GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד פורר: ואני אגלה סוד, ייצאו, כי אנשים יצאו לעשות את ה-PHD שלהם בחו"ל וטוב לנו שהם ייצאו.
עודד פורר: מישהו שיוצא ולומד בחוץ לארץ, חוזר למדינת ישראל טוב יותר, משכיל יותר, פתוח יותר, רחב יותר, גם לתעשייה.
עודד פורר: אותו דבר נכון גם לגבי מישהו שיוצא עכשיו, כי חברה גלובלית שלחה אותו לעשות שלוש שנים במטה שלה במקום אחר בעולם, בין אם זה חברת טבע או אפילו חברות בינלאומיות כמו גוגל ופייסבוק שנמצאות פה.
עודד פורר: לי יש חברים בגוגל ששלחו אותם שלוש שנים לחוץ לארץ.
עודד פורר: הם חברים שעובדים בחברות הייטק ושלחו אותם לשלוש שנים לחוץ לארץ.
עודד פורר: השאלה היא מה קורה אחרי אותן שלוש שנים ואיך אני דואג שבסוף הקדנציה שלהם בחו"ל, הם יחליטו לחזור.
עודד פורר: ופה אני רוצה לשים משהו אחר, וזו המחשבה כפי שעשה הצבא בזמנו.
עודד פורר: כשהצבא הבין שהוא הולך ומאבד כוח אדם איכותי עם השחרור, הוא בא ואמר אני צריך לבנות לאנשים לפני שהם משתחררים, לפני שהם יוצאים לאזרחות, לפני שהם הולכים ללימודים שלהם, את תכנית אופק.
עודד פורר: אני אשלח אותו ללימודים, אני אממן לו את הלימודים, וזה מה שעושה הצבא.
עודד פורר: הוא יתחייב שכשהוא חוזר, הוא עושה אצלי בצבא שנתיים על כל שנת לימודים, למשל.
עודד פורר: אני לא אומר שזה מה שאנחנו צריכים לעשות, אבל אני אומר שאנחנו צריכים לעשות תכנית שמישהו שיוצא לאחד משני הדברים האלה – או לאקדמיה בחו"ל לעשות את התואר המתקדם שלו או שהוא יוצא בשליחות אחת מהחברות הגלובליות לקדנציה בחו"ל.
עודד פורר: אומרים לו חכה רגע, לפני שאתה יוצא, בוא תעבור אצלנו במשרד הממשלתי הרלבנטי.
עודד פורר: לשיטתי אני חושב שמשרד הקליטה הוא המתאים, אבל יכול להיות גם משרד אחר.
עודד פורר: תעבור אצלנו לפני כן, בוא נבנה איתך תכנית.
עודד פורר: אתה תתחייב למדינה שאתה תבוא לפה פעמיים בשנה.
עודד פורר: אתה תתחייב, תסכים לעשות קורס הסברה במשרד החוץ, כשאתה יוצא לשלוש שנים לחוץ לארץ.
עודד פורר: נשמור איתך על קשר.
עודד פורר: בתום השלוש שנים, אם תחזור, או שתקבל מענה חזרה או שאנחנו כבר נבנה עם האקדמיה את החזרה שלך לאקדמיה.
עודד פורר: האקדמיה רואה קדימה את כוח האדם, אז היא יכולה להגיד לו תשמע, בעוד שלוש שנים תחזור לפה, תהיה לך משרה.
עודד פורר: או שאם חברה רב לאומית תבוא ותגיד לו תשמע, אני צריך אותך שכשאתה חוזר תעשה שנה סטאז' של מחקר יישומי ואז תשתלב בתוך החברה.
עודד פורר: החברות הגלובליות שנמצאות פה צריכות להיות חלק מהתהליך הזה.
עודד פורר: אני אשמח אם נוכל לקיים דיון על העניין הזה.
עודד פורר: לשיטתי זאת תהיה התכנית הזולה ביותר והיעילה ביותר שיש לה חשיבות נוספת, והיא העובדה שכשמישהו עוזב את הארץ, אנחנו יודעים שהוא עזב, אנחנו יודעים לאן הוא עזב.
עודד פורר: אני יודע איפה הוא נמצא ויש פה גם חשיבות אסטרטגית בראייה של מדינת ישראל והקשר שלה עם אזרחיה שעוזבים.
עודד פורר: ואז, בנקודת ההחלטה שלו, שהיא אחרי שלוש או חמש שנים, שהיא הנקודה הקריטית אגב, שאם מישהו לא חוזר בשלב הזה כבר הרבה יותר קשה להחזיר אותו, אני אשים לו במשקולות לו, כשהוא אומר רגע, סיימתי את הקדנציה, אני חוזר או אני נשאר?
עודד פורר: אני אשים לו עוד משהו במשקולת של החזרה.
עודד פורר: אגיד לו הנה, יש לך אפשרות או עבודה, או מענק או מחקר.
עודד פורר: ואז יש יותר סיכוי שאני אמצא אותו חוזר לארץ.
עודד פורר: מי שיהנה מזה זה לא הקדנציה הזו, זה אלה שבעוד חמש או שש שנים, אבל מדינת ישראל היא זו שתהנה מזה.
עודד פורר: אני במבקש ממך מתי שהוא שנעשה דיון גם על הרעיון הזה.
מנואל טרכטנברג: אז תודה רבה חבר הכנסת פורר.
מנואל טרכטנברג: בהרבה נושאים אנחנו שותפים ליוזמות, לדיונים, לקידום נושאים בתחום הזה.
מנואל טרכטנברג: הדגש על החשיבה לטווח ארוך, הדגש על כך שזה לא רק אקדמיה, גם תעשייה מתקדמת, כל הדברים האלה ועל זה שהמדינה צריכה לחשוב, ראש פתוח, בוודאי אנחנו - - -
עודד פורר: פעם היו רואים במי שעוזב את הארץ אויב העם והאומה.
עודד פורר: היום זאת החברה שאנחנו חיים בה.
מנואל טרכטנברג: כן, נכון, נכון.
מנואל טרכטנברג: טוב, סדר הדוברים: אנחנו נתחיל מות"ת/מל"ג.
מנואל טרכטנברג: נמצא איתנו גדי פרנק, מנכ"ל הות"ת/מל"ג ונמצאת איתנו ד"ר ליאת מעוז, שאני עכשיו שכחתי מה התואר האחרון שלך, אז - - -
<ליאת מעוז: סמנכ"לית אסטרטגיה ובינלאומיות.
מנואל טרכטנברג: אוקיי, סמנכ"לית אסטרטגיה ובינלאומיות.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לגלות כאן גילוי נאות, שליאת זה מקרה של מי שחזרה לארץ אחרי תקופה לא קצרה בחו"ל, ועם הזדמנויות פנטסטיות בחו"ל.
מנואל טרכטנברג: היא עשתה דוקטורט בפיזיקה תיאורטית בהרווארד, בפרינסטון והייתה באמסטרדם וכו' וחזרה לארץ.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שלא רע לה כאן.
מנואל טרכטנברג: תיכף נשמע את זה ממנה.
מנואל טרכטנברג: אז אתם תציגו.
מנואל טרכטנברג: אני שוב מבקש כמה שניתן בקצרה ולאחר מכן נשמע את סיינס-אברוד ואנחנו נשלב גם אחרים בתוך הדיון.
מנואל טרכטנברג: לפני זה, אני רוצה לקדם בברכה, יושבים כאן איתנו סטודנטים וסטודנטיות למשפטים מאוניברסיטת תל-אביב ואני שמח מאד שאתם כאן.
מנואל טרכטנברג: שתתרשמו מה זה דיון ענייני בכנסת.
מנואל טרכטנברג: זה לא רק מה שרואים מעת לעת בערוץ 99 בטלוויזיה.
מנואל טרכטנברג: האם זה מייצג?
מנואל טרכטנברג: זה אתם תחליטו, אבל בכל אופן יש גם פנים אחרות לכנסת.
מנואל טרכטנברג: אז ברוכים הבאים לכאן.
מנואל טרכטנברג: גדי, בבקשה.
<גדי פרנק: אני אתחיל וליאת תמשיך ככל שהזמן יהיה רלבנטי.
<גדי פרנק: אז באמת נתחיל עם השקף הזה.
<גדי פרנק: המטרה שאני רוצה לנסות להעביר בקצרה וממש במספר גרפים, את המסקנה הבאה לדעתנו.
<גדי פרנק: זה שקף שהציגו מל"ג וות"ת.
<גדי פרנק: כבוד יושב הראש הנוכחי היה יושב ראש ות"ת.
<גדי פרנק: לפני 6.5 שנים בערך, עם תחילת תכנית החומש הקודמת, כשבעצם היינו במגמה של ירידה במשך עשור מראשית שנות ה-2000 עד 2010, ירידה רצופה במספרי חברי הסגל הבכיר באוניברסיטאות במקרה הזה.
<גדי פרנק: נראה אחרי זה את הגרף המקביל במכללות, כאשר היעד השאפתני היה לא רק להגיע ולעלות לשיא כל הזמנים במספר חברי הסגל באוניברסיטאות, אלא בעצם להפוך את המגמה.
<גדי פרנק: הדבר המאד קשה, הרבה פעמים אנחנו מכירים גם בדמוגרפיה, גם בכלכלה וכו', זה לשנות מגמה, כשאתה בעצם נמצא בקו ירידה ולנסות להגיע לקו עלייה.
<גדי פרנק: מה שתיכף נראה זה שאם שמים יעדים נכונים, ריאליים, מאתגרים אבל לא בלתי אפשריים, מקצים תקציבים נכונים ביחד עם השותפים הרלבנטיים שלנו, בונים כלים מתאימים ומשתפים פעולה עם כל השחקנים הרלבנטיים, אפשר להצליח.
<גדי פרנק: בעצם בקצרה מה שהתכנית ניסתה לעשות בהקשר הזה, בחצי העליון שלה זה בעיקר היה להקצות משאבים רלבנטיים ולתת שהמשאבים האלה ילכו למוסדות באמצעות הכלים הנכונים ועם תמריצים רלבנטיים בבסיס התקציב, לאורך זמן, כמו שאמר חבר הכנסת פורר.
<גדי פרנק: אם בסופו של דבר לא יהיו את התקנים לאורך זמן, לא תהיה היכולת להחזיק את האנשים האלה בבסיס לאורך זמן, עם הבטחה למשך 30 או 40 שנה, המוסדות לא יביאו אותם.
<גדי פרנק: לצד זה, בצד ימין נראה ואחרי זה אולי ליאת תרחיב, כמה תכניות דגל וכלים יותר ספציפיים כמו תכנית מרכזי המצוינות, מרכזי מחקר, הגדלה בקרנות המחקר, דברים שיביאו את הרובד העליון ביותר של האנשים שבסופו של דבר אנשי המחקר הולכים אחריהם; ומצד שמאל - ויושבים פה הרבה מסביב לשולחן - בעצם שותפים טובים שלנו בהרבה מהתכניות, אם זה האקדמיה למדעים, רשות החדשנות, משרדי הקליטה, האוצר והמדע, כל אחד בחלקו.
<גדי פרנק: זה לא היה רק מאמץ של ות"ת ומל"ג, אלא בעצם מגוון שותפים שכל אחד לקח חלק בתוך העשייה הזאת.
<גדי פרנק: אז אם נסתכל בעצם על התוצאות בפועל, אנחנו רואים שפספסנו את היעד ב-100 חברי סגל.
<גדי פרנק: בסך הכל הצלחנו, שמנו יעד עגול אבל כללי, של להגיע ל-5,000 חברי סגל.
<גדי פרנק: הגענו בסוף התכנית הרב שנתית, אחרי שש שנים, ל-4,900 חברי סגל, שכמו שאמרתי, אני חושב שהדבר המרכזי היה להפוך את המגמה.
<גדי פרנק: להגיע למגמה יציבה וארוכת שנים, של בעצם עלייה קבועה במספר חברי הסגל וכמעט להגיע גם ליעד שרצינו.
<גדי פרנק: נגלוש קצת לתוך החומש הקרוב, אבל אנחנו מאמינים שנעשה את זה.
<גדי פרנק: אם נעבור למכללות, בשביל לא להישאר רק - - -
מנואל טרכטנברג: רק שנייה גדי.
מנואל טרכטנברג: תחזור לשקף הקודם.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לציין את הדבר הבא.
מנואל טרכטנברג: זה מצוין ובאמת אני חושב שזה הישג, אבל אסור להתבשם בזה ולחשוב שהכל טוב.
מנואל טרכטנברג: המספר הזה – 4,900 – צריך לבחון אותו בין היתר אל מול מספר הסטודנטים.
מנואל טרכטנברג: וה-4,674, שהיה השיא אז, אל מול מספר הסטודנטים אז.
מנואל טרכטנברג: כמו כן, מספר תחומי המחקר, ההתקדמות באופן כללי.
מנואל טרכטנברג: כלומר בעצם אני לא עשיתי את החשבון, אבל אני מתאר לעצמי שלעומת השיא הקודם, אנחנו אולי הגענו לאותו מקום.
<גדי פרנק: לא, פחות טוב, עדיין.
מנואל טרכטנברג: עדיין פחות טוב.
מנואל טרכטנברג: אז לכן אני אומר, את הדברים האלה צריך תמיד לקחת בפרופורציות, את ההישגים.
עודד פורר: סליחה, שאלה.
עודד פורר: התקנים לסגל אקדמי וכו', בכל שנה שאתם מקבלים, הסיכומים שלכם עם החברה באוצר - הם קבועים.
עודד פורר: שהרי האוכלוסייה גדלה בכל שנה ב-1.9-2%, משהו כזה, זה סדרי הגודל של הצמיחה האוטומטית, נקרא לה ואותו טייס אוטומטי שגם את התקציב מגדיל בהתאם.
עודד פורר: השאלה גם אם התקנים שלכם גדלים ב-2% בשנה.
<גדי פרנק: תראו, אנחנו לא ממש מתקצבים.
<גדי פרנק: בניגוד לרוב משרדי הממשלה, האקדמיה והמוסדות האקדמאיים לא ממש מתוקצבים ברמת תקנים כמו שלדוגמא בשיבא או באיכלוב, שם יש תקנים ברמה של מספר רופאים או מספר אחיות.
<גדי פרנק: בסופו של דבר ות"ת מייצרת תקציב, אבל התקציב הזה נוצר עם איזה שהוא קשר ליחס בין מספר הסגל, מספר הסטודנטים, שזה מה שמנואל ניסה להגיד וזה יוצר את התמריץ למוסדות לקלוט יותר.
<גדי פרנק: השאלה האם התקציב בבסיס גדל בקצב שאתה תיארת, כי זה בעצם המשמעות - - -
עודד פורר: זה המינימום שהוא צריך לגדול.
<גדי פרנק: התקציב גדל אפילו קצת יותר מהקצב שאתה תיארת.
<גדי פרנק: זה משתנה בין השנים.
<גדי פרנק: אני לא יכול להגיד לך שבדיוק בכל שנה זה הקצב.
<גדי פרנק: זה לא בדיוק בכל שנה.
<גדי פרנק: נגיד בשנה הנוכחית זה היה בקצב טיפה יותר גבוה, כי היינו בשנת פתיחה של תכנית רב שנתית חדשה.
<גדי פרנק: שנה הבאה יהיה בקצב טיפה יותר איטי, אבל בממוצע אנחנו מעל הקצב הזה.
מנואל טרכטנברג: טוב, בוא נתקדם.
<גדי פרנק: אוקיי, אז באמת רק בשביל לא להזניח גם את הצד השני, יש בסופו של דבר מכללות שעדיין מלמדות היום - בערך כמחצית ממספר הסטודנטים לתואר ראשון לומד היום במכללות ולא באוניברסיטאות.
<גדי פרנק: ולכן צריך לראות שגם לשם אנחנו מביאים חברי סגל שנותנים את השירות הנכון לסטודנטים ועושים את המחקר שהם גם עושים שם.
<גדי פרנק: גם במכללות אנחנו גדלנו בערך ביעד שרצינו.
<גדי פרנק: התכוונו לגדול בערך בכ-500 עד 600 חברי סגל.
<גדי פרנק: במכללות עברו אפילו טיפה את היעד הזה.
<גדי פרנק: המכללות הגדילו טיפה יותר מהר.
<גדי פרנק: אם נספיק, ניכנס לנתונים ואז אתם תראו גם את המקורות השונים, מאיפה הם באים.
<גדי פרנק: אז בעצם אני אתן מפה לליאת לרוץ קצת לתוך הנתונים האלה, על סקר יותר מעמיק שעשינו.
<גדי פרנק: לא עד השנה האחרונה, אבל בעצם עד שנת תשע"ד, עד שנת 2014, סקר יותר מעמיק על מה המקורות של האנשים, מאיפה הם באים, מגדר וכו'.
מנואל טרכטנברג: טוב, יופי.
מנואל טרכטנברג: מצוין.
<ליאת מעוז: אני אעבור בקצרה.
<ליאת מעוז: הבאנו קצת פילוחים אבל יש לנו נתונים הרבה יותר מפורטים ויש לי גם כמה שקפים על תכנית מרכזי התכנית, שבאמת הייתה תכנית הדגל בנושא הזה.
<ליאת מעוז: אז פה בעצם אתם רואים את חתך הגילאים של הסגל האקדמי שנקלט במוסדות, מצד אחד באוניברסיטאות ומצד שני במכללות.
<ליאת מעוז: אני חושבת שנתון מאד מעודד זה שבאמת, לפחות באוניברסיטאות, בצורה מאד משמעותית, נקלט סגל צעיר יחסית.
<ליאת מעוז: אנחנו רואים שכמעט חצי מהקליטות היו של אנשים בגיל 30 עד 40 וזה מאד מעודד, כי באמת בעקבות העשור האבוד, הגיל הממוצע של חברי הסגל באוניברסיטאות היה גבוה מאד אבסולוטית ובהשוואה לכל מקום בעולם ולכן זאת מגמה מאד חיובית.
<ליאת מעוז: במכללות אנחנו גם רואים פה קליטה של סגל זוטר שהפך לסגל בכיר, ולכן התוצאות הן כאלו.
<ליאת מעוז: עוד נתון מעניין זה החתך המגדרי של קליטת הסגל, שאפשר לראות הבדל משמעותי בין הפילוח לאוניברסיטאות לבין המכללות.
<ליאת מעוז: לצערי באוניברסיטאות רק 34% מהנקלטים הן נשים וזה לא משפר לנו כל כך את מצבת הסגל הנוכחית מבחינת ייצוג נשי ואני רק אציין בשולי הדברים שיש לנו תכניות נפרדות למל"ג ולות"ת להגביר את הייצוג של הסגל הנשי וגם במיוחד בדרגות הגבוהות יותר; אבל זו היא תמונת המצב.
<ליאת מעוז: עוד נתון שמעניין ומעניין במיוחד לענייננו, הוא מהיכן הגיעו אותם חברי סגל לפני הקליטה כסגל בכיר במוסד.
<ליאת מעוז: אז יש טבלה, תרשים כזה לגבי האוניברסיטאות ואני תיכף אראה לגבי המכללות.
<ליאת מעוז: אדום זה סוגים שונים של מקום העסקה קודם שהיה בחו"ל וכחול זה בארץ.
<ליאת מעוז: אתם יכולים לראות שבאוניברסיטאות, יותר ממחצית הנקלטים הגיעו ישירות מחו"ל והשאר הגיעו או שהם היו בארץ ונשארו, אבל רובם הגיעו מחו"ל לאיזו שהיא משרה זמנית יותר בארץ, פוסט דוקטורנט שני או שלישי בישראל, סגל זוטר בישראל וכן הלאה ולאחר מכן נקלטו באוניברסיטאות.
<ליאת מעוז: 35% מהנקלטים ישירות אחרי פוסט דוקטורט בחו"ל ואלה באמת לדעתי המבריקים והמעולים שרצינו למשוך, שעשו פוסט דוקטורט מצוין בחו"ל ויש קיבלו משרה באוניברסיטה בישראל.
<ליאת מעוז: במכללות התמונה היא מאד שונה.
<ליאת מעוז: אתם רואים שרוב מכריע נקלטו מיד אחרי משרה בישראל.
<ליאת מעוז: שוב, יש פה השפעה מאד דרמטית של מה שהזכרתי, של אנשים שהיו סגל זוטר בישראל ורצינו שהם יקלטו לתוך שורות הסגל הבכיר.
<ליאת מעוז: אבל גם צריך להגיד שבמכללות קולטים הרבה פעמים אחרי איזה שהוא מסלול בארץ, גם אם אנשים התחילו בחו"ל, עברו בארץ ואז נקלטו כסגל בכיר במכללות.
<ליאת מעוז: אלה הנתונים שרצינו להראות, אבל אם יש עוד שאלות אחר כך יש לנו עוד נתונים.
<ליאת מעוז: רציתי לומר כמה מילים לגבי מרכזי המצוינות, אייקור, יזראלי סנטר אוף ריסרץ' אקסלנס.
<ליאת מעוז: זאת למעשה הייתה תכנית הדגל של ות"ת בחומש הקודם, בכל מה שקשור להשבת מוחות.
<ליאת מעוז: אני אזכיר שהיו לה מספר יעדים.
<ליאת מעוז: היא כולה הייתה סביב השבת מוחות, אבל הרעיון היה הרבה יותר מרחיק לכת מבחינת הראייה קדימה.
<ליאת מעוז: זה מאד מתקשר גם לדברים שעודד אמר בתחילת דבריו.
<ליאת מעוז: הרעיון היא לא ללקט בפינצטה מדענים מובילים ולנסות למשוך אותם לישראל, אלא ליצור פה את התנאים בראייה לטווח ארוך, שיאפשרו לחוקרים המובילים, הישראלים, לבצע פה מחקר ברמה הטובה ביותר בהשוואה עולמית.
<ליאת מעוז: זה אומר להשקיע ולבנות מרכזים עם תשתיות מחקר הטובות ביותר, שיתופי פעולה בין חוקרים ובין מוסדות ויצירת קהילות.
<ליאת מעוז: הכשרה של הדור הבא של חוקרים, בניית מעבדות וכל התנאים האלה בעצם בתחומי מחקר מובילים בישראל, כשמרכזי המצוינות גם קלטו שירות לתוכם חברי סגל.
<ליאת מעוז: כל מרכז מצוינות שנוצר קלט חברי סגל חדשים שחזרו מחו"ל, אבל גם המטרה הייתה כמובן שבעוד 5 ו-10 שנים לקיומם של המרכזים, נראה ישראלים מצטיינים שעשו את הדוקטורט או את הפוסט דוקטורט בחו"ל ורצו לחזור לעבוד במרכזים המובילים שייווצרו בישראל.
<ליאת מעוז: אלה היו היעדים.
<ליאת מעוז: תקציב התכנית הכולל היה 705 מיליון שקלים, מתוכם 450 מיליון שקלים ישירות מות"ת; ורוב השאר כמצ'ינג של המוסדות האקדמאים השותפים.
<ליאת מעוז: במהלך התכנית הוקמו 16 מרכזי מצוינות, אתם יכולים לראות במגוון תחומים – 5 במדעי הרוח והחברה והשאר במדעי החיים ומדעים מדויקים והנדסה; ובאמת היו שותפים בהם גם כל האוניברסיטאות בישראל וגם המרכז הבין תחומי והאוניברסיטה הפתוחה גם.
<ליאת מעוז: מבחינת קליטת סגל, כפי שאמרתי, אני לא חושבת שנכון למדוד בקליטות הישירות לתוך המרכזים, אבל כן חשוב להזכיר את זה, שבמרכזים עצמם נקלטו עד היום 94 חוקרים חדשים.
<ליאת מעוז: נכון לינואר 2016, כשבדקנו לעומק, מתוך 88 חוקרים שנקלטו – 88% מהם הגיעו למוסדות ב-50 המובילים בעולם לפי דירוג שנחאי.
<ליאת מעוז: זה נתון מדהים.
<ליאת מעוז: האחרים – חלקם היו בישראל קודם, חלקם גם נשים מצטיינות שלא יצאו לפוסט דוקטורט ועדיין קיבלו משרה בישראל ובמרכזי המצוינות.
<ליאת מעוז: אתם יכולים לראות פה את הפילוח התחומי.
<ליאת מעוז: באמת החוקרים החדשים שנקלטו במרכזים ישירות, הגיעו ממגוון רחב של תחומים.
<ליאת מעוז: אני אסיים ממש ממש בקצרה לגבי תהליך ההערכה שעשינו לתכנית.
<ליאת מעוז: התהליך הוצג לות"ת בינואר 2016 וגם הגשנו אותו לוועדה.
<ליאת מעוז: אני מאד ממליצה לקרוא את הדו"ח כי הוא ארוך ומעמיק ומפורט.
<ליאת מעוז: מדובר פה על דברים מורכבים, אבל בשיא הקיצור אני אנסה לתאר את התועלות ואת האתגרים שתוארו בדו"ח.
<ליאת מעוז: מאד מאד ברור שהמרכזים הצליחו לקדם תחומי מחקר מובילים בישראל, שנבחרו בתהליך מאד קפדני ויצרו להם סביבות עתירות משאבים.
<ליאת מעוז: הם הצליחו לזהות בצורה מצוינת את תחומי המחקר המובילים של ישראל ואת נקודות הכוח במערכת האקדמית.
<ליאת מעוז: הם לקחו קבוצות מצטיינות של חוקרים בישראל ונתנו להן תקציבים מאד משמעותיים לפתח את התחום כמו שהם יודעים שנכון לעשות.
<ליאת מעוז: הצליחו לפתח תשתיות מחקר ולקלוט סגל מאד מאד איכותי.
<ליאת מעוז: הסגל שנקלט במרכזים קיבל תנאים שאפשרו לו להגיע ולהתחיל לעבוד מיידית, בלי ללכת לחפש גרנטים וכן הלאה; וגם משהו מאד חשוב, זו בעצם פעם ראשונה שמרכזים כאלה הוקמו בתחומים במדעי החברה והרוח בהיקפים כאלה ובשיתופי פעולה כאלה, ואנחנו ממש מרגישים שהייתה פה השפעה מכרעת על פרקטיקות של מחקר במדעי החברה והרוח.
<ליאת מעוז: שני דברים שכן מצאו לנכון בדו"ח לציין כנקודות חולשה.
<ליאת מעוז: אחד הוא, במקרים לא מעטים מצאנו מתח בין פעילות התכנית והחוקרים לבין הנהלות המוסדות.
<ליאת מעוז: מאחר שהתחומים נבחרו בוטום-אפ, בעצם הוצעו על ידי החוקרים ונבחרו על ידי ועדות שיפוט מקצועיות בינלאומיות, לא תמיד התחומים שנבחרו היו בראש סדר העדיפות של הנהלות המוסדות ולכן לא תמיד ההנהלות תמכו בהם במידה שאנחנו ציפינו לה; והמורכבות של התכנית, בעצם מרכז מצוינות תמך בהרבה מאד כלים במקביל, גם קליטת חוקרים, גם בניית תשתיות, גם ציוד חדש, שיתופי פעולה בינלאומיים, פעילות שוטפת, דוקטורנטים ופוסט דוקטורנטים וכן הלאה, ויכול להיות שבמקרים מסוימים זה היה מורכב מדי לטפל בכל הדברים האלה במסגרת אחידה.
<ליאת מעוז: זהו מבחינת הסקירה.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה לך, ליאת.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להעיר מספר הערות על הדברים שנאמרו.
מנואל טרכטנברג: קודם כל ההצלחה היא ברורה ואנחנו מברכים על כך, אבל הנתון המגדרי מאד מאד מדאיג אותי.
מנואל טרכטנברג: האמת שלא הייתי ער לזה.
מנואל טרכטנברג: אני קיוויתי ופיללתי שלא יהיה כך, מכיוון שמספר הדוקטורנטיות עולה בצורה משמעותית למספר הגברים הדוקטורנטים, וקליטה רק של 34% סגל חדש.
מנואל טרכטנברג: למה זה כל כך מדאיג?
מנואל טרכטנברג: כי ברגע שזה המצב כיום, זה קובע גם את העתיד.
מנואל טרכטנברג: הרי אנחנו יודעים שיש את תנועת המספרים הזאת, שמספר הנשים דווקא בדרגות היותר גבוהות הולך ופוחת.
מנואל טרכטנברג: אז יש לנו כאן בעיה אמיתית.
מנואל טרכטנברג: אני מבקש מכל היושבים כאן, כמובן נציגי ות"ת/מל"ג, אבל גם האחרים, לשים לב לזה.
מנואל טרכטנברג: זה מצב שדורש התערבות.
מנואל טרכטנברג: השינויים האלה לא קורים מעצמם.
מנואל טרכטנברג: הרי הפוטנציאל ישנו.
מנואל טרכטנברג: עוד פעם אני חוזר על זה.
מנואל טרכטנברג: מספר הנשים הדוקטורנטיות עולה על מספר הגברים הדוקטורנטים.
מנואל טרכטנברג: זו הערה אחת.
מנואל טרכטנברג: ההערה השנייה לגבי המכללות.
מנואל טרכטנברג: גם הנתון הזה מאד מדאיג אותי, שהאחוז הכל כך קטן של סגל חדש שבא מחו"ל, ישירות מחו"ל, זה גם מדאיג, מכיוון שזה אומר משהו על ההעדפות האבסולוטיות לאוניברסיטאות.
מנואל טרכטנברג: רבותי, כל הכבוד לאוניברסיטאות ואני איש אוניברסיטה.
מנואל טרכטנברג: למכללות לא רק שיש זכות קיום.
מנואל טרכטנברג: אנחנו חייבים לטפח אותן ולהעלות את הרמה שלהן.
מנואל טרכטנברג: אז זה גם.
מנואל טרכטנברג: וההערה השלישית זה לגבי האייקור.
מנואל טרכטנברג: אני מניח שאנחנו נדבר על זה בהמשך.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד שמדאיגה העובדה שאין המשכיות באייקור.
מנואל טרכטנברג: אני שומע את הקולות גם שבאים מהאקדמיה ויש טענות לא מעטות על כך, אבל זה דורש דיון נפרד.
מנואל טרכטנברג: הצטרף אלינו חבר הכנסת חיים ילין.
מנואל טרכטנברג: אם תרצה להתבטא, אנחנו נשמח.
מנואל טרכטנברג: אנחנו רצה לשמוע עכשיו את סיינס-אברוד.
מנואל טרכטנברג: נמצא איתנו ד"ר שמוליק הס, בבקשה.
מנואל טרכטנברג: רק אין ברירה, אנחנו חייבים לקצר, כי הזמן אוזל.
מנואל טרכטנברג: קודם כל תציג את עצמך.
<שמואל הס: היי, בוקר טוב.
<שמואל הס: אז שמי שמוליק הס, אני היום מנכ"ל של חברת ביו טכנולוגיה, שמעסיקה כ-30 עובדים, 70% מהם כמדענים.
<שמואל הס: אני מדבר על עצמי בעיקר על מה שרלבנטי לדיון.
<שמואל הס: זו חברה שמרוויחה, אז היא גם משלמת מיסים במדינת ישראל.
<שמואל הס: וזה גם רלבנטי לדיון.
<שמואל הס: ואולי כמו ליאת קצת, אני גם מדען חוזר ובעצם זה מה שאני הולך להציג.
<שמואל הס: אני הולך להציג את סיינס-אברוד.
<שמואל הס: זו עמותה שהוקמה עם שני חברים ואנוכי עוד בשנת 2006 בבוסטון.
<שמואל הס: היא נרשמה כעמותה בשנת 2008 והרעיון היה בעצם שאנחנו, אני לפחות גיליתי מהר מאד כמה ימים אחרי הנחיתה בבוסטון, שבעצם הגעתי לאי בודד והיציאה הזאת מהחממה של האקדמיה והתחושה הזאת שרק תיסע כמה שנים, תעשה משהו, תחזור, הכל יהיה בסדר, זה לא באמת המציאות.
<שמואל הס: קצת על הסטטיסטיקה, אני חושב שהסיכוי לחזור הוא בערך 4-5%.
<שמואל הס: זאת אומרת 95% שלא תצליח לחזור למשרה באקדמיה.
<שמואל הס: הרעיון שהיה גם מבחינתי, אני באתי עם רצון מאד חזק לחזור לתעשייה ולקדם תעשייה.
<שמואל הס: הרעיון או המחשבה ההתחלתית הנאיבית הייתה שאם רק נחבר בין האוכלוסייה בארצות הברית ובאירופה לתעשייה הישראלית, יקרה רק טוב.
<שמואל הס: אז זה התחיל מכספינו אנו, הפרטי.
<שמואל הס: הקמנו איזה שהוא אתר אינטרנט ומשם התחלנו.
<שמואל הס: היום אנחנו למעלה מ-2,500 חוקרים בתוך העמותה.
<שמואל הס: יש לנו 22 מרכזים שמנוהלים על ידי מדענים מתנדבים, לרוב סביב קמפוסים מרכזיים בכל רחבי ארצות הברית ובאירופה; ואנחנו מנסים לתת כלים וקשרים ולפתוח דלתות בשני הצדדים – גם בארץ וגם בחו"ל – ולעודד אנשים לשקול ברצינות את החזרה ולפתוח להם אופציות של איך לחזור ולאן לחזור.
<שמואל הס: מה אנחנו עושים?
<שמואל הס: אז אנחנו עושים סמינרים מקצועיים גם במקום.
<שמואל הס: חוקרים ידועים, דיקנים, ועדות איתור, אנשי תעשייה, סתם אנשים ישראלים שמעניינים ויכולים לתרום.
<שמואל הס: אנחנו עושים אירועים במרכזים עצמם.
<שמואל הס: אנחנו עושים ירידי תעסוקה ויזמות.
<שמואל הס: אנחנו עושים מפגשים חברתיים, כי בסופו של דבר אנחנו גם מנסים לטפח קהילה ולשמור על הקשר הזה עם ישראל.
<שמואל הס: יש לנו מערכת של מלגות לסבסוד כרטיסי טיסה למי שבא להתראיין, וגם שם יש איזו שהיא דיפרנציאציה של אנשים שמתראיינים גם לתעשייה, מקבלים עדיפות.
<שמואל הס: יש לנו מערכת של וובינרים, שמתקיימת בין אחת לפעמיים בחודש, עם לפעמים מאות משתתפים.
<שמואל הס: קצת סטטיסטיקה.
<שמואל הס: אנחנו עשינו לאחרונה סקר מאד גדול בקרב המשתתפים, אז הוא מעניין.
<שמואל הס: יש לנו היום 2,500 חברים מ-23 מדינות.
<שמואל הס: כ-1,200 מהם מחוץ לישראל.
<שמואל הס: מתחילת פעילות הארגון חזרו חברי ארגון שנרשמו כשהם הגיעו לחו"ל.
<שמואל הס: זאת אומרת זה לא אנשים שהיו רשומים בארץ, אלא הם נרשמו והם גילו אותנו בחו"ל, 644 מחברי הארגון.
<שמואל הס: בסקר שאנחנו שאלנו את האנשים שעדיין בחו"ל מי שוקל לחזור ארצה - 50% מהם היו רוצים לחזור בשנה הקרובה.
<שמואל הס: בחשבון מכולת, וזה חשבון מכולת, אם אנחנו לוקחים את 644 המדענים האלה ונחשב מיסים ישירים שהם ובני זוגם שילמו בשנה האחרונה, זה הגיע כמעט ל-80 מיליון שקלים.
<שמואל הס: וזה בלי מעגלים שניים ושלישונים, שלכולנו ברור שגם מפרנסים מזה וגם משלמים מיסים.
<שמואל הס: קצת סקטורי חזרה.
<שמואל הס: 60% חזרו לאקדמיה.
<שמואל הס: 30% חזרו - - -
<קריאה: להחזיר אותם כדי שישלמו מיסים?
<קריאה: זה מה שאתה אומר?
<שמואל הס: גם.
<שמואל הס: לא, אני אגיע לנקודה.
<שמואל הס: אני נותן את זה כעובדה כרגע.
<שמואל הס: אני חושב כשדנים על זה צריך לקחת גם בחשבון שאתה לא עושה טובה לאנשים.
<שמואל הס: בסופו של דבר זה גם לטובת הכלכלה הישראלית וזו הנקודה.
<שמואל הס: תתפלא שלפעמים בדיונים עם מי ששולט בכסף במדינת ישראל, הדיון הוא דיון כספי והוא בדרך כלל לא דיון ערכי.
<שמואל הס: אז הדיון הוא לא דיון ערכי.
<שמואל הס: אם אנחנו רוצים לדבר על כסף, אז נדבר על כסף.
<שמואל הס: הוא גם מביא כסף בשורה התחתונה.
<שמואל הס: אז גם בדיון הזה אני חושב שיש צדק.
<שמואל הס: 30% חזרו לתעשייה.
<שמואל הס: השאר בתי חולים, מכוני מחקר וכו' וכו'.
מנואל טרכטנברג: אתה מסיים?
<שמואל הס: עוד שקף ואני מסיים, כי אני חושב שזה היותר חשוב.
<שמואל הס: כששואלים אנשים להשוות בין מה הם רצו לעשות כשהם יצאו מפה, מה הייתה תכנית הקריירה שלהם כשהם יצאו מפה ומה התכנית שלהם היום, 76% מהיוצאים או מהמגיעים לארצות הברית רצו לחזור לאקדמיה.
<שמואל הס: אחרי כמה שנים שם, רק 55 מהם רוצים לחזור לאקדמיה.
<שמואל הס: זאת אומרת השאר רוצים להגיע לתעשייה ואני חושב שזו הנקודה הכי חשובה פה וצריך לקחת בחשבון.
<שמואל הס: האקדמיה היא לא הפתרון.
<שמואל הס: האקדמיה היא לא הפתרון לבריחת מוחות.
<שמואל הס: האקדמיה, אם בכלל, היא בעיה.
<שמואל הס: היא מייצרת כמות אדירה של דוקטורנטים, שאין לה והיא יודעת מראש שאין לה שום יכולת ואם יורשה לי להגיד, אני גם לא חושב שיש שום סיבה שהיא תצטרך לקלוט את כולם.
<שמואל הס: האקדמיה אמורה לקלוט את מתי המעט, את המבריקים ביותר שמתאימים לה.
<שמואל הס: כל השאר אמורים להשתלב בתעשייה.
<שמואל הס: בשביל שיהיה באמת פתרון לבריחת מוחות, כשקוראים לזה ככה, או לחזרה של מדענים ארצה, צריך לפתח פה גם תעשיות שיהוו אבן שואבת חזרה, כי בלי התעשייה שתקלוט פה חזרה כמויות אדירות של מדענים, ורק לתעשייה בסופו של דבר תהיה יכולת לעשות את זה, אז אנחנו נמשיך לראות את המספרים האלה.
<שמואל הס: תודה רבה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה כמה הערות על הדברים.
מנואל טרכטנברג: קודם כל אני רוצה לברך על הפעילות שאתם עושים.
מנואל טרכטנברג: תראו, זו דוגמא של פעילות אזרחית לא ממשלתית, יוזמה פרטית של אנשים שאכפת להם ושעושים עבודה נהדרת.
מנואל טרכטנברג: אין ספק בכך ויש לזה תוצאות.
מנואל טרכטנברג: אז באמת תבורכו.
מנואל טרכטנברג: זה מרענן לראות את היוזמות האלה.
מנואל טרכטנברג: יחד עם זאת, אני רוצה לציין שחלק מזה זה בגלל הוזלת היד של המדינה בעניינים האלה, אבל זה בסדר.
מנואל טרכטנברג: כלומר, יש דברים שהחברה האזרחית יודעת לעשות טוב יותר מהמדינה ואתם נכנסתם לנישה הזאת וכל הכבוד.
מנואל טרכטנברג: כמה הערות לגבי מה שאמרת.
מנואל טרכטנברג: אין ספק שהתרומה של החוזרים היא לא רק כדי לפאר את המדע, אלא גם תרומה כלכלית משמעותית מאד למשק.
מנואל טרכטנברג: אבל רק הערה ככלכלן, התרומה האדירה שלהם לא נמדדת לפי המיסים שהם משלמים.
מנואל טרכטנברג: התרומה האדירה שלהם נמדדת בעיקר על ידי הצמיחה שהם תורמים לה, על ידי השפעות הלוואי של הפעילות שלהם.
מנואל טרכטנברג: אתה מבין, המיסים זה רק מרכיב מאד מאד קטן במשוואה הזאת.
מנואל טרכטנברג: אני לא פוסל את זה, אני רק מעיר לך.
מנואל טרכטנברג: הדבר השני לגבי מה שאמרת, האקדמיה זה לא הפתרון.
מנואל טרכטנברג: ברור שאין פה פיתרון אחד.
מנואל טרכטנברג: האקדמיה היא אחד הגופים שגם מייצרים וגם קולטים, לצד גופים אחרים, לצד תעשייה וכו'.
מנואל טרכטנברג: ואני מסכים לחלוטין שהמגמה צריכה להיות להציג בפני אותם צעירים מוכשרים שיוצאים לחו"ל מגוון אופציות לחזרה וכל האופציות אלה צריכות להיות מבחינת היוקרה, מבחינת מה שהם רואים בקצה המנהרה, כן אטרקטיביים באותה מידה.
מנואל טרכטנברג: אין One size fits all, אין דבר אחד שמתאים לכולם.
מנואל טרכטנברג: האקדמיה זה לא חזות הכל.
מנואל טרכטנברג: יש לה מעמד מאד דומיננטי, כמובן בתחום המדעי, אבל הוא לא חזות הכל.
מנואל טרכטנברג: חיים, בבקשה.
חיים ילין: המזל הגדול ביותר שלנו שעד היום לא היה לנו לא גז ולא נפט.
חיים ילין: אני אומר את זה בכוונה, כי חברה מפתחת אתה מה שחסר לה ואי לכך שגז ונפט לא יכולנו, אז את הראש של בני האדם יכולנו וידענו לעשות את זה מהקמת המדינה ומשהו התפקשש.
חיים ילין: כך אני רואה את זה.