GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רועי גולדשמידט: הדוגמה של זירת רצח היא דוגמה שאני חושב שלא יהיו פה הרבה אנשים סביב השולחן שיתנגדו להקנות גישה למידע הזה, למרות שאמזון התנגדה להקנות גישה למידע, אבל בסוף הנקודה היא שאנחנו נותנים גישה למידע האישי שלנו, לספקיות, לענקיות טכנולוגיות, לפעמים הרבה יותר בקלות מאשר לרשויות המדינה.
<רועי גולדשמידט: אפשר לדבר על פרטיות הרבה מאוד זמן, השאלה היא כמה אנחנו נוכל לשמור אותה וכמה זה נשאר איזה שהוא מושג אבסטרקטי כשהיישום שלו בפועל, מבחינת הטובין שאנחנו מקבלים ואנחנו נקבל יותר ויותר, כמו שראש הרשות ציין בהתחלה, ואולי האמת, אני מתחבר למה שאמר עורך דין אור-חוף, צריך לנסות לנסח קודם כל קונספטואלית מחדש את המונחים האלה וגם לשאול עד כמה אנחנו נאבקים מאבק מאסף על איזה מושג שבעצם ביישום היומיומי הולך וכלה מן העולם.
אורי מקלב: רועי, קודם כל תודה רבה, אבל אתה כן יכול להתייחס ממש בחצי משפט על מה שאומרת גב' קטלר, שפייסבוק לא מאזינים.
אורי מקלב: במסמך שלך אתה כן ציינת משהו שאנחנו מבקשים שימוש בפנס ובעצם מאזינים לנו.
<רועי גולדשמידט: הדוגמה של הפנס היא דוגמה ותיקה מאוד, ושוב, גם חברת הכנסת שאשא ביטון הזכירה את זה, אנחנו המון פעמים נותנים הסכמה, הרשאה, להמון המון יישומים לעשות דברים.
<רועי גולדשמידט: אני לא יודע להתייחס ספציפית ל - - - אני אומר, אני גם במסמך שלי אז התייחסתי לזה שלטענת חברת פייסבוק הם לא מאזינים אלא אם בן אדם רוצה, למשל, להעלות סטטוס ובסטטוס הוא כותב 'מאזין בדיוק לג'סטין ביבר', וזו יכולה להיות אולי דוגמה מתאימה, אז מקנים לו את הכלי שמאפשר לו לעשות את זה.
<רועי גולדשמידט: ושוב, להיתפס, בלי לזלזל בכוח השוק של פייסבוק ובהשפעתה על הפרטיות שלנו, פייסבוק היא שחקן אחד בתוך שדה שלם שאוגר עלינו מידע וכל האפליקציות שמבקשות גישה למידע האישי שלנו והשאלה היא כמה רמו"ט וכמה אנחנו בכלל, כחברה, מסוגלים או להגדיר גבולות מחדש או לנסח מחדש את המונחים שלנו לקבל פרטיות.
<אלון בכר: אני רק אומר במשפט אחד, בהקשר הזה.
<אלון בכר: אני חושב שהדיון הזה, המעניין והחשוב הזה, הוא רק מציף עד כמה הנושא הזה הוא מורכב ולבעיות מורכבות ולאתגרים מורכבים יש פתרונות מורכבים.
<אלון בכר: אין פה פתרון אחד קטן שעושה, זה תהליך שלם, שהוא גם חקיקתי וגם חינוכי, גם גלובלי וגם מקומי.
<אלון בכר: אני חושב שבהקשר של מה שאמרת בהתחלה, בסוף הדיון אתה תוכל לומר בצורה יותר קלה שזה שאתה נותן לאפליקציה או לרמקול של גוף מסחרי להאזין לך, הוא לא עושה לך טובה, הוא אפילו כנראה יציע לך דברים שמעניינים אותך, לא בהכרח במחיר הטוב ולטובתך, אבל אני חושב שכשנבין גם את זה, יחד עם פרדיגמות חדשות ויחד עם רגולציה גלובלית שעוסקים בזה הגופים הגלובליים, כי הרי מבינים שהכלכלה הגלובלית עוברת לאזור הזה, רק שילוב של כל הדברים האלה ביחד יכול להביא, ואני מציע לכולנו לא לפחד ולא להתייאש, אלא להבין שהפתרון מורכב כי הבעיה מורכבת והוא לא יקרה, לא מהיום ולא ממחר, אבל כל דבר שכל אחד מאיתנו יעשה יתרום לזה, גם חקיקה, גם תקנות, גם הסכמים בינלאומיים, גם אכיפה משולבת בין רשויות גלובליות וגם צעדים שנעשים כיום באירופה, ב-OECD, ובמקומות אחרים כדי לאתגר את הדבר הזה ולהסדיר את זה.
<אלון בכר: כל אלה ביחד יכולים לאפשר לנו חיים נורמליים.
אורי מקלב: אני אתייחס למה שאתה אומר בסיכום דבריי, אבל ממש בקצרה, עורך דין יהונתן קלינגר, בבקשה.
<יהונתן קלינגר: אני אדבר מאוד מהר, כיוון שדברים נכנסים לפרוטוקול בכל מקרה.
<יהונתן קלינגר: מאוד שמחתי לשמוע את ההתייחסות המאוד חיובית, אבל יש שישה דברים, ואני אהיה באמת קצר שחסרים לנו היום ואנחנו נשמח אם כבוד היושב ראש יקדם חקיקה בהם.
<יהונתן קלינגר: הדבר הראשון, שזו הצעת חוק שכבודו כבר הגיש, זו הצעת חוק שתודיע לנושאי מידע על אירועי אבטחת מידע שקרו במידע שלהם.
<יהונתן קלינגר: כלומר אם קופת חולים הדליפה מידע פרטי שלי בטעות - - - זה דבר קריטי בעבורנו.
<יהונתן קלינגר: בתקנות אבטחת מידע יש חובת יידוע לרשות המוסמכת ולא לנושאי המידע, לא לאנשים שהמידע נשמע עליהם.
<לימור שמרלינג מגזניק: הרשות, אנחנו, הרגולטור, עשויים לקבל החלטה ש - - -
<יהונתן קלינגר: כן, 'עשויים לקבל', את יודעת, אני מאוד שמח שאני אדע ביחד איתכם כשגונבים את המידע שלי.
<לימור שמרלינג מגזניק: איזון.
<לימור שמרלינג מגזניק: אוקיי.
<יהונתן קלינגר: הדבר השני שחסר לנו, כאנשים שעוסקים בפרטיות, זה אפשרות וכלי שיאפשר תביעות ייצוגיות על פגיעה בפרטיות.
<יהונתן קלינגר: כשבנק מדליף מידע פרטי בטעות, כשיש אירוע אבטחת מידע ומידע נעלם, הייתי שמח אם היו קופצים עורכי דין ומתפרנסים מלהגן על הפרטיות שלי ושלך בתביעות ייצוגיות כאלה.
<יהונתן קלינגר: הדבר השלישי הוא זכות העיון.
<יהונתן קלינגר: זכות העיון, שדיברו עליה בהרחבה, הזכות שלי לקבל עותק מההקלטות, היא זכות מצוינת, אבל אין לה סנקציות.
<יהונתן קלינגר: אם אני לא קיבלתי עיון על פי חוק אני יכול ללכת לבית המשפט ולבקש את העיון הזה, אי אפשר להעניש את מי שסירב לי מלבד להכריח אותו לעיין - - -
<גילי בסמן ריינגולד: יש לרמו"ט סמכות להטיל קנסות.
<יהונתן קלינגר: לכם יש סמכות להטיל קנסות, אני צריך לפנות אליכם.
<יהונתן קלינגר: אני צריך לפנות, להבדיל מכם, לבית המשפט בשביל לקבל את הזכות לעיון.
<יהונתן קלינגר: רביעית, אחר העיון, אין לי זכות למחוק מידע שאינו רלוונטי יותר.
<יהונתן קלינגר: יש לי זכות לעיין במידע, יש לי זכות לתקן אותו, אבל אם אני לא רוצה שמפרסם מסוים ישמור מידע עליי, אם אני לא רוצה, סגרתי חשבון בחברת סלולר, עברתי מעירייה, אני לא יכול להגיד להם 'חברים, המידע הזה אינו עדכני יותר, תמחקו אותו'.
אורי מקלב: זה גם עד היום לא יכולת לבוא לרשות מקומית ולמחוק - - -
<יהונתן קלינגר: אני אומר, אין לי את הסמכות למחוק מידע - - -
אורי מקלב: אבל זה לא קשור לעידן הטכנולוגי, גם כשהיו ניירות אתה לא יכול - - -
<יהונתן קלינגר: כן, אבל בהגנה טכנולוגית יש אלפי גופים שאוספים עליי מידע, חברות פרסום מקוון, כל אלה שבזכותן אני מקבל אפליית מחירים, אני מקבל שני מחירים שונים, אני רוצה לבוא אליהם ולהגיד להם 'חברים, אני יודע שאספתם עליי מידע על פי הסכמתי, אני שולל את ההסכמה, לא רק שתפסיקו לאסוף מכאן ואילך, אלא תמחקו בבקשה'.
<יהונתן קלינגר: נכון להיום זה מותנה אך ורק בהסכמה ובאדיבות שלהם ולא בכוח חוקי.
<יהונתן קלינגר: אם הייתה סמכות חוקית לאפשר מחיקת מידע שאינו רלוונטי עוד מצבו היה טוב יותר.
אורי מקלב: אתה מדבר על חלק ממידע.
אורי מקלב: יש דברים, בסיסי כן, דברים אחרים לא.
אורי מקלב: זה גם יכול להיות.
<יהונתן קלינגר: מה שכבודו יקדם זה כבר טוב.
<יהונתן קלינגר: בוא נתחיל.
אורי מקלב: לא, אני אומר, גם בדרישה יכול להיות הכול ואפשר להגיד גם - - -
<יהונתן קלינגר: נכון, 'תמחק רק את המידע הדמוגרפי עליי', 'רק את המידע הבריאותי'.
אורי מקלב: דברים בסיסיים שאתה אולי תצטרך בעתיד לדעת או - - -
<יהונתן קלינגר: עברתי קופת חולים, כל המידע עבר לקופת החולים החדשה, אני לא רוצה שימשיכו לשלוח לי פרסומות בדואר.
אורי מקלב: יהונתן, מי אמר לך שהיום כשאתה עובר קופת חולים חלק מהמידע הרפואי - - - זאת אומרת המידע הרפואי נניח - - -
<יהונתן קלינגר: המידע יעבור לקופה החדשה, אבל - - -
אורי מקלב: אבל מי אמר שהם לא משאירים את זה באיזה - - -
<יהונתן קלינגר: בדיוק, מה קורה אם משאירים אותו.
<יהונתן קלינגר: אין לי שום - - -
אורי מקלב: בהחלט יכול להיות שמשאירים אותו, יכול להיות שבמחשבים של - - -
<יהונתן קלינגר: עכשיו, אם הם שומרים אותו למטרות הקופה, זה בסדר.
אורי מקלב: הוא מביא דוגמה נכונה, מי ערב לנו שכשאני עובר קופת חולים - - -
<יהונתן קלינגר: עובר בנק.
אורי מקלב: או בנק, שהמידע, אבל נניח מידע רפואי, שקופת החולים עדיין ממשיכה להחזיק את זה.
<גילי בסמן ריינגולד: בהרבה מקרים ממשיכים להחזיק למטרות של הגנה משפטית, בקרה.
<יהונתן קלינגר: בסדר, אחרי שהמידע כבר לא רלוונטי.
<יהונתן קלינגר: שבע שנים אחרי שסגרתי את חשבון הבנק.
אורי מקלב: אחרי שבע, או אחרי עשר, עוד שלוש שנים מקדמות.
<יהונתן קלינגר: חמישית, סובסידיות או תמריצים לחברות שלא יאגרו מידע עודף, שלא יאגרו מידע שהן לא צריכות, החל ממצב שבו חייבים להגיש דוח שנתי על המידע שאתה שומר לנושאי המידע, לנו, לאזרחים, ועד לצורך העניין לסבסד ולתת תמריצים לחברות שייפטרו ממידע לא רלוונטי, בין אם זה גופים ממשלתיים, שיש להם הרבה מידע לא רלוונטי יותר, ובין אם זה גופים פרטיים.
<יהונתן קלינגר: ואחרון, וחשוב מאוד, זה כוח רמי מור.
<יהונתן קלינגר: כבר שבע שנים אנחנו מחכים שהכנסת תחוקק חוק שיאפשר לאתר מעוולים באינטרנט.
<יהונתן קלינגר: אם מישהו פרסם עליי את המידע הפרטי שלי, הדליף צילומי עירום שלי, אין לי את היכולת כאזרח להגיע בתביעה אזרחית ולהכריח את המתווכים, את ספקיות האינטרנט, את אתרי התוכן, להעביר את המידע.
<יהונתן קלינגר: בית המשפט העליון קרא לכם, למחוקק, כבר כמה פעמים לתקן את המצב.
<יהונתן קלינגר: זה חשוב, כמובן עם האיזון הנכון בין הזכות לפרטיות, שמאוד חשובה כאן, שלא ייתנו את הצווים האלה על כל שטות שמישהו כותב באינטרנט, ו - - -
אורי מקלב: ובין דברים מהותיים מאוד.
אורי מקלב: אין על זה מחלוקת.
<יהונתן קלינגר: תודה רבה, כבודו.
אורי מקלב: תודה, יהונתן.
אורי מקלב: נירית זידר, האגודה לזכויות החולה.
<נירית זידר: אני אדבר בנקודות קצרות.
<נירית זידר: הגרף שהראיתם כאן, שהנושא של בריאות, הרגישות לבריאות היא הרגישות הגבוהה ביותר, ממש לא מפתיע אותנו, אבל אם הייתם עושים את אותו סקר בקרב אנשים חולים, נאמר בתור בקופת חולים או בבית חולים, יש להניח שהייתם מוצאים תוצאות שונות לגמרי.
<נירית זידר: זה מה שקורה כשמגיעים לרופא והרופא שואל, 'אכפת לך שאני אעביר את המידע הזה לקולגה שלי?', בחו"ל, בארץ, לא משנה מה, כמעט תמיד החולה יגיד כן והוא לא מודע לאן זה מתגלגל הלאה.
<נירית זידר: אני לא אכנס כאן לפתרונות טכנולוגיים, אבל מן הראוי שיהיה איזה שהוא אמצעי שיאפשר הסכמה מדעת להעברת מידע לגורמים רפואיים וגם כאלה שהם פרא רפואיים, בין קופת חולים, בין בתי חולים, second opinion בחו"ל, בשימוש לגופים שהם מסחריים לפעמים.
<נירית זידר: כאן אני מדברת על מידע פרטני, לא פחות חשוב מזה המידע שאוספים עלינו כקבוצות גדולים, מחקרים אפידמיולוגיים, גם לזה יש משמעות.
<נירית זידר: זה נושא אחד.
<נירית זידר: נקודה נוספת, בקצרה, מן הראוי שלבן אדם, כשהוא משתחרר מבית החולים, כשהוא מסיים ביקור אצל רופא, יעבור המידע אליו בצורה דיגיטלית.
<נירית זידר: אותו מידע ששמור אצל הרופא בצורה דיגיטלית יעבור גם אליו, שיהיה שמור אצל כל אחד, תהיה לו אופציה כזו שהדברים יהיו שמורים אצלו לשימושו בהמשך.
אורי מקלב: 30 שניות, עורכת דין איילת כהן, יכולה?
<איילת כהן מעגן: כן, לגמרי.
<איילת כהן מעגן: אני רק רציתי לשאול לגבי אותה הנחיה שיוצאת היום, איך יתגברו על שני דברים, אחת, על העובדה שבעצם זה לא מאגר מידע שנועד לעיבוד, אותן הקלטות.
<איילת כהן מעגן: שוב, בלי להתייחס לעצם העניין שלקוח רוצה לקבל את ההקלטה אודותיו, את זה אני יכולה להבין.
אורי מקלב: אז תכינו את זה בצורה כזאת.
<איילת כהן מעגן: אבל זה לא מידע שנועד לעיבוד.
<איילת כהן מעגן: ושתיים, היו שלל הצעות חוק בעניין הזה, אפילו אחת עומדת להידון בקרוב, משום שהמחשבה הייתה שצריך לתקן את זה בחקיקה ולא בדרך של הנחיה.
אורי מקלב: כשזה יגיע למעשה בטח תוכלו - - - אבל אני לא חושב עכשיו להעלות את זה, היא העלתה את זה.
אורי מקלב: אני קודם כל מודה לכם מאוד על הדיון הזה, הוא דיון שמעשיר אותנו, דיון מעניין ומרתק, שבעצם נתן לנו - - - מאוד, רק נגענו בנקודות, בכל נושא שנגענו יכול להרחיב ויש מקום להרחיב, ובאמת זה נעשה רק להציף את הנושא ביום הבינלאומי שיש לנו בהגנת הפרטיות.
אורי מקלב: באמת גם תודות לרמו"ט שהיו שותפים בדיון הזה עם הצעה וסדרי הדיון.
אורי מקלב: הנושאים הם לא חד ערכיים, בעידן הזה יש גם את החלק הפסיכולוגי, איך להסתכל על הדברים, במה להסתכל, יש כאן גם הרבה ערכים וחשיבה, עולם ומלואו, ויש לנו כאן את הנושא של הממשלה, כל הנושא של העברת מידע - - - שומר על המידע והשימוש ומה יודעים עלינו ומה לא, גם בממשלה, מה הכרחי ומה לא הכרחי, שזה נושא בפני עצמו, והנושא המסחרי וגם הנושא הפרטי.
אורי מקלב: אני רואה את זה כשלושה חלקים.
אורי מקלב: גם המסחרי הוא לבד, כשאני בא וקונה משהו, משתמש במשהו, רוצה משהו, רוכש משהו, וגם אחרי זה, הדברים שלי האישיים, עד איפה זה נעשה בתוך הדברים שלי.
אורי מקלב: גם למדנו שבגלישה שלי ובחיפוש שלי, לא רק שהכול ידוע, אלא בסופו של דבר זה גם לא לטובתי.
אורי מקלב: זה חידוש, זה הפוך, זה לרעתי העניין הזה.
אורי מקלב: זה ודאי לאנשים במודעות חסר מאוד.
אורי מקלב: אין לנו ספק שהמודעות, יש כאן חלק שמאוד - - - יש פער גדול מאוד בין הידע למה שקורה למודעות ומה שיודעים.
אורי מקלב: ברור שיש כאן פערים מאוד גדולים בין אנשים שיודעים קצת, בין כאלה שבכלל לא יודעים וגם אנשים שחושבים שהם יודעים הרבה, עדיין לא יודעים.
אורי מקלב: בסיכומו של דבר אנחנו עוברים שינוי מהיר בעולמנו בזכותה של הטכנולוגיה ואנחנו באמת שמחים על כך, זה מקנה לנו הזדמנויות ויתרונות רבים, עם זאת הפרטיות שלנו עוברת שינוי וכרסום משמעותי, לכן אנחנו חושבים שיש להקצות משאבים לשם מודעות של הציבור ביחס לפרטיותו, הזכויות שלו ביחס למידע האישי, יש לבחון דרכים חדשות כיצד להגן על הפרטיות של האזרחים, כולל חקיקה, הן מפני רשויות המדינה, במקרים של שימוש לא מידתי, והן ביחס לחברות מסחריות וגם השימוש האישי.
אורי מקלב: גם הייתה לנו הצעה אולי לחשוב למנות בארגונים גדולים ממונה הגנת הפרטיות, שזה גם יהיה חלק מתהליך, זה גם יכול להיות דבר שיועיל.
אורי מקלב: אני פותח את ישיבת ועד המדע והטכנולוגיה.
אורי מקלב: היום יום שני, כ"ו בכסלו תשע"ז, 26 בדצמבר 2016.
אורי מקלב: הנושא שלנו זה דו"ח מצב המדע בישראל לשנת תשע"ז-2016.
אורי מקלב: הדו"ח מוגש על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
אורי מקלב: זה הנושא שלנו.
אורי מקלב: מי שיודע רואה שהשולחן שלנו קצת ערוך אחרת.
אורי מקלב: עם כל הכבוד והחשיבות לחנוכה, שאנחנו היום חוגגים את חנוכה, אבל זה לא לכבוד החנוכה.
אורי מקלב: זה לא מסיבת חנוכה.
אורי מקלב: דווקא לכבוד איש יקר מאד, שמלווה את עבודת הוועדה ושיתוף הפעולה שלו עם הוועדה מספר שנים רב הוא בצורה מאד מאד מיוחדת, טובה, מועילה ותועלתית.
אורי מקלב: ד"ר מאיר צדוק.
<מאיר צדוק: אני מוכרח להגיד, הפתעתם אותי מאד.
<מאיר צדוק: אני עוד אקח את זה ברצינות.
אורי מקלב: ד"ר מאיר צדוק, אדוני מנכ"ל האקדמיה, אני לא יודע אם כולם יודעים, אתה פורש.
<מאיר צדוק: כן, ב-1 בינואר.
אורי מקלב: הנה, הקדמנו.
אורי מקלב: בזכות זה שהקדמנו את התקציב שבוע קודם, יכולנו לקיים את הישיבה היום בצורה רגועה יותר.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להודות לך, להרים כוסית ושתייה ומזונות וכיבוד קל לכבוד היום הזה, כדי לציין את שיתוף הפעולה, לציין את תרומתך הגדולה.
אורי מקלב: אתה עוזב ופורש בשם מאד טוב, בשם של עשייה מאד מאד ברוכה וקידום הנושאים של האקדמיה בישראל, המדע בישראל.
אורי מקלב: אנחנו נבקש מפרופסור נילי כהן לומר מספר משפטים לכבודך ולאחר מכן גם כן מפרופסור רות – הנשים שעבדת איתן.
אורי מקלב: אחרי זה יש לנו גם הפתעונת קטנה ונתקדם.
<מאיר צדוק: יש זכות תגובה?
אורי מקלב: נראה לפי מה שיגידו.
אורי מקלב: אם יהיה לך מה להוסיף תוך כדי.
<נילי כהן: שלום לכולם.
<נילי כהן: האירוע שבו האקדמיה מגישה לכנסת, לוועדת המדע של הכנסת את דו"ח מצב המדע, הוא האירוע המושלם לסמל פרידה ממאיר.
<נילי כהן: אני אומרת פרידה, ואני לא מתכוונת ממש לפרידה, כי זה סיום מסוים, אבל ברור שמאיר ימשיך להיות חלק מאתנו באופן אישי ובאופן קיבוצי, באופן מוסדי, כי מאיר הוא מנהל האקדמיה מזה 30 שנה והוא הטביע את חותמו על האקדמיה.
<נילי כהן: הוא יחד עם הנשיאים, התווה קווי דרך.
<נילי כהן: הוא פעל בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם מוסדות הממשלה, עם מוסדות בינלאומיים לקידום המדע.
<נילי כהן: הוא היה אחד מאלה שעמד ליד עריסת הקרן הלאומית למדע, שהחלה מתקציב אפסי, אפילו כמעט מהתנגדות והיום התקציב שלה הוא 600 מיליון שקלים.
<נילי כהן: יושב כאן בני גיגר, ראש הקרן הלאומית למדע, שלמעשה מנהל את הקרן הגדולה ביותר בישראל לעניין זה, שמאיר היה אחד מההוגים שלה, יחד עם פרופסור יורטנר.
<נילי כהן: אז מאיר היה מנכ"ל מסור, שהתווה, שסייע בגיבוש מדיניות וברוחו הטובה הוא יצר אווירת שיתוף ועבודת צוות מצוינת.
<נילי כהן: יושב כאן צוות האקדמיה.
<נילי כהן: יש לנו צוות מצוין והבחירה של צוות האקדמיה נעשתה על ידי מאיר וזאת התוצאה.
<נילי כהן: התוצאה שאנחנו לא רק מקדמים את המדע, אלא עושים זאת באווירה טובה ומתוך שיתוף פעולה ואנחנו שמחים שנפלה בידינו הזכות לעבוד עם מאיר ואנחנו קצת מצטערים על הסיום.
<נילי כהן: אז תודה רבה מקרב לב ורוחך הטובה ואתה תמשיכו להיות באקדמיה.
אורי מקלב: תודה רבה פרופסור נילי כהן על הדברים החמים.
אורי מקלב: פרופסור רות ארנון, היו לך כמה שנים עם מאיר, אז זה גם חשוב לשמוע.
<רות ארנון: כן, בהחלט וזה היה הנאה צרופה לעבוד עם מאיר.
<רות ארנון: קודם כל מאיר הוא היסטוריה מהלכת של מערכת ההשכלה הגבוהה בארץ.
<רות ארנון: הוא התחיל את העבודה שלו לפני שהוא היה המנכ"ל של האקדמיה.
<רות ארנון: הוא היה בות"ת, כך שהוא הכיר גם את הפן של ההתנהלות של ות"ת ואחר כך את הפן של ההתנהלות של מערכת ההשכלה הגבוהה בכלל ושל האקדמיה הלאומית למדעים.
<רות ארנון: הוא היה נציג שלנו, נציג בכמה וכמה ארגונים בין לאומיים וארגונים שמטפלים בציוד, כגון ה-ESRF, שזה הציקלוטרון האירופאי, שמשרת את כל המדענים הישראלים.
<רות ארנון: הוא ביקר את המזכ"לים של רוב האקדמיות למדעים בעולם, שאיתם אנחנו מקיימים קשרים ובמיוחד אני אציין את האקדמיה הלאומית למדעים האמריקאית ואת הרויאל סוסייטי באנגליה.
<רות ארנון: ובאמת, באמצעותו של מאיר אפשר היה להגיע לכל אחד ולסדר דברים מהר וביעילות.
<רות ארנון: אז מאיר, אני בטוחה שאתה תחסר באקדמיה, אבל אתה תהיה במרחק של טלפון.
<רות ארנון: אז אני מתארת לעצמי שהטלפון של יצלצל לעתים קרובות.
<רות ארנון: אני מאחלת לך הנאה מהחיים שלאחר האקדמיה.
<רות ארנון: יש כאלה ושיהיה לך כייף.
אורי מקלב: תודה רבה, תודה רבה על הדברים.
אורי מקלב: מאיר, אתה יכול לומר.
<מאיר צדוק: אני אעשה את זה קצר, כי זה לא יהיה דו"ח מצב המדע, אל תדאגו.
<מאיר צדוק: צריך תמיד להגיד מסר אחד קצר במפגשים כאלה.
<מאיר צדוק: לצערי אין לנו סיביל סרבנט במובן שאני מבין אותו במערכת שלנו ומזלי הגדול שמצאתי את עצמי בתוך מערכת שהשיקולים היחידים שלה הם מקצועיים והמערכות – בחירת האנשים, דרך הבחירה של הצוות המקצועי וכמובן גם של חברי האקדמיה, כל המערכת שלנו, מערכת ההשכלה הגבוהה היא פגיעה ורגישה וצריך להגן עליה וצריך להגן עליה כל הזמן.
<מאיר צדוק: מה שאני אומר זה באמת בכל הכנות האישית.
<מאיר צדוק: אנחנו כולנו ילדי מהגרים.
<מאיר צדוק: אמנם דוד בן גוריון כתב על קברו עלה בשנת-, כי כולנו עולים, אבל ילדי מהגרים, ילדי פליטים ומה שעשינו כאן זה נס.
<מאיר צדוק: והנס הזה הוא בזכות חבורה שמסורה בלב ובכנות.
<מאיר צדוק: פעילה בתחומי הביטחון, הכלכלה, החברה והמערכת המדעית.
<מאיר צדוק: זה הליבה שמאפשרת לנו פה את המשך הקיום והיא קודמת לדעתי להרבה דברים אחרים.
<מאיר צדוק: יצא לי לעבוד עם גדולי המדענים.
<מאיר צדוק: הייתי בחברתם וכמו רוב החיים שלנו זה היה במקרה, בכל המקריות.
<מאיר צדוק: אני מאד נהניתי.
<מאיר צדוק: אני כמובן לא רואה את עצמי מסיים, אבל באמת זה מאד מרגש.
<מאיר צדוק: הפתעתם אותי ואני לא רגיל שמפתיעים אותי, אז באמת תודה רבה.
<מאיר צדוק: אולי רק עוד משפט.
<מאיר צדוק: את ועדת המדע של הכנסת יזמה האקדמיה למדעים.
<מאיר צדוק: חיפשנו בית, שבו אפשר יהיה לקיים שיח בינינו, בתוך הקהילה המדעית, שאפשר יהיה לקיים עם חברי הכנסת, עם הכנסת, שיהיה נקי, עם אווירה נעימה.
<מאיר צדוק: מאחר שאני פה משנת 1972 מסתובב במסדרונות האלה, זה המקום היחיד, בכנות, בזכות החבורה פה, הצוות המקצועי, ענת, איילת, נעמי וכמובן חברי הכנסת שניהלו פה, יושבי ראש הוועדה – משה גפני, מאיר שטרית ואדוני יושב הראש.
<מאיר צדוק: מצאנו בית.
<מאיר צדוק: בית ושיח קודם כל בתוך הקהילה המדעית וזה קריטי, כי אין לכם מושג.
<מאיר צדוק: זה הפורום היחידי שבו ראשי המוסדות, ראשי המערכת נפגשים וזה חשוב.
<מאיר צדוק: הבית הזה חשוב לנו ויקר לנו.
<מאיר צדוק: תודה רבה.
אורי מקלב: תודה, תודה לך על הדברים.
אורי מקלב: מאיר, אני רוצה להגיד לך שכשאני נפגשתי עם מנהלת הוועדה ועם צוות הוועדה בשיחה הראשונית להכיר את עבודת הוועדה מבפנים, לא רק מבחוץ כחבר או כחבר כנסת, באמת ראיתי את הדגש.
אורי מקלב: מיד הבחנתי בדגש באחריות שיש, בשיתוף הפעולה שיש בכל הנושא של האקדמיה למדעים ובכל הנושא של המדע, באחריות שיש וברצון לקדם את זה וראיתי איך שהרגישו את האווירה המיוחדת בשיתוף הפעולה שיש.
אורי מקלב: ציינו באמת גם את הנשיא, גם את הנשיאות וגם אותך כמנכ"ל.
אורי מקלב: המומחיות שלך בנושא תכנון ותקצוב של מערכות ההשכלה הגבוהה, שזה באמת לא שאלה של דמי חנוכה.
אורי מקלב: תקצוב ותכנון זה החלק הכי חשוב ביישום של הדברים, בלפתח את הדברים, לקדם את הדברים.
אורי מקלב: ויחד עם זה, המקצועיות שלך לא לקחה ממך את הלבביות, כפי שמציינים העובדים שעובדים איתך שלושה עשורים.
אורי מקלב: את האווירה משפחתית שאתה משרה מסביבך, את החמימות, את הלב.
אורי מקלב: אנחנו נמצאים בחודש כסלו, אומרים שזה שילוב של שתי מילים – של כס ולב, אז באמת יחד איתך – הכיס מצד אחד, התכנון והתקצוב זה הכיס, אבל יחד עם זה גם הלב, הלבביות והחמימות שלך.
אורי מקלב: אז אם אנחנו אומרים שזה החיבור האופטימאלי שיש, הנה אתה מייצג וראינו לכן חובה וגם זכות להציג את זה בפתיחת הוועדה, את האירוע הזה.
אורי מקלב: יש לנו גם תשורה קטנה עבורך מהוועדה למזכרת.
אורי מקלב: אני שמח לתת לך אותו.
אורי מקלב: דברים ממש קטנים, אבל בוודאי אנחנו מקווים שיהיו בהם גם שימושים.
אורי מקלב: זה עט של הכנסת עם כיתוב של הכנסת, אמנם באנגלית.
אורי מקלב: את המילים לא כתבנו, זה ביחד עם מה שיש.
אורי מקלב: אלה כרטיסי ביקור ביחד.
אורי מקלב: שיהיה לך מזכרת על שולחן העבודה שלך.
אורי מקלב: את הכיתוב שכתבנו וכאן עם סיכה, יש גם סיכה, כל מה שיש לכנסת לתת לך היא נתנה לך.
אורי מקלב: אנחנו עוברים במעבר בין החלק הטקסי, הרגשי, לחלק המעשי שאנחנו היום התכנסנו, וזאת הצגת דו"ח מצב המדע בישראל.
אורי מקלב: גם מי שלא מתעמק בדו"ח ורק רואה את הדו"ח, ואפילו רק מדפדף, הוא רואה קודם כל עבודה רבה שהושקעה בעצם הכנת הדו"ח.
אורי מקלב: אנשים שעמלו והכינו.
אורי מקלב: הוועדות השונות, תת ועדות שהכינו.
אורי מקלב: אנשים מהשורה הראשונה של האקדמיה, פרופסורים מכובדים, בעלי שם שהשקיעו, דוקטורים שהשקיעו את מיטב זמנם בכך, ולנגד עיניהם דבר אחד עמד.
אורי מקלב: זה דו"ח שאמור לראות את העתיד, את חשיבות העתיד.
אורי מקלב: אני אומר גם אם כל העבודה הייתה רק בשביל הכנת הדו"ח, כבר היה שווה.
אורי מקלב: הדו"ח הזה הוא מסמך חשוב מאד.
אורי מקלב: הוא באמת מציף את מה שקיים, מה אנחנו יכולים לעשות ומה צריך לעשות.
אורי מקלב: ודאי שהמטרה היא יותר לראות את העתיד.
אורי מקלב: איך אפשר לקדם, איך לאגם משאבים, על מה לשים דגשים.
אורי מקלב: ברור בעניין הזה שהדו"ח הזה מצביע וזה גם לנו ידוע, שיש פער בישראל בין היכולות, בין ההון האנושי שיש לנו לבין בסופו של דבר נקרא לזה היישום, ההשקעה, המשאבים, ההצטיידות והתשתיות שאנחנו מקצים עבור הדברים האלה.
אורי מקלב: בזה יש לנו פער גדול מאד מעצמנו וגם וודאי בהשוואה למקומות אחרים.
אורי מקלב: הדבר הזה, לפעמים אנחנו חכמים ומסתכלים האם זאת חכמת אנשים, אם יש חכמה ואם אנחנו חכמים, אז איך יכול להיות שיש לנו פערים כאלה וכמה הדברים האלה, כשיש את הפערים האלה, כמה הם כואבים ומכאיבים וכמה אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לשנות אותם ולסדר אותם.
אורי מקלב: יש שינוי בעניין הזה ונמצא כאן גם מנכ"ל המשרד, פרץ וזאן, שאנחנו יושבים כאן בישיבות ורוצים לראות איך אנחנו באמת מקדמים את הנושאים האלה.
אורי מקלב: הדו"ח הזה, זה שהוא פרוס לפרוסות, גברתי הנשיאה, באמת דקות בכל מה שרלבנטי עניין הזה, ולקחת כל חתך ולראות מה יש בו, מה אפשר לעשות בו, מה צריך לעשות בו, הוא באמת חשוב, הוא מקיף את הכל.
אורי מקלב: אנחנו נשמע מכם סקירה מקצועית על מה נאמר בתוך הדו"ח.
אורי מקלב: אני ראיתי גם עוד נושא אחד שאתם כתבם אותו ואותי הוא תפס וזה הנושא של המשבר במדעי הרוח.