GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: הייתי ב-L.A, חזרתי לפני חודש, משלחת של הכנסת.
חיים ילין: פגשתי שני אנשים יקרים מאד, חוקרים, פרופסורים באוניברסיטה.
חיים ילין: לצערי אחד מהם אח שלי.
חיים ילין: מאד כואב לי.
חיים ילין: מצד אחד אני כן חושב שצריכים לצאת, להתפתח, מצד שלישי אני רוצה אותם בחזרה.
חיים ילין: למדינת ישראל הדבר הכי כלכלי זה להחזיר אותם.
חיים ילין: היא כבר השקיעה.
חיים ילין: היא כבר השקיעה את כל ההון בפיתוח האנושי ובפיתוח עצמו עם העצמה אישית של כל אחד ואחת.
חיים ילין: נעשו, עשו פוסט דוקטורט, עשו דוקטורט ונשארים לי בחו"ל.
חיים ילין: מה הרווחתי כמדינה?
חיים ילין: עזוב את המיסים.
חיים ילין: לא הרווחתי שום דבר.
חיים ילין: אם הם הולכים לעשות את הפוסט דוקטורט, דוקטורט כמגמה לחזור בחזרה כי אותה נישה הרבה יותר מפותחת בחוץ לארץ, אז הידע יגיע בחזרה למדינת ישראל וכולנו נרוויח מזה.
חיים ילין: ככה אני מסתכל על הדברים.
חיים ילין: עכשיו כשכולם רצו לחיפושי גז ואמרו צריך לקחת את הכל לביטוח הלאומי, אני אמרתי לא.
חיים ילין: אני חושב שבלפחות שליש או חצי צריך להחזיר את המדענים בחזרה למדינת ישראל עם הגז הטבעי של מדינת ישראל.
חיים ילין: לא בראייה של גז, אלא בראייה של עוצמה כלכלית שהם יכולים להביא והמעגלים שהם יכולים לפתח.
חיים ילין: אני חושב ששם זה נמצא.
חיים ילין: הבעיה, ואני אומר את זה פה בגדול, אדוני יושב הראש, זה החשיבה של האוצר.
חיים ילין: האוצר לא חושב במושגים של הכנסות עתידיות להיכנס.
חיים ילין: תקציב המדינה לא מנוהל במושגים כאלה.
חיים ילין: הוא ממומן, החשיבה שלו – צריך מיליארד שקלים, אוקיי, מיליארד שקלים צריך.
חיים ילין: הוא בודק את האלטרנטיבות, איפה לשים את זה, אבל הוא לא בודק שהמדענים האלה בסופו של דבר - מה המכפיל כסף שהם מביאים איתם, מבחינת הידע ומבחינת עסקים נוספים.
חיים ילין: זה לא קיים בכל.
חיים ילין: אם אנחנו נצליח לשנות את זה, אז אני חושב שאנחנו נמצא את עצמנו במקום אחר.
חיים ילין: וכן, אני חושב שצריך לשים הרבה מאד כסף, לא רק בגלל שזה ציונות.
חיים ילין: זה חוסן וביטחון וזה מעמיד אותנו כאחת המדינות המפותחות שמקדמת את העולם, אני מקווה לא רק בכיפת ברזל ודברים צבאיים, אלא בדברים אחרים.
חיים ילין: לבוא ולהביא את האנשים האלה בחזרה בשביל לתת להם את האפשרויות להמשיך לחקור, עם המחקרים הכי מתקדמים שיכולים להיות ושהמגבלה לא תהיה מגבלה כספית.
חיים ילין: את זה אני לא מוכן לקבל.
חיים ילין: אני חושב שברגע שאנחנו ניתן את הכסף, אנשים יודעים מה לעשות איתו יותר טוב מכולם.
חיים ילין: דרך אגב, זו גם תפיסה הכי קפיטליסטית שיש.
חיים ילין: תן להם את הכסף, הם יידעו מה לעשות עם זה הכי טוב.
חיים ילין: גם מי שסוציאליסט וגם מי שקפיטליסט בסוף צריך להנות משני העולמות האלה, כי בסוף המלחמה שלנו בכנסת – כבוד יושב הראש – היא איך מחלקים את הרווחים ולא איך מחלקים את אותן הכנסות שהן קריטיות למדינה.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.
מנואל טרכטנברג: ד"ר נטע קלע נמצאת כאן?
מנואל טרכטנברג: שלום.
מנואל טרכטנברג: בואי תצטרפי אלינו.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שמאד חשוב לשמוע מניסיון אישי מה עובר במוחה של מדענית חוזרת לארץ.
<נטע קלע מדר: אז אני כמו שמוליק, בהכשרתי אני מדענית ממכון ויצמן.
<נטע קלע מדר: התמחיתי בפיתוח תרופות לטרשת נפוצה.
<נטע קלע מדר: לאחר מכן טסתי לארצות הברית, לאוניברסיטת סטנפורד והתמחיתי בפיתוח תרופות מותאמות אישית לחולים.
<נטע קלע מדר: אני רוצה לשתף אתכם בתחושות שהיו לי.
<נטע קלע מדר: כשאני סיימתי את הפוסט דוקטורט שלי, מאחורי חשיבה אמוציונאלית נטו, החלטתי לחזור לארץ ביחד עם בן זוגי, שגם הוא אגב היה פוסט דוקטורנט בסטנפורד באותה תקופה ועם ילדינו, על מנת שהילדים שלנו יתחנכו כאן ויגדלו כאן.
<נטע קלע מדר: לא הייתה שום מחשבה רציונאלית מאחורי זה.
מנואל טרכטנברג: זה רציונאלי מאד, דרך אגב.
<נטע קלע מדר: זה רציונאלי, על זה אפשר להתווכח.
מנואל טרכטנברג: אני חולק עלייך.
<נטע קלע מדר: אבל הקושי שהיה - - -
חיים ילין: אני לא מתווכח עם שני פרופסורים, דרך אגב.
<נטע קלע מדר: הקושי שהיה לחזור לישראל היה קושי אמיתי.
<נטע קלע מדר: הוא היה קושי אמיתי, כי כמו ששמוליק ציין, מבחינה סטטיסטית למצוא משרה באקדמיה, זה כמעט בלתי אפשרי.
<נטע קלע מדר: לחזור לתעשייה אחרי 12 שנה שמדען נמצא בתוך האקדמיה, לפתח נטו, להבין לאן להגיע, איך להגיע, איזה תפקיד בכלל מתאים לי בתעשייה, זה דבר שהוא מאד מאד קשה.
<נטע קלע מדר: אנחנו בתור מדענים מחונכים לחשוב אקדמיה.
<נטע קלע מדר: אנחנו לא מחונכים לחשוב תעשייה.
<נטע קלע מדר: והתמזל מזלי וקודם כל גם בזכות האירועים של סיינס-אברוד בסטנפורד, בזמנו, כשאני הייתי פוסט דוקטורנטית, אז הייתה חשיפה מסוימת.
<נטע קלע מדר: חזרתי לישראל, השתלבתי בתעשייה, באיזה שהוא שלב יצאתי - - -
<נטע קלע מדר: יצאתי לדרך עצמאית.
<נטע קלע מדר: יש לי חברת ייעוץ שמתמחה בפיתוח חדשנות בתחום הרפואה וגם הקמתי מיזם ביחד עם פרופסור אשחר, זוכה פרס ישראל גם בתחום של רפואה מותאמת אישית וזו ההתמחות שלי.
<נטע קלע מדר: אבל המהלך הזה של לעבור את אותו פער, וחברי הטובים ביותר נמצאים גם היום, כשלפני חודשיים הייתי במסע, סוג של מסע מטעם סיינס-אברוד למרכזים של סיינס אברוד בצפון אמריקה.
<נטע קלע מדר: הקול ששומעים הוא קול מאד מאד ברור.
<נטע קלע מדר: כולם רוצים לחזור ארצה.
<נטע קלע מדר: אין כאן שאלה האם אני רוצה לחזור או לא.
<נטע קלע מדר: השאלה היא איך אני חוזר לישראל.
<נטע קלע מדר: ואיך אני חוזר כשאני יודע שבאקדמיה כמעט ואין לי סיכוי, למרות שאנחנו מדברים על כך שהמרכזים של סיינס-אברוד ממוקמים באוניברסיטאות הטובות ביותר.
<נטע קלע מדר: ובכל זאת, גם למדענים הטובים ביותר, יש מספר מאד מצומצם של משרות.
<נטע קלע מדר: אז זו לא שאלה האם לחזור, זו שאלה של איך לחזור והשאלה איך לחזור זו צריכה להיות שאלה – איך אני חוזר לתעשייה.
<נטע קלע מדר: כי לאקדמיה, הטובים ביותר מתקבלים.
<נטע קלע מדר: הבודדים שביניהם מתקבלים.
<נטע קלע מדר: כל השאר לא מתקבלים.
<נטע קלע מדר: וזה רובם.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה ד"ר נטע קלע.
מנואל טרכטנברג: אני רק חולק עלייך על - - - אמרתי את זה קודם.
מנואל טרכטנברג: בעיני זה מאד רציונאלי לחזור לארץ, עם כל הצרות שיש לנו ואני לא הייתי בוחר בשום מקום אחר לגדל את ילדי ועכשיו את נכדי, אלא פה, עם כל הקשיים.
מנואל טרכטנברג: אני אומר את זה לא רק מהפן הרגשי, אלא ממש מתוך תפיסה של מציאות – מה יש למדינה ולחברה הזאת להציע לילדים ולנכדים שלנו.
<נטע קלע מדר: אבל הקושי הוא שיש לך אלטרנטיבה מאד טובה בחו"ל, וזה מה שקורה לרוב האנשים.
חיים ילין: אני ראיתי 300,000 ישראלים, לא אחד אחד, ב-L.A.
מנואל טרכטנברג: בכל אופן, בואו נשמע את התעשייה.
מנואל טרכטנברג: חברת טבע כאן?
מנואל טרכטנברג: בבקשה, תציגי את עצמך.
<עמית רותם: שמי עמית רותם.
<עמית רותם: אני מנהלת משאבי אנוש של מו"פ בישראל, טבע ואני מאד שמחה שהוזמנו.
<עמית רותם: אני מאד שמחה על הדיון הזה.
<עמית רותם: אני חושבת שהוא דיון מאד מאד חשוב ואני שמחה להשתתף.
<עמית רותם: אני גם שמחתי לשמוע את מה שסיפר שמוליק וגם מה שסיפרה נטע.
<עמית רותם: זה מאד מתחבר להתנסות שלנו ולידע שאנחנו צברנו עם כל של השבת מוחות.
<עמית רותם: אני רק אגיד שנושא השבת מוחות הוא בעינינו צורך גם עסקי, אבל גם ציוני.
<עמית רותם: טבע, כחלק מאסטרטגיה של האום-בייס שלנו, המקום שלנו הוא פה בישראל.
<עמית רותם: אנחנו רוצים מאד לחזק את ישראל ולחזק את המו"פ בישראל ונושא השבת המוחות הוא סופר קריטי בעינינו.
<עמית רותם: אני אתאר קצת את הדברים.
<עמית רותם: התבקשנו קצת לספר על מאמצים שאנחנו עשינו בשנים האחרונות ואני אספר קצת מההתנסות שלנו מה החסמים שאנחנו רואים בקליטה של מדענים חוזרים.
<עמית רותם: בשנתיים האחרונות אנחנו גייסנו ארבעה מדענים חוזרים, שהם אנשים שתורמים מאד מאד למו"פ שלנו, בתפקידים מאד מאד מרכזיים וזה יחסית אולי נשמע מספר קטן, אבל זה הרבה יותר מאשר עשינו בעבר.
<עמית רותם: בחמש שנים שלפני זה אנחנו גייסנו רק שלושה.
<עמית רותם: אני אסביר אחר כך אולי גם מדוע זה המספר.
<עמית רותם: אנחנו עשינו מאמץ מאד מאד גדול לגייס אותם.
<עמית רותם: אנחנו נתנו להם מענקי קליטה מעבר למענקים שהם מקבלים מהמדינה ועשינו מאמץ רב לאתר אותם.
<עמית רותם: מחלקת הגיוס שלנו, שנמצאת איתי אתי, מנהלת הגיוס של טבע בישראל, נמצאת בקשר הדוק מאד גם עם הסוכנות היהודית, עם התכנית הלאומית להשבת אקדמאים, עם סיינס-אברוד, שנמצאים פה.
<עמית רותם: בשנתיים האחרונות אנחנו חיזקנו מאד את הקשר עם סיינס אברוד.
<עמית רותם: שמוליק בטח יוכל גם לספר.
<עמית רותם: בשנה האחרונה עשינו וובינר.
<עמית רותם: הוא סיפר על וובינרים.
<עמית רותם: אנחנו עשינו וובינר שהועבר על ידי ד"ר איריס גרוסמן לקהילת המדענים של סיינס אבורד.
<עמית רותם: ד"ר איריס גרוסמן היא מדענית חוזרת והיא ראש המחלקה לרפואה מותאמת אישית וביג דטא.
<עמית רותם: אנחנו נשמח להכיר אותך אחר כך קצת יותר טוב.
<עמית רותם: ד"ר גרוסמן גם הצטרפה-.
<עמית רותם: קלטנו את השם ורשמנו.
חיים ילין: אז שמנואל לפחות ייקח אחוזים.
מנואל טרכטנברג: אחוזים, כן, בדיוק.
חיים ילין: זה תיווך ישיר פה.
<עמית רותם: ד"ר גרוסמן הצטרפה לאחרונה כחברת דירקטוריון פעילה ונציגה של התעשייה בסיינס אבורד ויוזמה שהיא מקדמת יחד עם סיינס אברוד, שאנחנו מקדמים בטבע, היא סמינר של שבוע במעבדות של המו"פ, שאנחנו נזמין מדענים חוזרים להכיר את התעשייה, ללמוד קצת על תהליכי פיתוח תרופות.
<עמית רותם: סיינס אברוד יעזרו לנו בנושא של מלגות להביא אותם לארץ ואנחנו נארח אותם אצלנו במעבדות.
<עמית רותם: אנחנו מאד נשמח להזמין אתכם גם להיפגש עם אותם מדענים.
<עמית רותם: זה הולך לקרות בדצמבר.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשאול אותך, ברשותך.
מנואל טרכטנברג: בכל זאת אמרת והמספר מפתיע בהיותו קטן.
מנואל טרכטנברג: אני באמת חשבתי שיהיה מספר יותר משמעותי.
מנואל טרכטנברג: האם זה עניין של אין לכם מקום ליותר מדענים?
מנואל טרכטנברג: האם יש קושי להחזיר, ואם כן, מה הקשיים.
מנואל טרכטנברג: הרי בסוף אנחנו רוצים ללמוד לקחים מהניסיון שלכם.
<עמית רותם: אז אנחנו מזהים מספר חסמים מרכזיים.
<עמית רותם: קודם כל שוק העבודה בישראל בתחום של הפארמה והביוטק הוא קטן, גם ביחס למדינות צפון אמריקה, בטח ביחס לשוק ההייטק בישראל.
<עמית רותם: הוא בעיקרו מורכב מחברות סטרטאפ, חברות קטנות והביג פארמה היחידה זו חברת טבע.
<עמית רותם: תארו לעצמכם מה היה קורה לכלכלה של מדינת ישראל, אם היו עוד שלוש חברות כמו טבע.
<עמית רותם: זה משליך כמובן על היצע התפקידים למדענים חוזרים וגם מגביל את הכוח של התעשייה לייצר הזדמנויות בלי תמיכה של אקדמיה וממשל.
מנואל טרכטנברג: סליחה, כמה PHD יש לכם בטבע, שמועסקים במו"פ?
<עמית רותם: PHD ופוסט יש לנו סביב 400.
מנואל טרכטנברג: 400?
<עמית רותם: כן, רק בישראל אני מדברת.
מנואל טרכטנברג: רק בישראל.
<עמית רותם: רק בישראל.
<עמית רותם: אז זהו, את יודעת, זה מספר עצום, 400.
<עמית רותם: נכון, נכון.
מנואל טרכטנברג: זו אוניברסיטה קטנה במדינת ישראל.
<עמית רותם: יש לנו 900 חוקרים.
מנואל טרכטנברג: 400 חוקרים זה אוניברסיטה קטנה בישראל.
מנואל טרכטנברג: ולכן מפתיע שרק אחוז – אוקיי, כבר ארבעה.
<עמית רותם: אז אני אשמח להסביר וזו הנקודה הבאה.
<עמית רותם: המדענים שמגיעים בסיום ההכשרה האקדמית שלהם בחו"ל וגם בארץ, ההתמחות שלהם הרבה פעמים היא חסרת רקע והתנסות מעשית בתעשיית התרופות.
<עמית רותם: הלימודים שלהם לרוב לא נוגעים בתחומי הליבה של פיתוח תרופות.
<עמית רותם: זה אומר שני דברים.
<עמית רותם: אחד, הידע הכללי שלהם בתהליך פיתוח התרופות, הוא ברוב המקרים איננו קיים.
<עמית רותם: הם מתמחים במדע בסיסי והם לא מכירים את תהליך פיתוח התרופות ולכן נדרשת הכשרה משמעותית.
<עמית רותם: כמו רופא או רואה חשבון, שמסיימים את הלימודים שלהם ונדרשים לעשות פרקטיקום, ללמוד את המתודולוגיה, להכיר את תהליכי הרגולציה, כל הדברים האלה.
<עמית רותם: והמדענים שמגיעים מהאקדמיה אינם מכירים.
<עמית רותם: נטע סיפרה, אחרי הרבה מאד שנים באקדמיה, זה פער מאד משמעותי.
<עמית רותם: הנושא השני, והוא מאד מאד קריטי, ההתמחויות שלהם הרבה פעמים לא רלבנטיות לתעשייה.
<עמית רותם: ואז כשהם מגיעים אלינו, זה כבר הרבה פעמים מאוחר מדי.
מנואל טרכטנברג: הבנתי.
<עמית רותם: יש עודף של מדענים במדעני החיים.
<עמית רותם: חסרים בכימיה תרופתית, כימאים אנליטיים, סטטיסטיקה ביו-רפואית, טוקסיקולוגיה, ביו-כימייה.
<עמית רותם: תחומים מאד משמעותיים, שיכולים להוות מקפצה משמעותית מאד לתעשייה בארץ.
מנואל טרכטנברג: את חייבת לסיים.
מנואל טרכטנברג: משפט אחרון.
<עמית רותם: כן, אז נושא אחרון.
<עמית רותם: תואר פה שהנושא של המדענים הרבים שבאמת לא מכירים את התעשייה, ולכן בשלבים המוקדמים של תהליך הבחירה שלהם, כשהם בוחרים באיזה תואר ללמוד, באיזה תחום להתמחות, הם לא מכירים בכלל את ההזדמנויות.
<עמית רותם: הם לא חושבים שזאת אפשרות ואז באמת, בשלב האחרון זה כבר מאוחר מדי.
<עמית רותם: לכן אני חושבת ששילוב כוחות שלנו עם האקדמיה, בשלבים הרבה יותר מוקדמים.
<עמית רותם: יש דברים מאד מאד פרקטיים ופשוטים לדעתי, שיכולים לסייע בסיפור הזה.
<עמית רותם: מפגשי חשיפה בשלבים יותר מוקדמים, להכניס תכנים לימודים.
<עמית רותם: שילוב של התנסויות מעשיות במהלך הלימודים האקדמיים.
<עמית רותם: אנחנו בונים עכשיו פיילוט של תכנית PHD אצלנו בפוסט אצלנו בתעשייה.
<עמית רותם: זה מאד משמעותי.
<עמית רותם: סטאז'.
<עמית רותם: לימודי תעודה.
<עמית רותם: זה קיים במדינות אחרות ופחות קיים במדינת ישראל.
<עמית רותם: שילוב הכוחות ותכניות העבודה המסודרות וחשיבה לטווח ארוך.
<עמית רותם: לעודד בשלבים המוקדמים באוניברסיטאות את התחומים שנדרשים לתעשיית התרופות.
<עמית רותם: אחרת אנחנו כל הזמן נהיה בשאלה של ביצה ותרנגולת.
מנואל טרכטנברג: אוקיי, מאה אחוז.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לציין באמת שמדעי החיים זה תחום ייחודי מבחינת הנושא הזה של גם כמות הדוקטורנטים ופוסט דוקטורנטים שאנחנו מיצרים וגם המספר המצומצם של מקומות ותקנים באוניברסיטאות לקלוט אותם בחזרה.
מנואל טרכטנברג: ולכן שם יש את הפער הכי גדול בין ביקוש והיצע, בוא נקרא לזה כך; ומצד שני מתפתחת תעשייה בארץ וכפי שאת ציינת ואני שמח מאד על הדברים שאמרת, הדברים האלה צריכים להשפיע על הסטודנט, על הדוקטורנט, על הפוסט דוקטורנט, בשלבים מאד מקדמיים, כדי שהוא או היא יכוונו את עצמם מלכתחילה להתמחויות, לתחומים שיהיו רלבנטיים יותר לתעשייה.
מנואל טרכטנברג: כאן במדינת ישראל אנחנו עדיין סובלים מהסינדרום של עולמות נפרדים.
מנואל טרכטנברג: בגדול אני אומר.
מנואל טרכטנברג: התעשייה מפה והאקדמיה משם ויש הרבה מאד דעות קדומות לשני הכיוונים, ממש כך.
מנואל טרכטנברג: וחייבים לגשר בין בפער הזה, מכיוון שאם לא, זה יהיה בעוכרינו מכל הבחינות.
מנואל טרכטנברג: אז תודה רבה על הדברים האלה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזמין לפי הסדר את ד"ר נורית אייל, לשעבר המנהלת של תכנית השבת אקדמאים, בבקשה.
<נורית איל: תודה רבה.
<נורית איל: למעשה התכנית להשבת אקדמיים זו התכנית הממשלתית היחידה שהייתה עד היום, שהוקמה בשביל לטפל באופן הוליסטי, בעצם בכל הבעיות שעלו פה עד עכשיו.
<נורית איל: אולי הכי חשוב זה לדבר על גלגולה של תכנית, כי התכנית הזאת הולכת להיעלם.
<נורית איל: היא הוקמה כהחלטת ממשלה ראשונה בתחום של תכנית ייעודית לטיפול בבריחת מוחות.
<נורית איל: היא הייתה במרס 2010, שהטילה על משרד הקליטה להקים את התכנית הזאת.
<נורית איל: הם לא הקימו את התכנית.
<נורית איל: בשנת 2012, בלחץ מאד גדול של המועצה הלאומית לכלכלה ובפנייה למדען הראשי, אבי חסון שהיה בזמנו, התכנית הוקמה אצל המדען הראשי, היום זה רשות החדשנות.
<נורית איל: תכנית בין משרדית של איחוד כוחות של ות"ת, קליטה, מדען ראשי והאוצר.
<נורית איל: התכנית הזאת איך שהוא סבלה בחמש השנים האחרונות מסגירות ופתיחות.
<נורית איל: בשנת 2014 הייתה החלטה לסגור אותה, להעביר אותה לקליטה, מהלך שלא צלח.
<נורית איל: המשכנו לעבוד דרך רשות החדשנות.
<נורית איל: תיכף אני אדבר על ההישגים שלה, אבל בייחוד על הטיפול שורש שהיא תדע לעשות, כולל כל המחקרים שעשינו על כל הדברים שכבר הזכירו פה וגם המלצות לממשלה.
<נורית איל: בפועל היום, כתוצאה מהחלטת ממשלה של תחילת שנת 2017, בה גם אני וגם אבי חסון המלצנו לממשלה לצמצם מאד את התכנית, פשוט מאד גם משרד הקליטה וגם ות"ת לא רצו להמשיך לתמוך בה.
<נורית איל: למה?
<נורית איל: זו שאלה טובה.
<נורית איל: אין לי תשובות על זה, אבל יש פה נציגים שאפשר לשאול אותם.
מנואל טרכטנברג: רגע, המתקצבים הם היו או הם - - -
<נורית איל: ארבעת המשרדים – קליטה, ות"ת, אוצר ורשות החדשנות.
מנואל טרכטנברג: כלומר משרד הכלכלה למעשה.
<נורית איל: המדען הראשי של משרד הכלכלה.
<נורית איל: אחר כך זה עבר לרשות החדשנות.
<נורית איל: המדען הראשי הפך להיות.
מנואל טרכטנברג: מה עם האוצר?
<נורית איל: כן.
<נורית איל: כל אחד – אוצר, קליטה, ות"ת - - -
מנואל טרכטנברג: לא, אבל האם האוצר היה מוכן להמשיך?
<נורית איל: האוצר הלך, אני רואה.
מנואל טרכטנברג: לא, אבל בדיון.
<נורית איל: תראה, השותפים הפעילים היו ות"ת, קליטה ורשות החדשנות.
<נורית איל: האוצר תמיד תמך בתכנית.
<נורית איל: בפועל, בסוף שנת 2016, שאז נגמרה תקופת הפיילוט של התכנית – אתה מכיר את ההסכם – גם ות"ת וגם קליטה אמרו שהם לא מוכנים להמשיך לתמוך בתכנית הזאת.
<נורית איל: ואז ההמלצה שלנו, מתוך זה שחשבנו שהיא מאד חשובה – תיכף אני אסביר טיפה גם למה היא כל כך חשובה - חשבנו שלא נכון לסגור אותה לגמרי, אבל המנדט של רשות החדשנות זה לטפל בתעשייה.
<נורית איל: ואז המלצנו - ואני אומרת פה – בלית ברירה ולכן ככה גם כתובה החלטת הממשלה – לסגור את התכנית להשבת אקדמאים.
<נורית איל: זו החלטה של היועצים המשפטיים שאמרו צריך לסגור וצריך לפתוח משהו אחר ברשות החדשנות, בהתמקדות בתעשייה.
<נורית איל: זה הסטאטוס נכון להיום, נכון ללפני - - -
מנואל טרכטנברג: וזה הולך לקרות או מה הסטאטוס של זה?
<נורית איל: אתה רוצה לענות?
<נורית איל: אני יכולה גם לענות.
מנואל טרכטנברג: טוב, בסדר, אחר כך נשמע מנציג רשות החדשנות.
<נורית איל: אוקיי.
<נורית איל: אני רק רוצה לדבר טיפה על ההשלכות.
<נורית איל: התחלנו בהחלטה משותפת של כל משרדי הממשלה, שהקהל המטופל של התכנית זה כל האקדמאים הישראלים נמצאים בחו"ל, דהיינו כ-35,000 אקדמיים.
<נורית איל: בשלב הבא, באיזו שהיא התפשרות עם משרד הקליטה, ירדנו רק לאקדמאיים שיכולים לחזור לאקדמיה ולתעשייה והורדנו גם את כל העולים, שגם זה היה בהחלטת הממשלה ואמרנו לא נטפל בעולים.
<נורית איל: ירדנו לקהל של 14,500.
<נורית איל: בשלב השלישי, מה שיהיה ברשות החדשנות, נטפל רק בקהל שמתאים לתעשייה.
<נורית איל: אני רוצה רגע להדגיש יותר מזה.
<נורית איל: קהל שמתאים לתעשייה זה מי שהתעשייה צריכה.
<נורית איל: זה לא כל מי שעשה תואר בהנדסה וכו', אלא מי שיודעים שהתעשייה צריכה.
<נורית איל: זאת אומרת טיפול מאד מאד סלקטיבי.
<נורית איל: ולמעשה המצב היום, שבעצם בעיניים שלי חוזרים שש שנים אחורה, כמה גופים שמטפלים בנושא הזה, כל אחד בקהל שלו, מרכז הקשר של האקדמיה, קליטה, מדע, משרד הקליטה.
<נורית איל: יש את עמותת סיינס אברוד, ששמענו ואת רשות החדשנות, בלי איזה שהוא טיפול הוליסטי; כשמה שהתכנית עשתה, היא באמת פיתחה איזו שהיא אסטרטגיה של טיפול הוליסטי.
<נורית איל: משמירה על קשר, מפגשים בחו"ל, מאגר של אקדמאים.
<נורית איל: אני חושבת שהדבר הכי חשוב זה המסר של הממשלה לקהל הזה, שאתם חלק, כמו שאמרנו פה חברי הכנסת הנכבדים, אתם חלק מהמעגל הכלכלי האקדמי של מדינת ישראל, וזה שאתם בחו"ל, זה בסדר וזה נצרך ואנחנו פה לעזור לכם לחזור כשאתם רוצים לחזור.
<נורית איל: זה היה מסר שהיה מאד מוערך.
<נורית איל: הייתה לנו מערכת שלמה של השמה ומשרות.
<נורית איל: עבדנו יחד עם מרכז הקשר של האקדמיה על משרות באקדמיה ובעצם תכללנו את כל הנושא הזה בהרבה מאד מחקרים והנעה לשינוי.
מנואל טרכטנברג: נא לסיים.
<נורית איל: המאגר היום של השבת אקדמיים זה 5,300 אקדמאיים, שנמצאים בחו"ל.
<נורית איל: זה מאגר אנונימי.
<נורית איל: הוא לא יכול לעבור לשום משרד ממשלתי אחר, בחשיבה מאד עמוקה.
<נורית איל: זה לא הזמן להיכנס לזה.
<נורית איל: אם התכנית נסגרת המאגר הזה, זה מאגר מאד דינאמי כמובן, אנשים יוצאים וחוזרים, הוא פשוט ייעלם.
<נורית איל: יש 300 מעסיקים – יש כבר יותר בטח – ששותפים לתכנית.
<נורית איל: אתם רואים את הגרף.
<נורית איל: זה לוקח הרבה זמן ליצור מאגר כזה עם שיתוף פעולה של המעסיקים.
<נורית איל: חזרו לתכנית משהו כמו 900 אקדמאיים עד היום דרך התכנית ובני משפחותיהם, כמובן.
<נורית איל: אני רוצה לדבר פה על שני דברים מחייבים התחלה של הנעה של שינוי ולכן גם בעיני זו תכנית שחייבת להיות תכנית הוליסטית וממשלתית.
<נורית איל: שום גוף פרטי לא יכול להניע תהליכים בממשלה, כמו גוף ששייך לממשלה.
<נורית איל: הנושא הראשון זה עודפי PHD, דיברו על זה פה.
<נורית איל: אנחנו עשינו עבודה מאד מעמיקה.
<נורית איל: הקמנו ועדות משותפות לכל הגופים הרלבנטיים.
<נורית איל: יש המלצות של הוועדות האלה מה צריך לעשות.
<נורית איל: הגשנו את זה לות"ת, שזה הגוף העיקרי שצריך לטפל, אבל יש גם המלצות לרשות החדשנות וכו'.
<נורית איל: שם זה עומד כרגע.
<נורית איל: הבעיה השנייה שבינתיים איתרנו, זה הרבה מאד אנשי הייטק שלא מצליחים להשתלב חזרה בישראל.
<נורית איל: תחת זה עשינו מחקר מאד גדול בכלל על מה חסר בהייטק הישראלי.
<נורית איל: וגם פה צריך לבוא עם המלצות - אם אנחנו מוותרים על האנשים האלה, כי אין להם איך לחזור לישראל, או אם אנחנו עושים תכניות ייעודיות שיכולות להחזיר אותם.
<נורית איל: דבר אחרון, אני חושבת וזה באמת במה מאד טובה להעלות את זה, כי זה קצת הדקה ה-90 גם, שיש מקום להחזיר את הגלגל ולהחזיר את זה לתכנית ממשלתית.
<נורית איל: זו תכנית שעובדת, מתפקדת, יש לה צוות, יש לה נו-האוב, יש לה דטא בייס, יש לה את הכל.
<נורית איל: התקציבים הם ממש מינימאליים.
<נורית איל: היה לנו תקציב של 4 מיליון שקלים בשנה.
<נורית איל: הוצאנו 3 מיליון שקלים בשנה על כל הפעילות הזאת שאמרתי, ולי נראה שהיא פשוט נפלה בין הכיסאות; ואולי המסר הכי גרוע של סגירה של תכנית כזאת, זה המסר לכל הקהל הזה, גם של האקדמאיים, גם בני המשפחות שלהם, גם האקדמאיים העתידיים שלנו.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה נורית.
מנואל טרכטנברג: אני מכיר את העבודה שלכם, עוד כשהייתי יושב ראש ות"ת וגם הופעתי בחו"ל מטעמכם.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשמוע את אורי גבאי, סמנכ"ל, כן?
<אורי גבאי: כן, סמנכ"ל אסטרטגיה ברשות החדשנות.
<אורי גבאי: אז רק בהמשך לדברים של נורית.
<אורי גבאי: החלטת הממשלה 2292, אם אני זוכר מ-15 בינואר השנה הזאת, בעצם מרחיבה, סוגרת את התכנית להשבת אקדמאיים, אבל זה לא שהיא משאירה אדמה חרוכה, היא בעצם מרחיבה את המנדט שהיא נותנת לרשות החדשנות רק לנושא התעשייה, מרחיבה את המנדט בעצם גם לתושבים שנמצאים בחו"ל וגם לזכאי חוק השבות.
<אורי גבאי: היא בעצם מרחיבה את המנדט ואומרת האחריות שלכם עכשיו היא לסייע ולעזור לכל מי שהוא זכאי חוק השבות להגיע לתעשייה בישראל.
<אורי גבאי: במובן הזה זה לא ביטול של התכנית אלא זה הרחבה של התכנית.
<אורי גבאי: רק תיקון, נורית, העובדות של השבת אקדמאיים לא נפתרו.
<אורי גבאי: ממשיכות בינתיים ברצף טיפול כדי לא לעצור את מה שיש בפייפ ליין.
<אורי גבאי: הוקמה יחידה בתוך רשות החדשנות שהייעוד היחידי שלה זה נושא ההון האנושי בהייטק, והיחידה הזאת בעצם כרגע מוקמת ובונה איזו שהיא תכנית שעונה להחלטת הממשלה, שמתעסקת בעצם בהרחבת המנדט.
מנואל טרכטנברג: כמה זה נמצא בסדר העדיפויות שלכם?
מנואל טרכטנברג: כי בסוף הרי צריך להקדיש לזה גם תקציב, גם כוח אדם.
<אורי גבאי: מאד גובה.
<אורי גבאי: הייתי אומר שזה בין שלוש המשימות המרכזיות של רשות החדשנות.
<אורי גבאי: עצם העובדה – וכל נציגי הממשלה פה שותפים אולי לעובדה של מה זה להקים יחידה בתוך חודשיים של ארבעה אנשים, כולל מנהל יחידה בתקן סמנכ"ל – זה נמצא בראש סדר העדיפויות וכל המשאבים הנדרשים יינתנו לתכנית הזאת.
מנואל טרכטנברג: טוב, תודה.
מנואל טרכטנברג: אני אתייחס לזה עוד מעט.
מנואל טרכטנברג: אנחנו מתקרבים לסוף, אז יהיה מקום למעט דוברים.
מנואל טרכטנברג: פרופסור סעד תפוחי, ראש תכנית לתואר שני, מכללת סמי שמעון.
<סעד תפוחי: אני רוצה להחזיר את עצמנו קצת לאקדמיה, ואני מתחבר למה שאתה אמרת באחד מדבריך, שאתה מודאג מהתמונה של המכללות, שרק 4% נקלטים מחו"ל ו-54% נקלטים באוניברסיטאות.
<סעד תפוחי: כאשר הפוטנציאל הגדול ביותר של ההתפתחות זה דווקא במכללות.
<סעד תפוחי: היום המכללות מקדמות את נושא תואר שני.
<סעד תפוחי: עדיין לא כל כך נותנים להן לעשות תזה, למעט מאד.
<סעד תפוחי: יש לנו עוד פוטנציאל גדול להרחיב את התואר השני עם תזה ואחר כך גם דוקטורנט, ולכן יש פוטנציאל אדיר לקליטת סגל אקדמי במכללות.
<סעד תפוחי: מה גם שמספר הבוגרים לתואר ראשון במכללות, הוא יותר גבוה מאשר מספר הבוגרים באוניברסיטאות.
<סעד תפוחי: האוניברסיטאות עושות את העבודה שלהן מצוין, אבל אין מבט קדימה, בוא נגיד.
<סעד תפוחי: חבר סגל שמגיע לאוניברסיטה, אז הוא מתברג איך שהוא, כמו שאמרנו פה בעצם, שקשה למצוא ורק בודדים יכולים למצוא את המקום שלהם.
<סעד תפוחי: במכללות אנחנו פתוחים.
<סעד תפוחי: יכולים לקלוט אדירים, אבל מה הבעיה שלנו?
<סעד תפוחי: למה שיבוא חבר סגל וייקלט במכללות?
<סעד תפוחי: התנאים הם הרבה פחותים מאשר באוניברסיטה.
<סעד תפוחי: כספי מחקר – המל"ג לא נותן כספי מחקר.
<סעד תפוחי: אם יש כספי מחקר זה מה שהנשיא מגדיר ולוקח מהתקציב ומגדיר כמות מסוימת על מנת לעודד.
<סעד תפוחי: היה אצלנו פעם חבר סגל מהגיע מחו"ל ואמר – אני מתעסק בנושא מעגלים משולבים, פולימרים, לא משנה, משהו חדשני.
<סעד תפוחי: תראו, אני צריך מעבדה של 600,000 שקלים, 700,000 שקלים.
<סעד תפוחי: זה לא נשמע הרבה כסף, אבל מאין יכולנו לתת לו את זה?
<סעד תפוחי: מאין?
<סעד תפוחי: בסופו של דבר הוא הלך לאוניברסיטה השכנה.
<סעד תפוחי: גם התנאים במכללות, שעות העבודה, עומס העבודה, לא מאפשרים לחברי סגל להתפתח, אף על פי שיש פה אתגר רציני מאד.
<סעד תפוחי: לכן מה שהייתי מציע, קודם כל כדי להשיב את האקדמאיים, כי יש גם צד שני איך למנוע נשירה, איך למנוע עזיבת אקדמאיים מהארץ.
<סעד תפוחי: אז אני הייתי מציע קודם כל לתת תגמול מסוים.
<סעד תפוחי: לתת איזה שהוא בונוס לחבר סגל שמגיע מחו"ל למכללה.
<סעד תפוחי: לתמרץ אותו.
<סעד תפוחי: לתמרץ אותו או בהפחתת שעות עבודה, או לתמרץ אותו בסכום התחלתי להקמת מעבדת מחקר וזה יכול בעצם לפעול.
<סעד תפוחי: כי בסך הכל יש כיוון התפתחותי גדול במכללה.
<סעד תפוחי: חבר סגל יכול להתפתח מאד מאד.
<סעד תפוחי: מספר המחלקות גדל, כך שהוא יכול להיות ביום בהיר גם ראש מחלקה והוא יכול להתקדם.
<סעד תפוחי: נקודה נוספת שצריך להסתכל עליה - - -
מנואל טרכטנברג: בקיצור בבקשה.
<סעד תפוחי: בקיצור.
<סעד תפוחי: איך למנוע עזיבת חברי סגל.
<סעד תפוחי: אי אפשר לעצור אנשים שיוצאים לדוקטורנט ופוסט, זה נכון.
<סעד תפוחי: מדוע?
<סעד תפוחי: כי גם המוסדות האקדמאיים לא מקבלים לשורות שלהם מי שעשה פוסט בארץ.
<סעד תפוחי: מעט מאד.
<סעד תפוחי: פוסט בארץ זה לא טוב?
<סעד תפוחי: גם בארץ יש הרבה מעבדות מחקר מתקדמות ויכולים לעשות פוסט, אולי אפילו במרכז מידע, אולי באיזו חברת הייטק או באיזה שהוא מוסד אחר.
<סעד תפוחי: לעשות את הפוסט ולהיקלט חזרה למוסד בארץ.
<סעד תפוחי: ואז אנחנו מקטינים את הסיכויים של אנשים שעזבו את הארץ.
<סעד תפוחי: כי ברגע שמתחילים את הפוסט זה כבר פיתוי לעזוב את הארץ.
מנואל טרכטנברג: שלמה, חבל שלא היית פה, כי קיבלת שבחים לאוצר, אז פספסת.
<שלמה פשקוס: אין אומרים שבחו של אדם בפניו.
מנואל טרכטנברג: בדיוק, אז אני לא אחזור על הדברים האלה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו נשמע את הגברת בת שבע שור, מהאקדמיה הלאומית למדעים, שעושים עבודה מצוינת באיסוף נתונים וכדומה, לגבי ישראלים בחו"ל.
מנואל טרכטנברג: קדימה.
<בת שבע שור: אז בוקר טוב לכולם.
<בת שבע שור: חלק מכם מכירים את מרכז הקשר, הזכירו את זה כמה פעמים, אבל אני יודעת שכמה מכם לא.
<בת שבע שור: אז אני פשוט רוצה לספר לכם שהוקמנו בשנת 2007 בעקבות ועדת שוחט, כשנשיא האקדמיה, פרופסור - - - עמד בראש אחת הוועדות של ועדת שוחט, בחן את נושא בריחת המוחות והגיע למסקנה שאין בריחה של מוחות, האנשים רוצים לחזור ושיש נתק בין המוסדות להשכלה גבוהה והישראלים בחו"ל וחסרה איזו חוליה מקשרת ביניכם.
<בת שבע שור: ההמלצה הייתה גם שהגוף המקשר חייב להיות באקדמיה למדעים.
<בת שבע שור: אני אספר לכם את היתרונות היחסיים לאקדמיה למדעים.