GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אנחנו פשוט רוצים לראות את המרחב באופן רוחבי, וכן נשאר לי עדיין מה שאמרת אתה, דוקטור משה נוימן, שיש הבדלים מהותיים, שיש 53 גופים שמתעסקים בזה אבל לא כולם באותה רמת אמינות ובאותה רמת אחריות.
עליזה לביא: הפניתי את השאלה ואת הפיקוח ואת הדרישה לרענון.
אורי מקלב: אני מקבל את זה מטבע הדברים.
אורי מקלב: אבל אנחנו צריכים לשאוף, אם אנחנו לא נבקר ולא נדחף ולא נייעל את הביקורת ואת הפיקוח שלנו, אז ייווצרו גם פערים ואולי אפילו חולשה של גופים כאלה.
אורי מקלב: כולם צריכים - - - בוודאי לגופים כאלה, לפעמים זה שאלה של המוסד, לפעמים האנשים, רענון.
אורי מקלב: יש דרכים.
אורי מקלב: אנחנו בהחלט רואים את חשיבותה חקיקה הראשית.
אורי מקלב: אני חושב שכל הדוברים אומרים את זה.
אורי מקלב: אנחנו קוראים למשרד הבריאות לקדם את זה.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שצריך לקדם את זה.
אורי מקלב: יחד עם זה גם לתקצב את הגופים, כמו את הוועדה העליונה לניסויים רפואיים בראשותו של פרופסור בורוכוביץ.
אורי מקלב: היא צריכה לקבל גם משאבים יותר גדולים ראויים, ראוי לתת לה את זה, ראוי לנו, ואנחנו נתמוך גם בחלק התקציבי של הוועדה.
אורי מקלב: בסיכומו של דבר, אנחנו רואים את זה כישיבה ראשונה.
אורי מקלב: אם ירצה ה', נמשיך בישיבות המעקב.
אורי מקלב: היום יום שני י"א בטבת התשע"ז, ה-9 בינואר 2017.
אורי מקלב: על סדר יומנו קידום טכנולוגיות לבנייה מהירה לפתרון מצוקת הדיור.
אורי מקלב: כפי שאתם רואים, הדיון היום בהשתתפות שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת יואב גלנט.
אורי מקלב: קודם כל אנחנו מודים לך על ההשתתפות ועל הנכונות להשתתף.
אורי מקלב: לנו זה לא היה חידוש.
אורי מקלב: כל דיון שיכול לקדם, אתה לא מפספס ומשתתף בו.
אורי מקלב: המשימה שקיבלת על עצמך – אפשר להגיד שיש שינוי, אתם עושים הרבה מאמצים כדי להתמודד עם מצוקת הדיור ולמצוא לה פתרונות.
אורי מקלב: אתם עושים את זה בכמה וכמה נושאים, וזה חשוב מאוד – גם בשיווקים הרבים וגם בתכנונים, בתכנונים לעתיד, גם בהתרת חסמים.
אורי מקלב: רואים כבר שינוי, וזה חשוב מאוד.
אורי מקלב: אני גם רוצה לציין שזה לא רק שינוי מעשי, יש גם שינוי תודעה.
אורי מקלב: הציבור וגם היזמים וכל מי שקשור לענף הבנייה ידעו שגם אם חלק רוצים להתמודד עם מצוקת הדיור ועם מחירי הדיור, לא כולם היו מעוניינים בזה.
אורי מקלב: למשל, יכול להיות שמשקיעים, קבלנים או גם רשויות ממשלתיות כמו אלה שאחראים על הכנסות המדינה, לא היינו בטוחים שהם תמיד היו מעוניינים להתמודד עם מחירי הדיור ועם מצוקת הדיור.
אורי מקלב: בסופו של דבר, היום אני חושב שהציבור מאמין, שזה נלקח באופן אמיתי.
אורי מקלב: המדינה מונעת מעצמה הכנסות, מכניסה את היד לכיס, משקיעה מאמצים רבים ואמצעים רבים כדי להתמודד עם המצוקה.
אורי מקלב: ידם של אלה שמחכים לשינוי ורצו את השינוי, משמעותית, וזה דבר מאוד חשוב.
אורי מקלב: בוודאי שיש תרומה לא מעטה לאישים שעומדים בראש, ואתה כשר השיכון מבחינת אמינות, מקצועיות ובדבקות במטרה בוודאי מוסיף לעניין.
אורי מקלב: אני חושב שמצוקות הדיור כוללות דברים מורכבים מאוד, אבל גם מגזרים שונים.
אורי מקלב: אתה אמרת ואומר וחוזר, ובוודאי גם נשמח לשמוע את זה עכשיו, שאתה רואה את מצוקת הדיור אצל כולם.
אורי מקלב: המצוקה של כולם – זוגות צעירים, משפרי דיור בשל צפיפות לכלל האוכלוסיות, והפתרון צריך להיות פתרון לכלל הציבור, גם באופן מוסרי כי יש לנו מחויבות, וגם באופן הפרקטי.
אורי מקלב: כשיש מצוקה כזאת קשה וכשיש סיפורים גדולים שהם חלק מהמשחק והם גם משפיעים על המצוקה, אם המצוקה של הציבור החרדי לא נפתרת והם מודרים מכל הפתרונות, הם גם משפיעים בסופו של דבר על המחירים.
אורי מקלב: בסך הכול אנחנו רוצים לעשות סדר כך שלכל הציבורים יהיה איפה לגור, ושכולם יוכלו להגיע לדיור משלהם.
אורי מקלב: ברשותכם, אנחנו מעצמה טכנולוגית, וזה דבר שידוע לכולם.
אורי מקלב: בעניין הזה כוועדת המדע והטכנולוגיה, אנחנו נחשפים להתעניינות בין לאומית גדולה באפשרויות ובידע שיש לנו, וגם יישמנו את זה בישראל.
אורי מקלב: אני לא מדבר על הנושא הביטחוני בו אתה יודע יותר ממני, אבל בסך הכול בתעשייה, בחקלאות, ברפואה – הפיתוחים הטכנולוגיים וההתקדמות הטכנולוגית הוסיפה מאוד ומיושמת מאוד.
אורי מקלב: אני אגיד יותר מזה, בישיבות בנושאים אחרים אנו דנים באפשרויות שהטכנולוגיה היום יכולה להועיל במצוקות שאנו מתמודדים איתן.
אורי מקלב: לפני כמה ימים היתה כאן ישיבה שלא קשורה לבנייה, הנושא שלה היה רחפנים, טכנולוגיות חדישות שהיום לא מצליחים לקדמן בגלל חסמים במדינה ודרישות ביטחון כאלה ואחרות.
אורי מקלב: הנושא היה החסמים בטכנולוגיה מתחדשת של פיתוחים ישראלים.
אורי מקלב: חברה בחוץ לארץ מפתחת טכנולוגיה, נניח בתחום הרובוטיקה, קוראים לזה רחפנים, גופים ללא טייס, כל מה שקשור לתעופה, רשות התעופה האזרחית צריכה לתת רישיון והיא מגבילה את זה גם במגבלות ביטחוניות.
אורי מקלב: הביאו כאן דוגמה שלא קשורה לדיון.
אורי מקלב: היום פיתחו במדינת ישראל רחפן, טכנולוגיה שיכולה מאוד מאוד להשפיע על נושא הבנייה – מלאים, בטיחות, כוח אדם, ובכלל.
אורי מקלב: זאת דוגמה אחת, אבל יש לא מעט דברים שיכולים להועיל, לדעתנו, גם במהירות הבנייה, בכדאיות הבנייה, בטיחות הבנייה, הוזלת הבנייה.
אורי מקלב: יש באיכות הבנייה ובטיב שלה דברים שהפיתוחים הטכנולוגיים וההתחדשות הטכנולוגית יכולים מאוד להוסיף.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שטכנולוגיית בנייה היא תיעוש, בוודאי זה הדבר הראשון, אבל גם הרובוטיקה יכולה להוסיף, תוכנות ניהול יכולות להוסיף, ניהול עובדים, פיקוח, מלאים.
אורי מקלב: יש מגוון דברים שהטכנולוגיה הקיימת יכולה לעזור לנו בפתרון של מצוקת הדיור.
אורי מקלב: הוועדה היא גוף ציבורי שעוסק בדברים האלה, חשבנו שיש לה מה לתרום בנושא.
אורי מקלב: המטרה של הדיון הזה היא גם לשמוע, אבל גם להזמין אנשים שמפתחים שישמעו מה היעדים שלנו ומה האתגרים שלנו, ואם אנחנו יכולים להוסיף, אנשים יכולים לתרום ולעודד פיתוחים כאלה.
אורי מקלב: יש דברים שיש להם פוטנציאל טוב, אבל צריך לתת דחיפה ומנוף כדי לשלב את הטכנולוגיה המתחדשת.
אורי מקלב: אלה חלק מהדברים שאנחנו רוצים לדבר עליהם בדיון.
אורי מקלב: מטבע הדברים, אני גם מודה לחברי הכנסת שהגיעו לכאן – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וחבר הכנסת עמנואל טרכטנברג שמשתתפים בדיון.
יואב גלנט: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חברת הכנסת ורבין, חבר הכנסת טרכטנברג, המנכ"ל וכל הקהל המכובד הזה.
יואב גלנט: אני אחרי שזומנתי, ביקשתי להגיע כי ראיתי בעניין הזה חשיבות.
יואב גלנט: ברשותכם, אני אתן סקירה קצרה, אבל המשרד שעוסק בזה באופן עמוק, ירחיב על חלק מהדברים.
יואב גלנט: ברשותכם, אני רוצה לספר לכם בקצרה איפה אנחנו נמצאים ולאן אנחנו עומדים ללכת, עם מיקוד בנושא הזה.
יואב גלנט: ראשית, מה המצב שאני פגשתי ב-15 במאי 2015, כאשר אני נכנסתי לתפקיד?
יואב גלנט: עסקתי שלושה חודשים בללמוד את הדברים.
יואב גלנט: גם לא התבטאתי שלושה חודשים, כי רציתי להבין מה המצב.
יואב גלנט: התבררו לי הדברים הבאים: חסרות 100,000 דירות פחות או יותר במדינת ישראל.
יואב גלנט: מחירי הדיור עלו פי שניים בעשור שבין 2005 ל-2015, 60% מהאוכלוסייה היהודית ו-50% מאוכלוסיית המדינה גרה בין אשדוד לבין חדרה, והנושא הספציפי לענייננו, במדינת ישראל לוקח 15 שנים מהרגע שהחלטת שבמקום מסוים תיבנה שכונה ועד שייכנסו האזרחים בממוצע – כמו שאתה יודע, הייתי עם הרב גפני לפני חודשים אחדים ברכסים.
יואב גלנט: ראיתי את הבעיה, שם תכנית הבנייה, התב"ע נמצאת בשלבים שונים עד שנכנסנו לעניין הזה 28 שנים.
יואב גלנט: זה עניין אחר.
יואב גלנט: אנחנו פתרנו את זה, העברנו תיקון בתכנית המתאר הארצית.
יואב גלנט: מתוך 15 השנים הללו, בממוצע כשבע, שמונה נמצאים בתהליכי הפיתוח, ושבע, שמונה שנים – בתהליכי הבנייה.
יואב גלנט: כלומר, כאשר אתה מגיע למקום, נניח לראש העין, ואתה רואים שבונים שם 8,000 יחידות דיור שנמצאות בשלבים שונים, המשמעות שבכספי אזרחים זה בערך שווה 10 מיליארד שקל פחות או יותר.
יואב גלנט: ה-10 מיליארד שקל האלה זה פרויקט אחד מתוך 1,060 פרויקטים שמשרד הבינוי עוסק בהם, חלקם קטנים, מרוחקים בשלבים ראשונים, וחלקם גדולים יותר אפילו, כמו העיר חריש או דברים דומים, יש מגוון שלם של דברים.
יואב גלנט: אני שאלתי את עצמי, האם אנחנו עושים שימוש נכון במה שניתן לנו, בכספי האזרחים.
יואב גלנט: הלכתי לבדוק, יחד עם חלק מחברי המשרד, נמצא פה המנכ"ל שחזר מסין, נתנאל לפידות שעוסק בנושאים האסטרטגיים אבל גם אמון על הנושא של הטכנולוגיה, בדקנו גם את הנושאים הללו.
יואב גלנט: מה מתברר?
יואב גלנט: ברחבי העולם לוקח לבנות שכונה בין חמש שנים במקומות האיטיים לשנה וחצי, שנתיים במקומות אחרים, כלומר זה ארבע, חמש שנים באירופה, זה שנתיים, שלוש בארצות הברית, שנתיים, שלוש בסינגפור, שנתיים בסין.
יואב גלנט: אלה לוחות הזמנים, ועכשיו אתה שואל את עצמך איך הדבר הזה נעשה, כלומר מה יש פה?
יואב גלנט: ראשית, כל ההליך הבירוקרטי של ועדות התכנון וכן הלאה לא מענייננו עכשיו, אבל בא שלב הבנייה.
יואב גלנט: בוא נחזור לאותה ראש העין שבאתי אליה בחודש הראשון לאור זעקתו של ראש העיר ושל התושבים, שאמרו לי: החופש הגדול החל, בקרוב התלמידים יחזרו לבתי הספר, נכנסים לבתים, בואו נראה מה קורה.
יואב גלנט: אתה מזהה שיש בניינים שכבר הסתיימה הכנתם והם מתאכלסים, גני הילדים שצריכים לשרת את האזרחים ואת הילדים במרחק של 500 מטר, אבל באמצע יש ערימות עפר שהגובה שלהן 20, 30 מטר על עשרות אלפי טון, קבלנים אחרים בונים, את כל התהליך מנהל כביכול משרד הבינוי והשיכון בפיתוח הקרקע, אבל למעשה משרד התחבורה בונה את הכבישים, משרד הכלכלה את גני הילדים, משרד החינוך את בתי הספר, ואני יכול להוסיף הרשות את הפיתוח וכן הלאה.
יואב גלנט: כשאתה שואל, מי אחראי, מי מנהל הפרויקט, אין תשובה, כי אין מנהל פרויקט; מה הגאנט?
יואב גלנט: אין גאנט.
יואב גלנט: האם זה שימוש נכון בזה שאזרחים השקיעו 10 מיליארד שקל מכספיהם?
יואב גלנט: התשובה היא לא, ולכן התחלנו בכל השלבים.
יואב גלנט: אני לא רוצה להלאות אתכם בכל הדברים, יש 500 ומשהו שלבים בכל תהליך, צריך לקצר את זה ל-50, צריך לדעת מה קורה בכל שלב.
יואב גלנט: היום אנחנו נמצאים במצב, שאנחנו יודעים באופן נקודתי מה קורה בכל אחד מ-1,060 הפרויקטים האלה, בכל שלב שלו, וקודם כל יש לנו תמונת מצב.
יואב גלנט: זה לא דבר של מה בכך, לקח לנו להקים מערכת פרויקט לעניין הזה במשך שנה וחצי.
יואב גלנט: אנחנו יודעים מה קורה, זאת כבר התקדמות.
יואב גלנט: אני בספק אם יורדים במקומות אחרים לרמה הזאת.
יואב גלנט: אבל מפה הגענו לנושא הטכנולוגי.
יואב גלנט: באנו לסין, באנו לסינגפור וראינו איך בונים.
יואב גלנט: בונים שלד מפלדה.
יואב גלנט: השיטה של בנייה בפלדה החלה בארצות הברית, כאשר ל-U.S Steel של קרנגי לא היה מה לעשות עם הפלדה, כי נגמרו מסילות הברזל.
יואב גלנט: הם החליטו לבנות בתים מפלדה ואחרי זה ציפו אותם.
יואב גלנט: באו הסינים ולמעשה הפכו את זה לבנייה מתועשת, כך שכל קורה של בניין מסוגלת להיכנס למכולה או לסדר גודל דומה ואפשר להוביל אותה, לנייד אותה, ולמעשה יש להם ארבעה חלקים לבנייה: קורות פלדה שהופכות לשלד שעומד ברעידות אדמה בעוצמה מאוד מאוד גבוהה והוא מאוד חזק; רצפות שהן גם תקרות ומכילות את מה שצריך בפנים; קירות חוץ וקירות פנים.
יואב גלנט: אם אתה רוצה בניין שהוא ברמה נמוכה, אתה משלם סכום מסוים, ואתה מקבל גימורים ברמה מסוימת על אותו שלד פלדה.
יואב גלנט: אם אתה רוצה מלון שישה כוכבים, כמו אחד כזה שגרנו בו בסינגפור, אתה משלם פי 10 ואתה מקבל את הרצפות משיש ואת הקירות מזכוכית ואת כל היתר, אבל מה שמפתיע בעניין הזה שמהרגע שמתחילים לבנות את הבניין של 20, 30 קומות ועד שמסיימים אותו, לוקח חודשיים, שלושה.
יואב גלנט: זה הזמן, והכול build-in, הכול בא מהמפעל.
יואב גלנט: ראינו את זה, ראינו מקומות אחרים, ולמעשה זה דבר ראשון שעליו אנשים ירחיבו.
יואב גלנט: תיארתי בקצרה את המצב הנוהג היום.
יואב גלנט: יש ריבוי עוסקים במלאכה, כמו שדיברנו – קבלני תשתיות, רשויות, גופים, תאגידי מים, יזמי בנייה.
יואב גלנט: יש ביצוע, כל אירוע מתרחש על ידי מישהו אחר, כלומר זה גורם א' מממן, משרד כזה, משרד אחר, שחקן כזה, שחקן אחר.
יואב גלנט: המתחמים הם קטנים, עשרות יחידות דיור, לפעמים מאות.
יואב גלנט: לוח הזמנים מסיום התכנון עד האכלוס – והאנשים שלי היו נדיבים – זה שבע, שמונה שנים לפחות, אין בנייה מתועשת בכלל בבניינים שהם מתחת לתשע קומות, למעט הקטנים ביותר, ששם לפעמים זה קורה, ולמעשה אם יש בניין מוכן, מאכלסים אותו בלי קשר לכלום.
יואב גלנט: אנחנו באנו ואנחנו נצא בחודש ינואר, למעשה עכשיו, במכרז הראשון שהתחלנו בו אז שנקרא "תכנן ובנה".
יואב גלנט: המכרז הראשון ייצא עכשיו, זה גורם אחד שמבצע את כלל העבודות של הפיתוח, הבנייה, התשתית וכן הלאה, כלומר הקבלן מקבל שטח, זה יהיה עכשיו באור המזרח בחריש.
יואב גלנט: על השטח הזה יש כ-1,200 יחידות דיור, מהם בערך 1,100 למחיר למשתכן, והוא מחזיר לנו את השטח הזה, כאשר עליו יש תשתיות, כבישים, ביוב, בתי ספר, מדשאות עובדות ובתים מאוכלים, זה פחות או יותר המצב.
יואב גלנט: כלומר, תמורת הזכות למכור 1,200 יחידות דיור שאנחנו נותנים לו על אדמה שהיא אדמה שלנו, אנחנו למעשה דורשים ממנו להשלים את התשתיות, את הפיתוח ואת הכול, הוא יכול כמובן להעסיק קבלני משנה.
יואב גלנט: הדבר השני, הוא חייב להכניס חברה זרה, שמחזיקה לפחות 70% מה-capacity של העבודה והיא מביאה את העובדים, ואם נדרש, טכנולוגיות בנייה, כלומר: זה לא יהיה מצב שאתה יכול לקחת עובדים ממקום אחר ולהסיט אותם, כי אז זה פוגע באתרים אחרים.
יואב גלנט: פר העניין הזה באים, מבצעים, מסיימים, כמו שעשינו בזמנו בנמלים, במנהרות הכרמל וכן הלאה.
יואב גלנט: הדבר השלישי, האתר צריך להיות אתר של 1,000 יחידות דיור ומעלה, והוא גם תואם את גודל החברות.
יואב גלנט: 40 חודש מהרגע שהוא זוכה ועד הרגע שהוא מעביר את האכלוס לכל הדיירים, כשהאכלוס נעשה בשלושת החודשים האחרונים, כלומר אין מצב של מימון ביניים באמצעות זה שהוא מכניס קבוצות שמשלמות כסף, אלא הכול במכה אחת כשהכול גמור, והוא צריך את היכולת לעשות את זה.
יואב גלנט: זה לפחות קיצור של 30%, לדעתי 50% מזמן הבנייה.
מנואל טרכטנברג: העניין של השותף מחוץ לארץ, אתה אומר 70%, אבל בסוף צריך בעל בית.
מנואל טרכטנברג: אם הוא מביא טכנולוגיות בנייה מתועשות, צריך שכל הקונספט של הבנייה יהיה אחר.
יואב גלנט: אני לא מאלץ אותו לטכנולוגיה, אבל אני מאלץ אותו ללוח הזמנים ולגודל.
יואב גלנט: אנחנו יודעים שזה יביא לטכנולוגיה, זה מה שאנחנו יודעים.
יואב גלנט: המטרה של זה היתה מצד אחד שייכנסו פועלים שמסוגלים לעשות את העבודה, כי הדבר הזה פועלים הוא מוצר במחסור, הוא צוואר בקבוק, ומצד שני מאחר שהפועל מתאים את עצמו לסוג הבנייה שאותה הוא מכיר – בין אם זה בפלדה, בזכוכית, בשיטה כזאת, בשיטה אחרת – שהם יהיו בעלי יכולת.
יואב גלנט: אנחנו מכירים את ההצעות, אנחנו יודעים מי החברות שכבר זכו בחלק מהדברים, בחלקן ניגשו כאן למכרזים.
יואב גלנט: אני מעריך שהחברות האלה, שהן חברות שחלקן בנו ערים גדולות בסין, חלקן עובדות במקומות אחרים, יביאו מהידע שלהן ומהחוכמה שלהן, אבל הן יכולות גם ללכת בדרך שהיא יותר קונבנציונלית.
יואב גלנט: דרך אגב, היום ברגעים אלה בשכונת אחיסמך בלוד נבנות כ-600 יחידות דיור ב-12 בניינים.
יואב גלנט: 10 בניינים בטכנולוגיה שהיא לא לגמרי – נקרא לזה בנייה מהירה, אבל היא הגעה של דברים מוכנים וכן הלאה – ושניים בקצב אחר.
יואב גלנט: השניים החלו בשיטה, נקרא לזה, מסורתית חצי שנה לפני.
יואב גלנט: היום 10 הבניינים כמעט גמורים, והשניים האלה עוד לא הגיעו לשלב של גמר השלד, כלומר העובדות מדברות בעד עצמן, אני מזמין אתכם ללכת ולראות.
איילת נחמיאס ורבין: אתה גם אומר שיודעים לשלב בין הבנייה המתועשת לבנייה המסורתית, זאת אומרת: אם אתה צריך גם פתאום להשלים פרויקט, אתה יודע להאיץ את הבנייה, אם נקלעת לסיטואציה.
יואב גלנט: אנחנו יודעים לעשות כל מה שיידרש, אבל אני רוצה שהשוק יעבוד ושהאנשים יפעלו.
יואב גלנט: אני נותן להם את הכללים, ברור לגמרי מבחינת מחזור העסקאות, הניסיון הביצועי במדינות עולם, היקף פיננסי וכן הלאה, שהחברות האלה הן חברות של מעל מיליארד דולר מכירות, זה כל החברות הסיניות, החברה הפורטוגזית.
אורי מקלב: האם אתם מצליחים להפריך את הדימוי של בנייה מתועשת?
אורי מקלב: זה חלק חשוב מאוד.
שהיו אומרים: הטכנולוגיות – אנחנו צריכים לאפשר כל דבר שעומד מצד אחד בהיתרי הבנייה שלנו, בכל הדברים המחמירים, ומצד שני לקבל עליו את התקן המתאים ולפעול בו.
שהיו אומרים: זו תצוגה של שכונת אור המזרח בחריש.
שהיו אומרים: דרך אגב, אני מזמין את האנשים ללכת ולראות את חריש.
שהיו אומרים: זאת עיר שנמנמה 25 שנה, נכנסנו לעניין הזה לפני שנה וחצי.
שהיו אומרים: יש 6,000 יחידות דיור בבנייה.
יעל כהן-פארן: זו לא היתה עיר, זה היה קטן.
יואב גלנט: עוד 6,000 יחידות דיור בקרוב, ועשור מהיום, קרי בחצי השני של העשור הבא, יגורו שם 100,000 איש.
יואב גלנט: זה יש מאין.
יואב גלנט: אנחנו לקחנו את זה כפרויקט, הבאנו לשם את הממשלה בראשות ראש הממשלה עם כל השחקנים.
יואב גלנט: הושקעו לפחות מיליארד שקל כדי להניע את הדברים.
יואב גלנט: יש עוד הרבה כסף בדרך, שמנו פרויקטור מטעמנו שעוסק רק בזה מתחת למנהלת המחוז הצפוני, ובסך הכול הדבר הזה עובד.
יואב גלנט: אני לא נכנס לפרויקט עצמו.
יואב גלנט: אני רוצה לומר מילה אחת על החברות הזרות ולאחר מכן להותיר אתכם עם אנשי המקצוע לכל שאלה.
יואב גלנט: שש החברות הזרות – קודם כל, אנחנו הופתענו, ניגשו 49 חברות למכרז, מתוכן 29 נמצאו עונות לקריטריונים, והשש הראשונות שדורגו, חמש סיניות ואחת פורטוגזיות, הן אלה שהיו ב-top, אבל ההפרש בין מספר 6 למספר 29 הוא מאוד מאוד קטן, ואנחנו נכניס את כל ה-29 אם יהיה צורך, כל אחת מהן רשאית להביא פועלים, לפעול ולהתחרות על הדברים שדיברנו עליהם.
יואב גלנט: המנכ"ל יחד עם ראש מטה הדיור חזרו מסין אחרי שהם השלימו שלב נוסף.
יואב גלנט: אני הייתי לפני שנה ועשיתי את השלב הראשון של המשא ומתן עם השגריר ביחד עם שר הבינוי והשיכון הסיני.
יואב גלנט: עכשיו היה התהליך הזה, ובמהלך פברואר תהיה חתימה או בבייג'ין או בתל אביב או בשני המקומות.
יואב גלנט: גם כאשר החברות האלה יבנו 10,000 יחידות דיור בשנה, זה עדיין יהיה פלח קטן מתוך השוק הישראלי.
יואב גלנט: אני מעריך שהם יעסיקו גם ישראלים, הם יביאו את הטכנולוגיות של בנייה במפעלים מתועשים וכן הלאה.
יואב גלנט: יש דבר אחד שאני מאוד מסכים אתך, אדוני היושב ראש.
יואב גלנט: הרי בבניינים שאנחנו מקימים ובשכונות שלוקח 15 שנה מהרגע שמתכננים אותן ועד שנכנסים אליהן, גרים כנראה גם מהנדסים ישראלים שמייצרים תוכנות לבניין ערים וטכנולוגיות אחרות שמיושמות בסין, בסינגפור או באמריקה, רק הם הולכים יחפים כמו הסנדלר.
יואב גלנט: זה דבר לא הגיוני בשביל Start-up nation, ולכן אני מאוד מברך על הדיון הזה.
יואב גלנט: הדבר הזה שאתם רואים כאן נקרא תכנית לתיעוש ענף הבנייה בישראל.
יואב גלנט: היא הוגשה כמסמך מסכם לממשלה במרץ 16', כי אנחנו ראינו שהפריון בתחום הבנייה הוא הנמוך ביותר מכל ענפי המשק.
יואב גלנט: אנחנו ראינו את זה, אנשים הבחינו בזה.
יואב גלנט: הספר הזה שיש בו כל מה שאני אומר ועוד הרבה, אל"ף אני מעניק לך אותו אדוני היושב ראש.
יואב גלנט: זה לא הוכן לדיון הזה, אבל אני חושב שמה שיש פה, יחד עם הכוח והאנרגיה, מאוד חשוב כדי לקדם את העניין.
יואב גלנט: יכול להיות שיש טעויות, יש שגיאות, אבל ברור לגמרי שעליתם על נקודה מאוד מאוד נכונה.
יואב גלנט: אם אנחנו לא נעשה תהליך של שינוי בפריון, הגברת התיעוש, קיצור הקצב, אנחנו ניתקע שנים אחורה, בלי שום סיבה.
יואב גלנט: אני סיימתי את דבריי.
אורי מקלב: אני רציתי לעבור למנכ"ל, אבל אנחנו מכירים את זה שלחברי הכנסת יש מגבלות זמן.
אורי מקלב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: דקה מזמנך, אני ממש אהיה קצרה, אדוני השר, ותודה לך על המצגת המלומדת.
איילת נחמיאס ורבין: בין יתר תפקידיי בכנסת, אני יושבת ראש שדולת התעשייה הישראלית, מה שאומר שאני מבקרת בשמונה, תשעה מפעלים בחודש.
איילת נחמיאס ורבין: בין היתר הייתי באחד המפעלים שעוסקים בתחום הבנייה גם לפני שבוע.
איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים המדהימים הוא פוטנציאל התיעוש של ענף הבנייה פה בישראל, ואני יודעת אדוני השר והמנכ"ל, שמשימה לא פשוטה הוטלה על כתפיכם, ואני בהחלט לא מזלזלת בזה ואני גם מבינה למה הצורך להביא חברות מחוץ לארץ, למרות שכפי שאתה יודע השר גלנט, אני דיברתי אתך גם על העניין הזה, כי אני מוטרדת מזה שאנחנו מוותרים גם על היכולת לבנות בכושר בנייה ישראלי.
איילת נחמיאס ורבין: אבל מה שלא הייתי רוצה שנוותר עליו זה התעשייה הישראלית, ואני יודעת שהיא יקרה גם ללבך.
איילת נחמיאס ורבין: אם הצליחו לבנות באמצעים של תעשייה ישראלית 24,000 מטר בנויים בעיר הבה"דים בשנה, אני מאמינה שאנחנו נדע לעשות את זה גם כאן.
איילת נחמיאס ורבין: לכן הייתי רוצה שתימצא הדרך עם כל הנושא של הכנסת חברות הבנייה מסין – ושוב אני אומרת, שהמשימה שהוטלה על כתפיכם היא מורכבת, ואני מאוד רוצה שנמצא את הדרך לתמרץ את התעשייה הישראלית המקומית, שיכולה להיות מאוד מאוד חזקה בתחום הזה, כי בסופו של דבר מדובר במוצרים שהם לא יבילים.
איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, הרבה פעמים אתה רואה מפעלים מהצפון הרבה פעמים מפסידים במכרזים בגלל עלויות הובלה, אם מדובר בפרויקט בדרום הארץ, בגלל שמדובר בדברים מאוד מאוד כבדים, ועלויות ההובלה הן מאוד משמעותיות, הן יכולות להיות 20% מהמוצר, וכתוצאה מכך חברות ישראליות מתקשות לזכות במכרז, למרות שמישהו – קרי, הממשלה, אנחנו – שלח אותם להקים מפעלים בקו העימות או במקומות בדרום הארץ.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני מאוד מאוד מבקשת, שבמשרד שלכם – ואני בטוחה שאתם תיענו לקריאה שלי – תעשו דיון איך משלבים את תעשיית הבנייה הישראלית בתוך תהליך התיעוש והטכנולוגיה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: אני משוכנעת שכולנו נצא נשכרים מהתהליך הזה.
מנואל טרכטנברג: קודם כל, אני מברך על העבודה שנעשתה ועל הדברים שהצגת.
מנואל טרכטנברג: לא אחזור על הדברים, אני רוצה להתמקד בשתי נקודות.
מנואל טרכטנברג: טכנולוגיית הבנייה זה לא רק הברזלים, זה גם טכנולוגיית הניהול של תהליך הבנייה.
מנואל טרכטנברג: לעתים קרובות יש איזושהי הטעיה קונספטואלית, אנחנו חושבים על הבניין כישות מאוד ממשית, אבל אם לא משנים את שיטות הניהול – וציינת את זה, אבל לדעתי ללא מספיק דגש – אם החברות הישראליות, היזמים לא ישנו את הדרך שהן ניגשות לפרויקט, קובעות גאנט וכו', כל הדברים האלה שהם כל כך אלמנטריים, הן לא יוכלו לאמץ לעצמן גם טכנולוגיות בנייה מתועשות ומתקדמות.
מנואל טרכטנברג: השאלה מה עושים בהקשר הזה ואיך מנחילים את השיטות האלה.
מנואל טרכטנברג: יש פה ענף בנייה, שאחרי עשרות שנים התקבע באיזושהי שיטת פעולה ממש – אני קורא לזה – פיאודלית, כי לכל אחד יש האחוזה הפיאודלית שלו ומתחת יש עוד אחוזות וכך הלאה, והשרשור של קבלנות המשנה שהגיעה לממדים מטורפים, ובסוף יש בעיית דירה של משקיע moral hazard של סיכון מוסרי וכל השרשרת הזאת ופיקוח ומה לא.
מנואל טרכטנברג: את זה צריך לשנות, צריך לשנות מהיסוד.
מנואל טרכטנברג: אני שמח שאתם עשיתם את המכרז הזה מול החברות החיצוניות, כי אתה צריך איזשהו שוק למערכת כדי להעיר אותה ולהגיד: הנה, אפשר אחרת.
מנואל טרכטנברג: לא רק שאפשר, הנה אנחנו נעשה אחרת ותלמדו מזה או תחדלו.
מנואל טרכטנברג: יש שוק כזה.
מנואל טרכטנברג: אני בקשר עם הטכניון, יש פיתוחים לא מעטים שקורים שם בתחום הבנייה, אני מניח שאתם בקשר איתם.
<קריאה: פרופ' רוזנפלד פה.
מנואל טרכטנברג: אז אני מתפרץ לדלת פתוחה.
מנואל טרכטנברג: אבל גם בפן של ניהול של הפרויקטים – אני לא יודע כמה הפקולטה להנדסה אזרחית שוקדת על הדברים האלה, אבל פה צריך לעשות פעולה מאוד נרחבת כדי להביא לשינוי בהקשר הזה.
מנואל טרכטנברג: המצב בארץ של בנייה מסיבית כזאת הוא משהו חריג בעולם המערבי, לא בסין, אבל בעולם המערבי כן.
מנואל טרכטנברג: יש פה הזדמנות אדירה לא רק לספק דיור, אלא לעצב מחדש את המרחב האורבני במדינת ישראל לשנות דור קדימה ויותר מזה.
מנואל טרכטנברג: השאלה אם בלחץ שאתם נמצאים בו, יש לי רק דברים טובים להגיד על מה שאתם עושים, אבל זה לחץ עצום, האם לא הולכת לאיבוד ההזדמנות לעצב מחדש את המרחב האורבני עם כל מה שמשתמע מזה?
יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב ראש על קיום הדיון החשוב הזה ותודה לשר על הדברים המעניינים שהצגת.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס לפן שאולי הוצג כאן ואולי לא, אני מתנצלת שהגעתי קצת באיחור, וזה הנושא של בנייה ירוקה.
יעל כהן-פארן: בנייה ירוקה כחלק מהותי, שחייב להיות בכל בנייה חדשה בישראל, כל בניין שיעמוד מעכשיו ועוד 100, 200 שנים.
יעל כהן-פארן: לא יכול להיות שכבר היום, כשאנחנו מכירים את הטכנולוגיות ואת השיטות, וזה דבר שהוא לא יותר יקר, אין שום סיבה שלא ייכנס בקודקס, בקוד הבנייה, בבסיס, בטח כשמדובר בטכנולוגיות חדשות – גם כשמדובר בישנות, אבל בטח כשמדובר בטכנולוגיות חדשות.
יעל כהן-פארן: לצערי, זה לא קורה.
יעל כהן-פארן: לצערי, השיטה שמכונה שיטת ברנוביץ דווקא מגבילה, יוצרת גשרי קור, זה נמצא בדיונים של מכון התקנים.
יעל כהן-פארן: אני עוסקת בזה, פניתי גם אליכם בנושא וגם למכון התקנים.
יעל כהן-פארן: לא יכול להיות שדווקא כשמיישמים שיטה חדשה, היא תכניס מגבלות בידוד.
יעל כהן-פארן: אנשים בסוף מתמודדים עם הוצאות חשמל מטורפות.
יעל כהן-פארן: הרי רוצים מצד אחד להוזיל את יוקר המחיה בבנייה יותר זולה ולתת קרקעות בהוזלה ובמחיר למשתכן.
יעל כהן-פארן: מצד שני, אם לא חושבים על הדברים האלה, כל אחד יוציא הרבה יותר על קירור וחימום.
יעל כהן-פארן: היום אנחנו בעולם מתחמם, אנשים יוציאו יותר על קירור בקיץ, והכול קשור, בגלל שבסופו של דבר ישראל גם מחויבת לאמנות בין לאומיות, להפחתת פליטות גזי חממה, אז הבנייה הירוקה היא המענה הראשוני, וזה נמצא גם בהחלטות ממשלה, אבל לתחושתי זה צריך להתקדם הרבה יותר מהר.
יעל כהן-פארן: אם מדברים כבר על שיטות בנייה חדשות שנכנסות ושייכנסו, זה חייב להיות שם.
יואב גלנט: אני אענה בקצרה, כי אני מכבד את החברים.
יואב גלנט: ראשית, לעניין התעשייה הישראלית, היעד הסופי שלנו הוא האזרח מצד אחד, ומצד שני שימורה של התעשייה הישראלית, כלומר: ראשית, אנחנו מדברים על שמונה מיליון ישראל ולא על 8,000 קבלנים.
יואב גלנט: שנית, אנחנו מכירים בצורך של מדינת ישראל לקיים תעשיות מכל הסוגים והמינים, גם אם אין להם יתרון יחסי, אבל הן פונקציה של מקום ושל שיטה, ולכן בהקשר הזה יש לנו שיג ושיח.
יואב גלנט: גם אפשר יהיה להרחיב על הנושאים האלה, למשל אם מישהו יקים כאן מפעל לבנייה מהירה כמו שמתוכנן בדימונה, בשנים הראשונות יועסקו שם הפועלים שהוא יביא, אבל במעלה הדרך הוא יכשיר את האנשים ובסוף יעבדו שם את אנשי הנגב, שהם אלה שיפתחו את הטכנולוגיה וכן הלאה.
יואב גלנט: כלומר, הנושא הזה איננו נסתר מעינינו.
יואב גלנט: לגבי הנקודה האחרונה שעלתה – מיד אני אשיב גם לפרופסור טרכטנברג – אני חושב שאני הייתי בין השרים הבודדים, ושרי הבינוי והשיכון לפי מה שנמסר לי, שביקר באוניברסיטת תל אביב בבית החכם והירוק והלך לראות וללמוד וקיים שם סימפוזיון של יום כדי להבין את הנושא.
יואב גלנט: התהליך הזה גם נטמע וגם חתמנו על הצהרות בין לאומיות וגם אנחנו מתכוונים לעמוד בו.
יואב גלנט: צריך לזכור שהערך של העניין בהסתכלות הוליסטית, ולא בהסתכלות חלקית שמביאה לבעיות ולצרות בפני עצמן.
יואב גלנט: גם הנושא הזה הוא לא דבר שאנחנו מזניחים אותו, ומצד שני אני לא יכול לומר שזה הדבר הדומיננטי בתהליך.
יואב גלנט: צריך לשלב אותו צעד אחר צעד, אבל אני בהחלט בדעה שבמדינה שבה האנרגיה של שימוש במים ביתיים באה ברובה מאנרגית שמש, אפשר לעשות עוד הרבה מאוד דברים כדי לחסוך את התהליך הזה ולהשתמש בעוד דברים.
יואב גלנט: ירחיבו על עידוד מסלולי הבנייה הירוקה וכן הלאה.
יואב גלנט: פרופ' טרכטנברג, אתה התייחסת לנושא ספציפי.
יואב גלנט: חלק מהצוות הזה שהיה פה אתי חזר בסוכות מוועידת האו"ם הביטאט בקיטו אקוודור.
יואב גלנט: היתה שם משלחת, אולי יש פה עוד אנשים שהיו נוכחים בה, שהיו בה 40 ישראלים, חלקם מהממשלה וחלקם מהכנסת – היו תמר זנדברג ודב חנין – וחלקם מגופים שונים.
יואב גלנט: הסתכלנו, למדנו וראינו.
יואב גלנט: זה היה אחרי שקיימנו כנס בנושא העירוניות בעכו שגם בו עסקנו.
יואב גלנט: אין ספק בדבר אחד, משאב הקרקע מוגבל בישראל, ה"קיבה" של הערים הולכת וגדלה, ולמרות שהאוכלוסייה מתרבה הצפיפות לדונם יורדת.
יואב גלנט: הדבר הזה הוא בזבוז שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו, ולכן העתיד בהקשר הזה טמון בפינוי בינוי, לא בדברים קטנים.