GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בת שבע שור: דבר ראשון אנחנו מטפלים בחוקרים בכל התחומים, לא רק מדעי הטבע ומדעי החיים, גם מדעי הרוח, משפטים, מדעי החברה.
<בת שבע שור: אנחנו גוף ניטראלי, אנחנו לא קשורים לאף מוסד מסוים.
<בת שבע שור: אין לנו העדפה מוסדית והאקדמיה פועלת עבור החוקרים עצמם והמוסדות סומכים עלינו בגלל זה וגם האנשים עצמם, החוקרים, סומכים על האקדמיה.
<בת שבע שור: הם מרגישים שהם יכולים לבטוח בנו.
<בת שבע שור: הם קצת חוששים מגופים ממשלתיים, מפחדים שמידע שלהם יעבור ממשרד למשרד; והם הרגישו איתנו פתוחים.
<בת שבע שור: המאגר שלנו רשום בחוק כמאגר חסוי והם בוטחים בנו.
<בת שבע שור: אנחנו התחלנו בקטן עם 1,000 חברים ולאט לאט מפה לאוזן זה גדל.
<בת שבע שור: אני יכולה לעדכן אתכם שהיום אנחנו מעל 3,000 חוקרים.
<בת שבע שור: זה אחרי שחלק עזבו את המאגר ואחרים התווספו למאגר.
<בת שבע שור: אנחנו פועלים בכמה דרכים.
<בת שבע שור: דבר ראשון יש לכל חוקר במאגר שלנו לוח משרות אישי.
<בת שבע שור: הוא נרשם לקבל מידע על משרות פנויות בתחום האקדמיים שלו ובנוסף יש לוח כללי, והוא יכול להוריד משרות מהכללי לאישי.
<בת שבע שור: אנחנו עורכים כנסים שנתיים, בהם הם יכולים גם להשמיע את הפחדים שלהם מקליטה בחזרה בישראל וגם הם יכולים לשמוע מהמוסדות, מהגופים הממשלתיים, מה יש להם להציע.
<בת שבע שור: אנחנו התחלנו את זה בשנת 2015, כשפרופסור טרכטנברג פתח את הכנס הראשון וסיפר על תכנית החומש שלו וד"ר נורית איל סיפרה על מרכזי אייקו.
<בת שבע שור: בהמשך אנחנו הזמנו את כל הרקטורים של כל האוניברסיטאות.
<בת שבע שור: אספתי בעצם שאלות של החוקרים והם גם שאלו במקום – מה הטריד אותם, כל נושא השקיפות או חוסר שקיפות במוסדות להשכלה גבוהה.
<בת שבע שור: אחרי זה התחלנו עם ירידי תעסוקה.
<בת שבע שור: כל דצמבר זו התקופה שאנשים באים להתראיין למשרות באקדמיה ומצאנו שזה זמן הכי טוב לארגן יריד תעסוקה וגם את הכנסים האלה, וכל האוניברסיטאות משתתפות בירידים האלה ואנחנו הרחבנו את הפעילות במשך השנים לכלול את המכללות האקדמאיות.
<בת שבע שור: המכללות גם התפתחו הרבה בשנים האחרונות וראינו שאין מספיק משרות באוניברסיטאות ובגלל זה אנחנו התחלנו את זה.
<בת שבע שור: אז גם המכללות משתתפות גם ביריד תעסוקה וגם מפרסמות אצלנו משרות.
<בת שבע שור: בשנים האחרונות אנחנו גם, ביחד עם התכנית להשבת אקדמאיים, כללנו גם חברות תעשיית הייטק וביו-טק, כדי לתת לאנשים את כל מגוון האפשרויות שיש לקליטה בישראל.
<בת שבע שור: אפילו בחברה כמו ג'נרל מוטורס הם חיפשו אנשים כמו פסיכולוגים וכלכלנים, לא רק אנשים - - -
מנואל טרכטנברג: אפילו כלכלנים.
<בת שבע שור: ראינו שיש ביקוש, אז לדוגמא בדצמבר האחרון היו לנו 25 אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות ביריד התעסוקה ו-18 חברות הייטק וביו-טק, שנורית איל הביאה עם הצוות שלה.
<בת שבע שור: אנחנו רואים שכל הפעילות הזאת ממש מביאה תוצאות.
<בת שבע שור: אנחנו חוגגים עכשיו 10.
<בת שבע שור: אחרי מאי 2007 פתחנו, עכשיו אנחנו מאי 2017.
<בת שבע שור: אני יכולה להגיד לכם שמעל 700 חוקרים נקלטו באוניברסיטאות בלבד, בלי המכללות ובלי מכוני המחקר, כמו מגל או כמו וולקני ומשרדי ממשלה.
<בת שבע שור: אנחנו עוזרים גם למשרד לאנרגיה אטומית וכל מיני גופים ממשלתיים אחרים למצוא סגל בכיר ואיכותי.
<בת שבע שור: מתוך ה-700 האלה, 500 הם חברי סגל באוניברסיטאות ו-200 אם פוסט דוקטורנטים או מנהלי מעבדות.
<בת שבע שור: בנוסף לזה אנחנו יודעים שאנחנו עזרנו בקליטה גם במכללות וגם בחברות.
<בת שבע שור: זהו.
<בת שבע שור: זה עובד.
מנואל טרכטנברג: אכן הפעילות שאתם עושים היא באמת מדהימה ושיתפנו פעולה ואני בטוח שהיד נטויה בנושא הזה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו חייבים לסיים עוד מעט.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשמוע את ליאת הלבץ.
מנואל טרכטנברג: בבקשה, תציגי את עצמך בקצרה.
מנואל טרכטנברג: ושלמה, לא נוותר לך.
<שלמה פשקוס: אני אשמח.
<ליאת הלבץ: אני אהיה קצרה ואני אתן לשלמה את עיקר זכות הדיבור.
<שלמה פשקוס: לא, לא.
<ליאת הלבץ: עניינו אותנו באמת הנתונים, אז אנחנו שמחים שהדיון הזה התקיים כדי שנוכל לדעת אותם ולקבל.
<ליאת הלבץ: אני מתחבר מאד לדברים שנורית אמרה, אנחנו מחזקים אותה ושותפים שלה ומקווים באמת שכן יתנו את היחס והתקצוב לנושא הזה קדימה.
<ליאת הלבץ: זה משהו שצריך לתכנן אותו קדימה, לחשוב עליו קדימה.
<ליאת הלבץ: אנחנו לא יכולים לחכות היום ולצפות שהמצב ישתפר או ישתנה אם לא נעשה שום דבר אקטיבי.
<ליאת הלבץ: חשוב לנו מאד הנושא הזה, גם בשביל הדור הצעיר.
<ליאת הלבץ: אני מצטרפת לדברים שאמרו חברי הכנסת.
<ליאת הלבץ: מצד אחד יש תועלת וחשיבות מאד גדולה שצעירים היום שנכנסים לאקדמיה כן ייסעו לחו"ל ויעברו הכשרה ולמידה גם בחו"ל, אבל מצד שני חשוב לראות איך כן מצליחים להחזיר אותם לפה, לארץ.
<ליאת הלבץ: מדברים הרבה על זה שהאוכלוסייה פה מזדקנת, אז צריך לראות איך אנחנו שומרים פה את הצעירים גם בעולם האקדמי.
<ליאת הלבץ: זה לא פחות חשוב, אם לא יותר אפילו.
מנואל טרכטנברג: תודה ליאת.
מנואל טרכטנברג: אני מבין שאת מסיימת תפקיד אחרי 4 שנים.
<ליאת הלבץ: ארבע שנים בכנסת, שנתיים בתפקיד בהתאחדות.
מנואל טרכטנברג: טוב, אז ברכות ודרך צלחה.
<ליאת הלבץ: אני נשארת בהתאחדות.
מנואל טרכטנברג: אוקיי, אני רוצה לפנות לשלמה פשקוס, הוא האחראי על הנושא הזה באוצר.
מנואל טרכטנברג: יש לך כמה תארים שם: רכז מו"פ והשכלה גבוהה באגף התקציבים, נכון?
<שלמה פשקוס: כן, זה תואר נכון.
<שלמה פשקוס: תודה רבה.
<שלמה פשקוס: אז קודם כל נרמזה פה קודם איזו רמיזה, איזו שהיא עמדת אוצר לעשות קרוס בנפיט אנלסיס לכל השקעה במו"פ לפי ההחזר במיסים, אז חד משמעית זו לא העמדה וזו לא התפיסה.
<שלמה פשקוס: למען הסר ספק.
<שלמה פשקוס: כל מי שעובד איתנו אולי בשנים האחרונות, אבל בכלל, יודע שאנחנו רואים בהשקעה במחקר ופיתוח בכלל ובאקדמיה בפרט, יעד לאומי אסטרטגי למדינת ישראל, כמנוע צמיחה, כמנוע לשיפור הפריון ומה שנקרא זה גם מתבטא לא רק בדיבורים אלא גם במספרים.
<שלמה פשקוס: המספרים של החומש הקודם זה גידול בערך ב-6% שנתי של התקציב של מערכת ההשכלה הגבוהה.
<שלמה פשקוס: נכון שזה לא הכל תוספת ריאלית, חלק מזה גם מממן הסכמי שכר, אבל זה גם חלק ממימון שצריך להביא למערכות.
<שלמה פשקוס: לצורך ההמחשה, תקציב המדינה באותן שנים גדל ב-4.5-5%.
<שלמה פשקוס: זאת אומרת מערכת ההשכלה הגבוהה מתועדפת על פני תחומים אחרים בצורה מאד מאד ברורה.
<שלמה פשקוס: אז זו נקודה ראשונה.
<שלמה פשקוס: בתוך הדבר הזה באמת נעשו מאמצים מאד גדולים להגדיל את מה שמכנים התקנים, אבל גדי גם ציין קודם, מערכת ההשכלה הגבוהה לא מנוהלת בתקנים, לא מגדירים לכל מוסד כמה חוקרים יש לו.
<שלמה פשקוס: יש גמישות ניהולית למוסד.
<שלמה פשקוס: נותנים לו את התמריץ עם איזה שהם תמריצים.
<שלמה פשקוס: התמריצים, כמו שאתה יודע היטב, אתה עשית אותם, כבוד יושב הראש, מוכוונים לקליטת סגל; וגם בחומש הקרוב זה ממשיך הכיוון הזה.
<שלמה פשקוס: נקודה אחת שאני רוצה לציין, מעבר למילים היפות ואולי היא עלתה במספר הדקות שהייתי בחוץ, ואני מתנצל על כך, זו סוגית באיזה תחומים אנחנו מייצרים דוקטורנטים ופוסט דוקטורנטים וצריך להתייחס לזה ואי אפשר לא להתייחס לפיל הזה שבחדר.
<שלמה פשקוס: יש לנו כמה תחומים שבהם נמצאים הרבה מהמדענים שרוצים לחזור ואין להם מקומות, שביולוגי זה התחום המפורסם שבהם, אבל הוא לא היחיד.
<שלמה פשקוס: אנחנו כמדינה יצרני הדוקטורנטים, כשיעור מהדוקטורנטים בביולוגיה, מספר אחד בעולם ואין לנו תעשיית פארמה חזקה בישראל, מה לעשות.
<שלמה פשקוס: זה המצב.
<שלמה פשקוס: זה מצב נתון ואפשר לבוא ולהגיד שאנחנו צריכים פשוט להגדיל את המחלקות לביולוגיה באוניברסיטאות בהיקפים מאד מאד גדולים וזה לא הפתרון.
<שלמה פשקוס: צריך גם פתרון למצוא דרך לנהל יותר טוב את התחומים שבהם אנחנו עושים דוקים.
<שלמה פשקוס: במקביל גם בקומפיוטר סיינס חסרים לנו דוקטורנטים.
<שלמה פשקוס: אז צריך פה גם ניהול חכם של איזה תחומים אנחנו מצמיחים חוקרים, כי אם אתה הולך ומסתובב ובמקרה יצא לי להיות במכון שנקרא ברוד, מכון לחקר הגנום בבוסטון, ואתה רואה שם הרבה פוסט דוקים בתחום.
<שלמה פשקוס: ישראלים שמתים לחזור לישראל ובאמת יש להם בעיה לחזור, אבל אין יכולת לקלוט אותם, כי כשאין לך תעשיה חזקה בתחום, והאקדמיה מאד חזקה בתחום הזה, אבל יש גבול כמה אקדמיה יכולה לקחת דיסציפלינה אחת ולהתפתח רק בה לעומת דיסציפלינות אחרות.
<שלמה פשקוס: אז זה כמה דברים שיש לי לומר על הנושא.
מנואל טרכטנברג: תודה שלמה.
מנואל טרכטנברג: הזמן אזל, אז אני אתן ממש דקה לשני דוברים שביקשו לדבר, אבי ענתי, סמנכ"ל לתכנון במשרד המדע ואחריו פרופסור משה אבלס.
מנואל טרכטנברג: ממש בקצרה, כי אנחנו חייבים לסכם.
<אבהרם ענתי: לפני שאני אדבר על המלגות של משרד המדע, יש לי הערה.
<אבהרם ענתי: היה דו"ח של משרד הקליטה.
<אבהרם ענתי: ברשות משרד הקליטה הייתה ועדת מנכ"לים לפני יותר מ-10 שנים.
<אבהרם ענתי: הכינו דו"ח עב כרס ובסוף גנזו אותו.
מנואל טרכטנברג: כדרכם של דו"חות, כן.
<אבהרם ענתי: כן, ודיברו אז למשל על חסרים, על כימיים אורגאניים, על מומחים קליניים.
<אבהרם ענתי: כל הדברים האלה לא באו לידי ביטוי.
<אבהרם ענתי: זו הערה אחת.
<אבהרם ענתי: הערה שנייה, שוב, אנחנו מדברים על קליטה.
<אבהרם ענתי: דיברו קודמי על קליטת אקדמאיים באוניברסיטאות או במסגרות אחרות.
<אבהרם ענתי: אנחנו צריכים לעשות את החישוב המדויק הזה, כמה פוסט דוקטורנטים יוצאים לחו"ל וכמה מהם נקלטים בארץ.
<אבהרם ענתי: ותראו את היחס, יחס מאד-.
<אבהרם ענתי: לגופו של עניין.
<אבהרם ענתי: המשרד שלנו באיזה שהוא מקום גם כן חרט על דגלו לחפש את הדרכים הנכונות איך אנחנו קולטים מדענים ישראליים במסגרות של תכניות משרד המדע.
<אבהרם ענתי: בשנת 2010 פנה אלי השר ואמר – קלטתם איזה שהוא מדען?
<אבהרם ענתי: אמרתי לו לא.
<אבהרם ענתי: אז מאז אני חיפשתי דרכים לקלוט מדענים ישראלים ואנחנו התחלנו במיזם משותף עם ה-ICRF, הקרן לחקר הסרטן.
<אבהרם ענתי: עשינו מיזם משותף, פרסמנו קול קורא וקלטנו ב-4-5 שנים האחרונות ארבעה מדענים במסגרת הזאת.
<אבהרם ענתי: אחד נקלט במיגל ושלושה באקדמיה, באוניברסיטה העברית - - -
מנואל טרכטנברג: גם מיגל זה אקדמיה.
<אבהרם ענתי: כן, למרות שזה נחשב לתעשייה, אבל בסדר.
<אבהרם ענתי: הכוונה באוניברסיטאות, במכון ויצמן, בתל אביב ובאוניברסיטה העברית.
<אבהרם ענתי: מאז אנחנו יצאנו בתכנית חדשה, קול קורא למלגות על שם יצחק שמיר, לקליטת מדענים ישראלים חוזרים, לפוסט דוקט נוסף בישראל.
<אבהרם ענתי: זאת אומרת אנחנו מבקשים מחוקר ששוהה בחו"ל, בחמש השנים האחרונות, להגיש הצעת מחקר משותפת, יחד עם חוקר, איש סגל מהאקדמיה ובצורה כזאת הוא יכול לזכות במענק לפוסט דוקט נוסף בישראל, על מנת שתהיה לו איזו שהיא תקופת התערות עד שהוא ימצא את מקומו.
<אבהרם ענתי: המלגה שאנחנו נותנים היא מלגה מאד מכובדת.
<אבהרם ענתי: זה מלגה של 240,000 שקלים לשנתיים, 10,000 שקלים לשנתיים פטור ממס ואני אומר, זה חשוב מאד.
<אבהרם ענתי: לשני המחזורים האלה של הקולות הקוראים שפרסמנו, קיבלנו למחזור הראשון חמש בקשות ולמחזור השני שמונה.
מנואל טרכטנברג: תקצר.
<אבהרם ענתי: אני מקצר, אני מסיים.
<אבהרם ענתי: אני מקווה שאנחנו נצעד בצורה כזאת בדרך הנכונה.
<אבהרם ענתי: לדעתי ניתן לעשות את הקולות הקוראים האלה גם עם התעשייה.
<אבהרם ענתי: זאת אומרת לקלוט פוסט דוק בתעשייה, גם כן לתקופה כזאת של שנתיים, בהנחה שאותה תעשייה שראיינה אותו ומצאה אותו מתאים, תקלוט אותו בהמשך.
מנואל טרכטנברג: משה, תציג את עצמך.
<משה אבלס: אני משה אבלס, אני חוקר מוח, יש לי הרבה קרדיטים, אבל אין לך זמן לשמוע את זה.
מנואל טרכטנברג: לא, אבל אתה עשית - - -
<משה אבלס: אז אני פה בתור יועץ של קרן עזריאלי.
<משה אבלס: ביאליק אמר פעם, מי שלא יודע, שעל שלושה דברים העולם עומד, על הכסף, על הממון ועל הדמים.
<משה אבלס: וכל הדיבורים היפים, אם תחבר את כל המספרים שאנשים לקחו עליהם קרדיט פה, זה יגיע לאלפי חוזרים.
<משה אבלס: אז קרן עזריאלי משקיעה מכספה באקדמיה במשך השנים וההתחייבויות הן מעל 8 מיליון שקלים.
<משה אבלס: יש לה תכנית להחזיר אקדמאיים ישראלים לארץ.
<משה אבלס: היא מחזירה כל שנה 8 אקדמאיים, מממנת, בדומה לקרן אלון, את רוב המשכורת שלהם, אבל בנוסף נותנת 210,000 דולר למחקר, ובעניין הזה באופן עקרוני.
<משה אבלס: ישראלים רוצים לחזור.
<משה אבלס: המשכורות שהישראלים מקבלים פה הן מצחיקות לעומת מה שהם יכולים, אם הם טובים, לקבל בחו"ל.
<משה אבלס: אני חושב שמבחינת אקדמיה, הטובים ביותר אם אידיאליסטים, כי הם רוצים לעשות מחקר.
<משה אבלס: ואם אין כסף לתת להם לעשות את המחקר, יש סכנה וזה מה שקורה לרוב, שהם לא יבואו.
<משה אבלס: כמו שאתה יודע וכולם יודעים פה, האוצר והמדינה מחזיקה את האוניברסיטאות עם האף קצת מעל לבוץ.
<משה אבלס: לא הרבה יותר מה.
<משה אבלס: והכספים שיכולים להיות מופנים למחקר, הם עלובים.
<משה אבלס: יש מספר מוסדות – אני רואה את זה במועמדים שלנו – שנותנים סטרטאפ מאני, של מיליון דולר לחוקר חדש.
<משה אבלס: יש הרבה אוניברסיטאות שאם הן מצליחות לתת 100,000 שקלים, אז זה נחשב אצלן מי יודע מה.
<משה אבלס: אם מדברים על מכללות, אם אין שם כסף למחקר, לא יבואו חוקרים טובים לשם.
<משה אבלס: ואני חושב שאלה דברים.
<משה אבלס: ורק תרשה לי עוד הערה אחת.
<משה אבלס: אנחנו נהדרים בלהכריז הכרזות ולעשות ועדות ומועצות וצלצולים, ואחרי שהפוליטיקאים, תסלח לי, מקבלים את הקרדיט, אחר כך שכחנו.
<משה אבלס: ואני מזכיר לך מקרה שהוא באופן יחסי מוצלח, שהאייקור, שאני הייתי אחד מהראשונים שקיבלו, יצא עם הצהרה על 30 מרכזי מחקר ואחרי 16 או 17, איך שהוא זה נעלם.
<משה אבלס: והרבה מהתכניות האלה נעלמות הרבה לפני שמה שמצהירים עליהן קורה.
<משה אבלס: אני חושב שבתור חברי כנסת, אם יהיה פה חוק שכשמצהירים על כוונה להשקעה בזמן ארוך, זה הצהרה מחייבת ולא רק סיסמה, זה יועיל לכולם.
<משה אבלס: תודה.
מנואל טרכטנברג: מי שלא יודע, פרופסור אבלס הוא מבכירי חוקרי המוח במדינת ישראל, עם הרבה מאד זכויות.
מנואל טרכטנברג: טוב, רבותי, תם ולא נשלם.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה כמה מילות סיכום, ברשותכם, מאד קצר.
מנואל טרכטנברג: אני הערתי הערות במהלך הדיון.
מנואל טרכטנברג: קודם כל אני רוצה להודות לכולכם על שטרחתם ובאתם לדיון הזה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להציע שמכאן ואילך לא נדבר על בריחת מוחות.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שזה מאחורינו.
מנואל טרכטנברג: גם המושג, גם הקונוטציה.
מנואל טרכטנברג: צריך לדבר על זרימה, על סירקולציה של מוחות, שזה מה שאנחנו רוצים וזה קורה וצריך לנהל את הזרימה הזאת בצורה מושכלת לטובתה של מדינת ישראל.
מנואל טרכטנברג: זו המשימה שלפנינו.
מנואל טרכטנברג: אני שמעתי את הדברים ואני חייב להגיד שיש לי תחושה מעורבת.
מנואל טרכטנברג: מצד אחד, באמת אם אותו דיון היה מתקיים לפני 8 שנים, הטונים היו אחרים לגמרי, טון משברי ואין כסף ואין מקום.
מנואל טרכטנברג: אנחנו כבר במקום אחר וטוב שכך, ואני מודה לכל מי שעושה במלאכה שהגענו עד הלום.
מנואל טרכטנברג: יחד עם זאת, אני רוצה להזהיר את כולנו, זה מצב קלאסי שעלול להוביל לרפיון ולשאננות.
מנואל טרכטנברג: ואני חוזר ואומר, הנושא הזה דורש טיפול כל הזמן, בכל ההקשרים, מכיוון שאם לא, הרי הכוחות, אנחנו קטנים מול עולם גדול, שיש תמיד יותר אפשרויות בחוץ מאשר בפנים.
מנואל טרכטנברג: לא יעזור שום דבר.
מנואל טרכטנברג: הרווארד תהיה הרווארד ו-MIT תהיה MIT.
מנואל טרכטנברג: לא חשוב כמה אנחנו טובים פה בתוכנו.
מנואל טרכטנברג: אנחנו מייצרים כישרון עצום.
מנואל טרכטנברג: הכישרון הזה נמשך מן הסתם למקומות הכי טובים בעולם.
מנואל טרכטנברג: ולכן אם לא נעמול כל הזמן וזה לא רק עניין של תקציב - זה הרבה מעבר לזה - כדי לוודא שמיטב הצעירים שלנו נוסעים, מתמחים וחוזרים אלינו – רבותי, זה עלול לברוח מהידיים.
מנואל טרכטנברג: הערה שנייה.
מנואל טרכטנברג: נאמר קודם, מדעי החיים זה דורש טיפול ממוקד.
מנואל טרכטנברג: יש מתח וצריך להבין את זה.
מנואל טרכטנברג: האקדמיה לא מוכתבת מות"ת מל"ג חלילה וטוב שכך.
מנואל טרכטנברג: אסור לבוא ולהגיד אתה כן ואתה לא ואני יודע יותר טוב ממך.
מנואל טרכטנברג: אף אחד לא יודע יותר טוב מאף אחד אחר.
מנואל טרכטנברג: יחד עם זאת, יש דרכים לתמרץ, יש דרכים לכוון וחייבים חייבים לעשות מעשה.
מנואל טרכטנברג: אני לא עשיתי את זה בזמנו כיושב ראש ות"ת, אני מודה.
מנואל טרכטנברג: חייבים לעשות את זה, כי אם לא אנחנו עושים עוול לצעירים שלנו.
מנואל טרכטנברג: אנחנו עושים עוול לטאלנט, לכישרון עצום שהיה צריך לכוון אותו מלכתחילה לאפיקים הרבה יותר טובים.
מנואל טרכטנברג: אז זה נושא שחייב טיפול.
מנואל טרכטנברג: המכללות.
מנואל טרכטנברג: רבותי, זה תהליך.
מנואל טרכטנברג: אני חושב, אני משוכנע ואני אמרתי את זה הרבה מאד פעמים גם בעבר, המכללות הן לא אזרחים מסוג ב' וחייבים להפסיק עם הגישה שעדיין חלקים מסוימים של האקדמיה מחזיקים בדעה הזאת.
מנואל טרכטנברג: יש להן תפקיד משלהן, מכובד ביותר וצריך לתת את הכלים כדי שהתפקידים האלה יתבצעו על הצד הטוב ביותר ובפרט מחקר יישומי, מחקר שיוצר קשר אינטימי עם התעשייה.
מנואל טרכטנברג: אין מה לעשות, המחקר האוניברסיטאי יהיה מטבעו וכך צריך להיות, יותר משפיע, מה שנקרא הסקרנות האינטלקטואלית המדעית היא מה שמנחה אותו וכך צריך להיות, אבל יש מקום במדינת ישראל להרבה יותר מחקר יישומי, אפליקטיבי, עם קשרים הדוקים עם התעשייה וזה חייב להתבצע ואנחנו עדיין לא שם.
מנואל טרכטנברג: חסמים – לא דיברנו מספיק על זה, גם לא שאלתי מספיק.
מנואל טרכטנברג: יש הרבה חסמים שהם לא נוגעים לאקדמיה, מה צריך לעבור אדם כדי להתחשבן עם הביטוח הלאומי כשהוא חוזר לארץ אחרי חמש שנים – מקופת חולים ומסים וכו' וכו' והזכאות לזה והזכאות לזה.
מנואל טרכטנברג: זה לא פחות חשוב.
מנואל טרכטנברג: בסוף מה שנקרא זה החיים עצמם.
מנואל טרכטנברג: ומה קורה כאן במערכת החינוך, שהיא יודעת או לא יודעת לקלוט ילדים של מדענים חוזרים.
מנואל טרכטנברג: כל הדברים האלה חייבים להיות מטופלים.
מנואל טרכטנברג: מה שקורה, ופה אני חייב להגיד שאין לי דעה נחרצת לגבי התכנית להשבת מדענים, מה מקומה הנכון או לא, אבל כשפונקציה כזאת צריכה להתקיים, אין לי ספק.
מנואל טרכטנברג: כי למשל מה שציינתי עכשיו, אותם חסמים, מישהו צריך להיות הקול שמשמיע, שבא ואומר דבר בשולחן הממשלה או בכל פורום אחר.
מנואל טרכטנברג: על הדברים האלה.
מנואל טרכטנברג: משרד הקליטה עוסק בשלו.
מנואל טרכטנברג: הות"ת עוסק בשלו וכך הלאה וכך צריך להיות.
מנואל טרכטנברג: חייבת להיות איזו אמירה או איזו פונקציה שזה התפקיד שלה.
מנואל טרכטנברג: כאמור, החסמים הם גדולים.
מנואל טרכטנברג: ומילה אחרונה לגבי התמונה בכללותה.
מנואל טרכטנברג: באמת הישג אדיר, לא רק, אתה יודע, שהפכנו את המגמה, אלא שהגענו לאן שהגענו, גם באוניברסיטאות וגם במכללות.
מנואל טרכטנברג: אבל רבותי, היחס סגל-סטודנט במדינת ישראל, הוא לא מתקרב כהוא זה ל-100 האוניברסיטאות הטובות בארצות הברית.
מנואל טרכטנברג: אני עשיתי את הבדיקה הזאת בזמנו.
מנואל טרכטנברג: אני עשיתי איזה שהוא חישוב עכשיו בראש.
מנואל טרכטנברג: אני לא אגיד אותו, כי יכול להיות שאני טועה.
מנואל טרכטנברג: אבל לא בהרבה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו במרחק גדול עדיין ביחס סגל-סטודנט.
מנואל טרכטנברג: והאיכות בין היתר תלויה בזה, כי זה קובע גם את נטל ההוראה וזה קובע את היחס לסטודנטים מוכשרים במיוחד וכך הלאה וכך הלאה.
מנואל טרכטנברג: יש לנו דרך ארוכה בעניין הזה ולכן אני הייתי מאד שמח אם ות"ת היה כן יוצא עם אמירה לגבי יעדים קונקרטיים.
מנואל טרכטנברג: להגיד אנחנו שואפים שתוך חמש שנים היחס סגל סטודנטים, כאחד האינדיקאטורים - הוא לא האינדיקאטור היחיד, אבל אחד האינדיקאטורים – יהיה כזה וכזה, מה אנחנו עושים לקראת היעד הזה.
מנואל טרכטנברג: מה שנאמר כאן על התעשייה – זו משימה של כולנו, כולל במקום הזה, כולל בכנסת, כי בחלקו זה עניין תודעתי.
מנואל טרכטנברג: רבותי, תעשייה זו לא מילה גסה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו חיים מזה.
מנואל טרכטנברג: תעשיית ההייטק במדינת ישראל היא מדהימה, אבל עדיין בתפיסה החברתית לאומית נורמטיבית, זה כאילו, עוד פעם, מדרגה שנייה אל מול אקדמיה.
מנואל טרכטנברג: אני יכול להגיד את זה כאיש אקדמיה.
מנואל טרכטנברג: רבותי, זה לא כך וזה מאמץ משותף שאנחנו צריכים לעשות כדי שזה יקרה.
מנואל טרכטנברג: אז שוב פעם, הרבה תודה לכולכם.
מנואל טרכטנברג: תם ולא נשלם.
מנואל טרכטנברג: אנחנו נעשה עוד דיונים לא רק על זה, שקשורים לזה ואני מברך אתכם על הפעילות, כל אחד בשלו.
אורי מקלב: היום ז' בחשוון תשע"ז, ה-8.11.2016 כשעל סדר יומנו חיבור הנגב לגז טבעי באמצעות טכנולוגיות מתחדשות, הצעה לדיון של חבר הכנסת חיים ילין.
אורי מקלב: ולא רק ההצעה לדיון הזו כי בכלל עצם הכינוס הוא ביוזמתו וגם היום הזה ביוזמתו.
אורי מקלב: ז' בחשוון, אנחנו נוהגים להקריא את התאריך העברי ומי שלא יודע היום התחלנו להגיד "ותן טל ומטר לברכה".
אורי מקלב: זו תובנה שעכשיו חשבתי עליה, תוך כדי קריאת התאריך.
אורי מקלב: ז' בחשוון הוא היום שבו מתחילים בארץ ישראל דווקא ולא במקומות אחרים, לברך "ברך עלינו" כמנהג עדות המזרח או אשכנזים ב"תן טל ומטר לברכה".
אורי מקלב: הפירוש הוא שעכשיו אנחנו מצפים לגשם ואין כמו אנשי התיישבות שיודעים מה זה גשם.
אורי מקלב: רק סיפור קצר שקראתי אותו ביומן מסע של אחד שביקר בארץ ישראל, אני לא יודע את התאריכים אבל נניח בסביבות לפני מאה וחמישים או מאה ושמונים שנה או מאתיים שנה בארץ ונשאר מן היומנים שלו.
אורי מקלב: הוא מספר באריכות על כל מקום בארץ, כמובן גם על ירושלים אבל בסיום הסיור שלו בארץ הוא היה באזור בצפון באזור צפת.
אורי מקלב: כפי שידוע, אזור צפת, אזור עכו, משם נסעו לחוץ לארץ חזרה אבל הסיור שלו התחיל אולי בדמשק והתחיל הפוך אבל הוא סיים אותו בצפת, באזור הגליל והוא מספר שהגיע לצפת יום אחד, בצהרי היום, יום שמש, יום חם, יום מאד מאוד נעים והוא רואה את כל האנשים מטפסים על הגגות.
אורי מקלב: והוא חשב, מה יש להם בגגות?
אורי מקלב: נסע לעוד מקום והוא רואה פעילות רבה על הגגות אז הוא שואל מה זה?
אורי מקלב: אומרים לו: אנחנו עכשיו מכינים את הבתים שלנו לקראת החורף.
אורי מקלב: מה זה מכינים?
אורי מקלב: הסבירו לו שבחורף של ארץ ישראל הסיד או מה שמורחים על הגג כדי שלא ייכנסו גשמים מן החום הוא מתבקע, עכשיו מורחים סיד או דברים דומים ואחרי כן עם מעגֵלָה מחליקים את הכול, עוברים הרבה פעמים להחליק את זה ויש גם שיפוע מסוים וכשזה חלָק המים לא נספגים.
אורי מקלב: אלו הפעולות שעושים אז הוא אמר:
אורי מקלב: בסדר אבל עוד היום גדול, מה כולם היום?
אורי מקלב: יש שמש, לא נראה לי עוד חורף.
אורי מקלב: אמרו לו: תשמע, היום, הלילה, ז' בחשוון, מתחילים להגיד "ותן טל ומטר לברכה".
אורי מקלב: אם אנחנו לא נעשה את זה כשאנחנו נבקש "ותן טל ומטר לברכה" זה לא יהיה אמתי כי אז אנחנו לא רוצים גשם אמתי, אנחנו מפחדים שיזיק לנו לבית.
אורי מקלב: כדי שנוכל להגיד באמת היום בלילה "ותן טל ומטר לברכה" באופן אמתי, באופן כן, שהבקשה תהיה אמתית שתוריד לנו טל ומטר, אנחנו צריכים להכין 'הכן ביתך לחורף', שאנחנו יודעים שעשינו את זה, שגמרנו לשפץ את זה.
אורי מקלב: לכן כולנו מסיימים היום כדי שמהיום באמת נבקש גשם באופן אמתי.
אורי מקלב: זה היה משהו שתפס אותי באמיתות ועד כמה מי שמצפה לגשם יודע כמה שזה מייחלים לזה וכמה הוא חשוב.
<בעז קרצ'מר: אפשר להוסיף לכבודו איזה מידע?
<בעז קרצ'מר: לפני מאה ושבעים שנה מי שסייר בארץ היה מארק טווין.
<בעז קרצ'מר: אני לא יודע אם הוא כתב את העניין הזה אבל - - -
אורי מקלב: אני לא יודע, אני לא זוכר ומכל הסיפור הזה, גם הלשון שהוא כתב הייתה לשון שצריך להבין אותה, היא אמנם בעברית אבל זו לשון של פעם, ציורית מאד וספרותית מאד, הוא גם היה אחד שכתב ולא סתם, הוא גם ערך את המסע אבל הוא גם כתב יפה מאד.
אורי מקלב: אני מציין את התמצית של הדבר - - - לא יודע, צריך להסתכל ביומן המסע שלו, על מה שהוא כתב אבל זה לימד אותי שצריכים להיות כנים במה שמבקשים ובמה שמדברים.
אורי מקלב: בכל אופן, זה יום חשוב מאד.
אורי מקלב: קודם כל אנחנו שמחים ומתכבדים וזו אולי אפילו גאווה לארח את היום הזה ולהיות שותפים בדיון החשוב הזה, שהוא לכשעצמו גם היינו צריכים לעשות אותו, לא קשור לחג אבל אי אפשר שלא לציין את היום הזה, שבעים שנה שאתם חוגגים לישובים, אחת עשרה נקודות שהוקמו לפני שבעים שנה ולאורך הזמן גילו עמידות, נחישות, הרבה אידיאולוגיה, השקעה גדולה מאד, והכנסת, אני רוצה להגיד לכם בכנות, בשנתיים האחרונות, מתוודעת יותר לאזור בזכות חבר הכנסת חיים ילין.
אורי מקלב: לא מכירים את השמות של הישובים האלה והישובים שבסביבה מ"צבע אדום" אלא מכירים אותם on line, בהתמודדויות שיש, המשמעויות שיש, ההחלטות שיש.
אורי מקלב: מעלה אותם עבורנו לסדר היום חבר הכנסת חיים ילין, בצורה אמתית, בצורה מוחשית, בצורה כנה וביושר ודברים שיוצאים מן הלב מתקבלים בלב ואני חושב שבאמת הגיע הזמן לחשוף את זה כאן בכנסת, לקבל את המבט, את החשיפה הציבורית היותר גדולה ולציין אתכם ולהוקיר את הפעילות החשובה שבה אתם עומדים בחזית וזה לא רק לעמוד בחזית ולהילחם בחזית אלא זה גם לספוג בחזית ולהתמודד עם דברים שאחרים לא מתמודדים אתם.
אורי מקלב: והנה, אתם לא רק משמרים את הקיים אלא גם עם חדשנות, שואפים לחדשנות, שואפים לקידום, שואפים להתייעלות ואני חושב שאנחנו היום בחלק מן הדיון הזה אומרים, כתוב בפרקי אבות "בן שבעים לשיבה" אנחנו חושבים שזה בן שבעים ולא לפני הרבה שנים ששים שבעים היו נראים לי גיל זקן, היום אני מסתכל על זה אחרת אבל חושבים ששיבה היא דבר שהוא כבר בלי עשייה וזה רק משהו להתרפק אתו על העבר, אז שואלים מהו זקן, מהו השרש של המלה זקן?
אורי מקלב: מובא גם בתלמוד וגם במדרש שזקן הוא התחלה של המילה "זה קנה חכמה", בהמשך הוא קנה חכמה.
אורי מקלב: הזקן הוא אחד שכבר יש מה ללמוד ממנו, הוא לא רק לעצמו אלא הוא יכול כבר להשפיע על אחרים ואני, באמת, בהערכה מאד גדולה, ביום הזה ובאופן כללי להתיישבות, מנהלת הוועדה אוהבת כשאני אומר את זה, שכשמגיעה ההתיישבות אז להגיד גם את העבר שלהם.
אורי מקלב: לפני כמה ימים היה כאן דיון בנושא חקלאות ולא היה מי שיציג את זה בפני הוועדה, מי שהיה צריך להגיע לוועדה ביום החקלאות שעשו פה חיפש והתנצל כי מי שהיה צריך להיות לא יוכל להגיע ואמרתי שאני גם יכול במקרה הזה, כל כמה שזה לא נראה שאני חקלאי אבל הסבא רבא, הסבא הזקן שלי ואבא של הסבא הזקן שלי באו לארץ ישראל לפני מאה ושלושים שנה, היו חקלאים ועזבו מסחר גדול בחומרי בנין שהיה להם בבריינסק, באזור ליטא ברוסיה.
אורי מקלב: עלו לארץ ישראל, משפחה שלמה ועסקו בחקלאות, ביהוד, בפתח תקוה, במטולה, במוצא, בחקלאות אמתית.
אורי מקלב: נטעו כרמים, פרדסים והאמת היא, שלא רק שהם נטעו והיו חקלאים, ההיסטוריה קצת דילגה עליהם, בן גוריון, בהיסטוריה המשפחתית ובמה שעובר בתוך המשפחה וזה גם אומת וזה נכון, בן גוריון עבד בפרדסים שלהם.
אורי מקלב: אמרתי לסבא שלי, שהוא עצמו לא היה חקלאי, אחים שלו כן אבל הוא עצמו לא היה חקלאי, אמרתי לו: עבד בפרדסים?
אורי מקלב: אמר לי: עבד?
אורי מקלב: אי אפשר להגיד שעבד בפרדסים, עשה שביתות, דאג לפועלים ואבא של סבא שלי אומר לו: תשמע, אני לא יכול להעלות את השכר, יש מלחמה, אין יצוא של פרי הדר, אין תפוחי זהב, כמו שהם קראו לזה, אין ייצוא של תפוחי זהב, אנחנו לא יכולים לשלם שכר לפועלים.
אורי מקלב: והוא: תראה, אתה צריך להעלות את השכר לפועלים אבל בכל אופן, אני מרגיש גם כן כאחד, כי אני חושב שאם אוהבים את ארץ ישראל אז מה שמקשר לארץ ישראל זה שפועלים, עובדים, מתיישבים בה, מרגישים שמתיישבים, זה חלק שקושר אותנו מאד.
אורי מקלב: אני רוצה לעבור במלה אחת לפני שנבקש מחבר הכנסת חיים ילין שירחיב את הדברים ויציג את הדברים, גם על הנושא עצמו שזה חיבור לגז טבעי באמצעות טכנולוגיות מתחדשות, זו הכותרת אבל אנחנו נראה מצגת בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו נחשפים יותר ויותר היום לטכנולוגיות מתחדשות אבל התברכנו במשאבים ולאחרונה גילינו משאבים שהתברכנו בהם ושאנחנו צריכים לדעת שהם יכולים מאד לעזור גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה סביבתית, וכל היבט שאנחנו מסתכלים עליו הוא היבט שמראה שהם דברים חשובים מאד וטובים מאד שיכולים מאד לקדם אותנו.
אורי מקלב: יש לנו יהלום ביד ואולי עוד לא שיבצנו אותו בתוך טבעת וכאן אנחנו לא מציגים טבעת.
אורי מקלב: יש לנו יהלום, יש לנו דברים מאד מאוד יפים וטובים שאפשר להשתמש בהם אבל אנחנו, את הפלטפורמה, את המסגרות שאנחנו צריכים לייצר כדי לעשות אותם שמישים וכלכליים וישימים – אנחנו לא עושים את זה.
אורי מקלב: אנחנו נמצאים כאן ביום הזה כדי לקדם את זה, כדי להציף את הנושא ולראות מה אנחנו יכולים לעשות כדי לקדם את הדברים.