, ואנחנו אומרים שזה גם שוחק את האמון של הציבור באותו רופא, עם מעט מאד כלים להתמודד עם זה, כשהנזק כבר נעשה.
<חן שמילו: טיפול משטרתי לא ממש מתאים, טיפול באמצעות תביעות לשון הרע, אני בדרך כלל שמתקשרים אלינו לייעוץ משפטי לא ממליץ ללכת על זה.