GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה מלינובסקי: אני מדברת על רכב משפחתי.
אורי מקלב: אבל הם גם משתדלים שזה יהיה ממוקד למי שמסיע ילדים קטנים.
אורי מקלב: מי שלא מסיע ילדים קטנים לא יצטרך, זה לא בכל הרכבים.
אורי מקלב: מי שלא מסיע ילדים קטנים לא יהיה מחויב בכך.
אורי מקלב: יכול להיות שבעתיד יהיו גם רכבים שיראו, אם זה יותקן בתוך הרכב זה משהו אחר, אם זה על כיסא בטיחות זה משהו אחר.
יוליה מלינובסקי: לא, אני שואלת משהו, ברור שזה הליך ארוך ויקר, אבל יש רכבים חדשים שכל שנה עולים לכביש, כמה כל שנה עולים רכבים חדשים לכביש?
<משה ויצמן: 250,000.
אורי מקלב: 250, אבל נטו זה 140,000.
יוליה מלינובסקי: כשרכב חדש עולה לכביש, שהמערכת כבר תהיה שם כחלק מחבילה ואז לאט לאט עם השנים זה פשוט ייכנס.
<משה ויצמן: אנחנו וכל העולם לא מחייבים מערכות, ברכב שמגיע יש דירקטיבה אירופאית ואמריקאית שאנחנו מכירים בה והיא מגדירה איזה מערכות חובה.
<משה ויצמן: יש מערכות הצלת חיים, כדוגמת כרית אוויר וכן הלאה וגם זה לא מחויב.
<משה ויצמן: אנחנו מאמצים דרישות עולמיות כדי לקבוע סטנדרט אחיד.
<משה ויצמן: אם נחייב בכל רכב שמגיע למדינת ישראל זה אומר שמי שיקנה רכב ואין לו ילדים ייאלץ לשלם על מערכת שהוא לא צריך אותה.
יוליה מלינובסקי: שיחתום על תצהיר שהוא לא צריך ו - - -
<משה ויצמן: בסדר, אפשר למצוא פתרונות.
<משה ויצמן: אנחנו עובדים, גם על העניין של כריות אוויר, שכרית אוויר מצילה הרבה יותר חיים, אנחנו נותנים תמריצים.
<משה ויצמן: גם פה הכוונה לתת תמריץ למערכת בקניית רכב חדש, אבל לא חיוב.
<משה ויצמן: חיוב זה - - -
יוליה מלינובסקי: שבעת הקנייה היבואן יגיד 'אדוני הנכבד/גברת נכבדה, יש ברשותך להתקין כזו מערכת, לשיקולך'.
יוליה מלינובסקי: שזה יהיה, כמו שעכשיו בחנייה, מציעים לנו את החניה האחורית, את החיישנים האלה, שלאנשים תהיה מודעות.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אני מוכרחה לומר, אנחנו כבר לא בשלב של לחשוב על איזה כיוון אנחנו הולכים.
יפעת שאשא ביטון: הוחלט על כיוון במהלך השבוע האחרון, שאנחנו מחייבים כל מי שמסיע ילד ברכב שלו, כל מי שיש לו כיסא בטיחות של ילדים, במקביל צריכה להיות לו מערכת להתרעה נגד שכחה, בהתאם למה שהחוק מחייב.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם בתוך התקנה כבר יוגדר הגיל.
יפעת שאשא ביטון: זאת עבודה שמשרד התחבורה מתחייב לעשות במהלך השבועיים-חודש הקרובים, להגיש מסמך שיפרט את כל הדברים ובכך אנחנו מכסים לפחות את כל מי שיש לו ילד ברכב.
באסל גטאס: מה הכנסת נדרשת לעשות בכדי לזרז, להגיע - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר עושים, אנחנו בשבוע של דיונים אינטנסיביים, הם כבר קיבלו את ההחלטה.
באסל גטאס: הוא הזכיר ועדת הכלכלה.
באסל גטאס: כלומר האם ועדת הכלכלה צריכה להתכנס בפגרה אם יש משהו לאישור?
<קריאה: יש כאן מכשיר, אפשר להציג אותו כבר.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש מכשירים, אנחנו אחר כך ניתן לכל מי שירצה להציג את הדברים שלו, אבל זה אחרי שנסגור לפחות את הדיון המקצועי.
יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לך, בעצם הסיכום הוא שמשרד התחבורה מכין את נוסח התקנה תוך שבועיים-חודש, מגיש אותה לשר ולמנכ"לית לאישור.
יפעת שאשא ביטון: אחרי שזה עובר את האישור של השר, שאגב כבר הביע את הסכמתו ללכת למהלך שלא מחייב באופן גורף את כל הרכבים, אלא רק את מי שיש לו ילד ואת זה אפשר להוכיח על פי זה שיש כיסא בטיחות באוטו, מן הסתם יש ילד, ואנחנו במקביל צריכים לעשות עבודה.
יפעת שאשא ביטון: השר ליצמן גם לקח על עצמו להפעיל את הלחץ שנדרש מול משרד הכלכלה, מול ועדת הכלכלה ומול משרד המשפטים כדי שהתהליך יואץ.
יפעת שאשא ביטון: זו המשימה.
יוליה מלינובסקי: את אמרת כיסא בטיחות.
יוליה מלינובסקי: את אמא לילדים, את יודעת, יש כיסא בטיחות עד גיל 3 ויש בוסטר.
<משה ויצמן: אנחנו נגדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים את ההבדלים, זה יוגדר בתקנות.
<משה ויצמן: בשביל זה ביקשתי בין שבועיים לחודש כדי לעבוד, כדי להבין ולכוון לאוכלוסייה המאוד ממוקדת, עד איזה גיל רלוונטי לחייב את התקנה.
יוליה מלינובסקי: יש סלקל, אחר כך - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא משנה מה יש, משנה שיש ילד, זה לא משנה לי באיזה צורה הכיסא מופיע מבחינת הגילאים.
יוליה מלינובסקי: לא, אבל ילד בן 4 וילד בן חודשיים, את מבינה שזה הבדל עצום.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל בכל מקרה, בין אם הוא בן 4 ובין אם הוא בן חודשיים, אני רוצה שתהיה מערכת למניעת שכחת ילדים ברכב, אז זה לא משנה לי.
אורי מקלב: התקנה לא תהיה המלצה בלבד.
אורי מקלב: תהיה תקנה, תהיה מחויבות, תהיה גם אכיפה.
אורי מקלב: ברגע שתהיה אכיפה אנשים יצטרכו להתקין, גם בבוסטר.
אורי מקלב: המערכות האלה ייתנו מענה לכל שכחת ילדים, כולל לכל כיסאות הבטיחות וכולל לכל הדברים, על כל המשתמע.
אורי מקלב: גם לרכב בעתיד, אין ספק שזה עוד שלב, שהרכבים - - - או בעל רכב שירצה לקנות רכב, תהיה מערכת שמובנית בתוך הרכב ויש לו ילדים, אז הוא יעדיף את הרכב הזה, לכן החברות עצמן, בתוך התחרות כבר יציעו בעצמן מערכות מובנות, כפי שהיום הם מציעים מערכות מולטי מדיה ואחרות מפני שהם יודעים שזה מקדם את המכירות שלהם.
אורי מקלב: אנחנו מניחים שהעלות לא תהיה גדולה לחברה שמייצרת את הרכב, ממילא הם יציעו את זה בתוך הרכבים והשוק כבר יביא את זה מעצמו.
אורי מקלב: אמנם תהיה אכיפה בעניין הזה, תהיה תקנה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה כבר בספקולציות, אבל אנחנו בשאיפה.
אורי מקלב: אנחנו נהיה שם, העיקר ש - - -
יוליה מלינובסקי: אבל יש פה את התאחדות יבואני הרכב?
יפעת שאשא ביטון: לא רלוונטי כי זה לא רלוונטי לדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה את משרד התחבורה שיגיד 'יש תקנה, ההורים מחויבים', נקודה.
יפעת שאשא ביטון: כל המכניזם ואיך הם יעשו את זה מבחינת הפרקטיקה אני משאירה לאנשי המקצוע.
יפעת שאשא ביטון: פה בחדר, מה שמעניין את כולנו זה שתהיה תקנה שתחייב את ההורים שיש להם ילדים להתקין מערכת כזו בחדר.
יפעת שאשא ביטון: למי שצריך לשבור את הראש תשאירי, שהם ישברו את הראש.
<קרן איוס: יפעת, מה תעשו עם סבים, סבתות ומסיעים אחרים למיניהם?
יפעת שאשא ביטון: זה יילקח כחלק מהאתגרים, האם זו תהיה מערכת שמחוברת לכיסא.
אורי מקלב: מה קורה לסבא כמוני שמסיע את הנכדים?
אורי מקלב: אני דואג לעצמי לכיסא.
אורי מקלב: אז כל אחד - - -
<קרן איוס: התקינה צריכה להיות לכיסא, לא בהכרח לרכב.
<משה ויצמן: התקינה - - -
<קריאה: ראינו סבתא ששכחה.
אורי מקלב: אבל את כיסא הבטיחות היא לא שכחה, הילד היה בכיסא בטיחות.
אורי מקלב: כשהייתה מחויבת בכיסא בטיחות היה לה.
באסל גטאס: יש לי שאלה טכנית קטנה.
באסל גטאס: המערכת תוצב ברכב או במתקן?
<משה ויצמן: אפשר גם וגם.
<משה ויצמן: אלה מערכות שהתקן מאפשר להעביר מרכב לרכב.
<משה ויצמן: שוב, אני מציין את זה, זה חייב לעמוד בדרישות התקן.
<משה ויצמן: החיבור של התקנה הוא בין כיסא בטיחות ומערכת, אז מגיע שוטר ואומר, 'יש כיסא בטיחות, נא תציג מערכת'.
<משה ויצמן: עכשיו החובה שלי ברמה המקצועית זה איך לאפשר לשוטר באמת לבצע אכיפה, איזה סוג של אישור צריך להציג.
<משה ויצמן: הרי אפשר להדפיס במצגת אישורים עד אין סוף.
<משה ויצמן: אני, כשאני מחוקק תקנה אני צריך לסגור את כל הקצוות ככה שהאכיפה תהיה רלוונטית.
<משה ויצמן: לכן אני אומר, המהירות במקרה הזה היא חשובה, אבל תנו לה לעבוד בצורה מקצועית כדי להביא תשובות מקצועיות וכדי שזה יהיה אפקטיבי ולא אות מתה של חיוב ואפשר לעקוף את זה די בקלות.
יוליה מלינובסקי: עוד הערה קטנה.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה להסב את תשומת לבך לחברות הליסינג.
יוליה מלינובסקי: היום הרבה חברות נותנות רכבים צמודים לעובדים שלהם, אז זה גם צריך לקחת בחשבון.
<משה ויצמן: אז אני חוזר ואומר, זה לא קשור עם זה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה מי.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, שיהיו במטוס, זה לא משנה, מי שיש לו ילד ברכב צריך מערכת, נקודה.
יוליה מלינובסקי: לא, אבל הבן אדם מקבל רכב מעבודה ומקום העבודה לא - - -
אורי מקלב: את צודקת, ומה הוא עושה עם כיסא הבטיחות?
אורי מקלב: הוא לוקח - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לוקח איתו את הכיסא, נכון?
אורי מקלב: יהיו התקנים שיהיו מתאימים לכיסאות בטיחות והם יהיו ניידים.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני סוגרת את הקטע של משרד התחבורה, גם כי אנחנו לא מנהלים את הדיון מחדש, בשום תחום אנחנו לא ננהל אותו מחדש.
אורי מקלב: נכון שאדם שוכר רכב, מה הוא יעשה עם רכב שכור?
אורי מקלב: הוא יצטרך לשכור - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, בלי הערות מהקהל.
יפעת שאשא ביטון: לא, שאלה כשאני אתן לך את רשות הדיבור, בסדר?
אורי מקלב: כל הכבוד, אני לא יודע למה התרבות הזאת.
<משה ויצמן: אפשר עוד שתי הערות חשובות?
<משה ויצמן: חשוב לזכור שעם פרסום התקנה אנחנו צריכים לתת לציבור זמן להתארגן, אנחנו לא נרצה שנטיל אחריות פלילית בגלל שעשינו עבודה לא טובה.
<משה ויצמן: יש זמן שניתן עד יישום התקנה, לציבור, שהם יהיו מחויבים.
<משה ויצמן: והמלצה נוספת שהעלינו בדיון אתמול, גם עם ארגון 'בטרם', אנחנו נחיל את זה כנראה כצו שעה לשלוש שנים, כדי להבין את המשמעות ואת ההשלכות, כדי שנבין שלא יצרנו פה מנגנון שהורים סומכים על מערכת ושוכחים מהאחריות המאוד חשובה, או מסתמכים על מערכת ולא - - - עד כאן.
אורי מקלב: כל זמן שמה שאתה אומר עכשיו זה רק על הקשיים, אבל לא שזה ימנע מכם, אנחנו מקבלים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, יוצאים לדרך, אמרנו מפורשות.
אורי מקלב: חיישני רוורס, עד היום אתם נמנעים מלתת תקינה בגלל החשש שתיקחו אחריות.
<משה ויצמן: לא, אנחנו לא נמנענו מתקינה - - -
אורי מקלב: אנחנו מבינים את זה, אבל לא שזה ימנע מכם בסופו של דבר לעשות תקינה.
אורי מקלב: אתם עד היום, כבר כמה שנים, אין שום תקינה, בפרט לגבי חיישני רוורס.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, אנחנו לא הולכים עכשיו להטיל ספק באנשים.
יפעת שאשא ביטון: עומד פה בן אדם ברצינות, אומר 'תוך חודש לכל המאוחר אנחנו מגישים מסמך תקנה', עם זה אני הולכת.
יפעת שאשא ביטון: בעוד חודש הם לא יגישו, אנחנו יודעים איך לפעול, זאת אומרת הדברים הם מאוד ברורים.
אורי מקלב: אני שומע את הדברים האלה, אני מבין את הקשיים, אנחנו מחזקים אתכם בקשיים, אבל שזה לא ימנע מכם בסופו של דבר להגיד בעוד שבועיים 'לא מצאנו, בגלל האחריות אנחנו לא יכולים לתת על זה תקינה'.
אורי מקלב: נותנים לכם את השבועיים, נותנים את החודש, אבל שזה יהיה בסוף.
אורי מקלב: הקשיים, אנחנו מעריכים את הקשיים.
יפעת שאשא ביטון: זו לא אופציה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, משה ויצמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסכם אחר כך את הדברים, חשוב שתישארו כדי שתראו שאנחנו גם מדייקים את ההתייחסות.
יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות, בבקשה, ואחר כך משרד החינוך.
<ליאת קרביץ-דיין: אני אעשה את זה קצר.
<ליאת קרביץ-דיין: הרשות בשנים האחרונות נותנת בעיקר מעטפת הסברתית לכל הנושא של שכחת ילדים ברכב.
<ליאת קרביץ-דיין: אני יכולה להגיד שכבר שידרנו השנה, בתחילת הקיץ, קמפיין רדיו בתפוצה מאוד נרחבת ואנחנו נשדר אותו שוב החל מיום ראשון הקרוב, לאורך כל חודש אוגוסט, ואם יהיה צורך בזמן נוסף אנחנו נמשיך.
<ליאת קרביץ-דיין: בשעות ממוקדות, בין השעות שבע עד עשר בבוקר, שהן שעות יותר קריטיות, מבחינת הסתברות שכחת ילדים ברכב.
יוסף ג'בארין: איפה משדרים?
<ליאת קרביץ-דיין: אנחנו נשדר בגלי צה"ל, גלגל"צ, תחנות של קול ישראל, רדיו חרדי, רדיו ערבי, כל התחנות שלרשות יש הסכם איתם בתפוצה מאוד נרחבת.
יוסף ג'בארין: יש נוסח גם בערבית.
<ליאת קרביץ-דיין: כן, גם בערבית.
יפעת שאשא ביטון: זה מותאם מגזרית.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאנחנו אומרים, כל מה שייאמר כאן, לכם שלא הייתם אני אומרת את זה, זו תכנית שגובשה כבר בשבוע האחרון, הכול יהיה מותאם מגזרית, גם המגזר הערבי, גם הרוסי וגם אחרים.
<ליאת קרביץ-דיין: גם המגזר החרדי, גם המגזר הרוסי.
<ליאת קרביץ-דיין: נצא גם בהפקה לקמפיין רדיו חדש שיהיה מותאם יותר לתוצרים ולתובנות ש - - -
יוסף ג'בארין: יש איזה שהוא מסר מרכזי, יש סיסמה, משהו, מסר?
<ליאת קרביץ-דיין: יש היום סיסמה ומסר, זה מסר יותר כללי, פחות ירידה לרזולוציות של מה לעשות ואיך לעשות, מתוך הבנה שיש מגוון של פתרונות שמתאימים.
יוסף ג'בארין: אני חשבתי על 'לא יוצאים לפני שבודקים'.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה מוזמן להצטרף לצוות החשיבה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מי שגיבשה את זה זו מירי.
יפעת שאשא ביטון: מירי גיבשה דף עם מסרים יחד עם ארגון 'בטרם', אתה יותר ממוזמן להצטרף, אני רואה שיש לך את זה.
יוסף ג'בארין: השקעתי באמת מחשבה והגעתי לסיסמה שאומרת 'לא יוצאים לפני שבודקים', לא יוצאים מהרכב לפני שבודקים - - -
יפעת שאשא ביטון: מי אמר אתמול, 'אני לא מתערב, אני ערב'.
יוסף ג'בארין: לא, לא יוצאים לפני שבודקים.
<ליאת קרביץ-דיין: האמת שבמקרה זו כמעט הסיסמה הנוכחית שלנו, לא יוצאים לפני שבודקים, הוצאתי - - -
יפעת שאשא ביטון: יוסף, אתה מבוזבז כאן.
<ליאת קרביץ-דיין: כן, נצא בהפקה של קמפיין חדש, מותאם יותר.
באסל גטאס: מה זאת אומרת קמפיין?
<ליאת קרביץ-דיין: קמפיין זה תשדירי רדיו, כרגע זה מה שאנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: וחשוב לומר שגם יש כאן הפקת לקחים.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שפספסתי פה עם הרעשים, אבל אנחנו הולכים לרצועות שהן בעיקר בשעות הבוקר, שאלה השעות הקריטיות, זאת אומרת לא יהיה קמפיין לשם הקמפיין, אלא באמת יש פה חשיבה מתי הוא אפקטיבי ולכן אנחנו נתמקד בשעות הבוקר.
<ליאת קרביץ-דיין: והרדיו הוא באמת מדיה מאוד מאוד אפקטיבית, היא מניעה את ההורה בזמן אמת.
<ליאת קרביץ-דיין: במקביל לכך הרשות עשתה עוד פעילויות, ברשויות המקומיות, בחלוקת חומרי הסברה ואנחנו כמובן נמשיך.
אורי מקלב: אני רוצה לשאול אותך שאלה, ברשותך.
אורי מקלב: לפי הדברים שהביאו בפנינו, המסמך של הממ"מ, אתם אמרתם לפני שנתיים-שלוש שאתם לא תומכים באמצעים טכניים כעזר להורים, אלא אתם רק בגישה הזאת להורים עצמם אסור לשכוח.
אורי מקלב: העמדה שלכם עדיין קיימת, או שהיום, לאור התופעות אתם מתחברים למהלך שאנחנו היום מובילים?
<ליאת קרביץ-דיין: אנחנו מתחברים - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה הם עברו מלפני שנתיים?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם היינו מתכנסים אפילו לפני שלושה חודשים לא היינו מגויסים וחושבים את מה שאנחנו חושבים היום.
יפעת שאשא ביטון: המציאות השתנתה ואנחנו נמצאים פה באמת בתוך ה - - -
באסל גטאס: לצערנו, בגלל הטרגדיות.
אורי מקלב: לכן אני רואה חשיבות לפרוטוקול שאת אומרת את זה עכשיו, שאתם לא נשארים בעמדה הקודמת שלכם, הייתם נגד אמצעים טכנולוגיים.
<ליאת קרביץ-דיין: אני לא מכירה את העמדה הזאת שהוצגה פה לפני שלוש שנים, מצטערת, אבל יש את החשש הזה, שהובע גם כאן, שמערכת כזו או אחרת איפה שהוא תסיר את האחריות הטוטאלית על ההורה ולכן כל מערכת שתהיה אנחנו נצטרך לבחון אותה ולתת את חוות דעתנו המקצועית - - -
אורי מקלב: בסדר, אבל יש כאן מסמך שד"ר יעקב שיינין עשה את זה והוא אמר שחוששים ממצב של הסתמכות על אביזר ייעודי או מאולתר, שעלול להעביר את האחריות מהנהג לאביזר וישמש תירוץ לשכחת התינוק.
אורי מקלב: אנחנו מביאים שהיום אנחנו נמצאים בעולם אחר ואנחנו חושבים שכעזר זה ודאי חשוב.
יפעת שאשא ביטון: חוגרים חגורות בטיחות, לא כי חושבים שההורה עכשיו ישתולל על הכביש ועלול לעשות תאונה ואנחנו כבר הבנו שאין פה הסרה של אחריות הורית, אנחנו מדברים על רשת ביטחון שאנחנו יוצרים וצריך להשתחרר קצת מהמקום של בעיה של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים שאף אחד לא עושה את זה בכוונה, גם כריות האוויר הן לא כי מישהו חושב שההורה לא יהיה אחראי וינהג ברשלנות, מה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים לעצמנו תעודות ביטוח בחיים כדי להבטיח שנהיה סגורים מכל הכיוונים וגם כאן הגענו למסקנה, תסכימי איתי, שצריך לנקוט בכל אמצעי.
<ליאת קרביץ-דיין: זה גם חלק מהתהליך הזה ואנחנו ניתן את הסיוע שאנחנו יכולים לתת, גם לקידום התקנה אחרי שהיא - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך ואחר כך חברת הכנסת יוליה וחבר הכנסת באסל גטאס.
מסעוד גנאים: אולי להמשיך אחר כך, כבוד היושבת ראש?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה בקצרה, כי אנחנו בדיון מקצועי.
מסעוד גנאים: תמיד אנחנו מדברים.
יפעת שאשא ביטון: אתה ענייני, אני מסכימה, לזכותך ייאמר.
<עירית בירן: אנחנו נערכנו לקראת ימי היערכות של הגננות, שיתחילו.
<עירית בירן: כל עובדי ההוראה עורכים ימי היערכות באמצע חודש אוגוסט עד תחילת שנת הלימודים.
<עירית בירן: הגננות נערכות עם מערך הפיקוח, ימי היערכות של הגננות, להכנה שלהם וחשיפה לנושא, כולל הכנה של עבודה עם ההורים.
<עירית בירן: כל גננת תפגוש את ההורים לפני פתיחת שנת הלימודים, תעשה מעגל שיח עם ההורים, גם על התחושות והמחשבה, גם על האמצעים, גם על הדרך וההסדרים שגננת יוצרת עם ההורים שלה, 'מתי אתם מודיעים לי אם הילד חולה?', 'איך אתם מודיעים לי על איחור שלכם?' של ההורים בהגעה וכל הקשר בין ההורה לבין הצוות של הגן והגננת בעיקר.
<עירית בירן: הנושא הנוסף הוא שאנחנו ביחד עם 'בטרם', ואנחנו מקווים שהחומרים לפרסום יילכו ויצברו תאוצה, אבל גם הדף שהעברתם אלינו, אנחנו רוצים שכל גננת תחלק לכל הורה ביד את החומרים ותתלה גם בכניסה, כדי שמי שנכנס או יוצא מהגן ייזכר, יחשוב, זה יהיה שם לאורך כל שנת הלימודים.
<עירית בירן: נושא נוסף שכרגע עלה זה הבחינה של הכנסת מערכות של דיווח על כניסת הילדים והנוכחות.
<עירית בירן: אנחנו בכל מקרה רוצים ללכת לכיוון הזה, אנחנו נקרא לזה בטח איזה שהוא שולחן עבודת הגננת, או משהו כזה, שבאמת יעזור לראות את הילדים שהגיעו, מי נעדר, מי חולה וכן הלאה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר בעניין הזה, אנחנו אחרי שבוע מאוד סוער, אבל גם מאוד מבורך, של שיח מול מערכת החינוך ואנחנו נשמע אחר כך גם את המעונות, שהיו שותפים בשיח הזה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר התגבש אתמול מסמך, יש נוסח משפטי, הבנתי מאריאל, שעל פיו אנחנו נפעל במערכת החינוך בשלושה מישורים, כפי שנאמר פה, פעם אחת זה העניין של ההסברה, פעם שנייה שאנחנו בכל מקרה, לצד כל התהליך הזה, בוחנים הכנסה של עזרים טכנולוגיים שיסייעו בידי הצוות לגבי הנושא של נוכחות.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה ישרת לא רק לשכחת ילדים, יש לזה עוד בנפיט נוסף שלם, כך שאנחנו מרוויחים כאן הרבה מאוד דברים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: והדבר השלישי, כדי שבכאן ועכשיו, עד שהתקנה, כי אנחנו מבינים שהתקנה של משרד התחבורה זה משהו שלוקח זמן, גם אם אנחנו עכשיו יושבים על זה יום יום שעה שעה, יש לזה את הכרוניקה שלו מבחינת היערכות של ההורים והמערכת.
יפעת שאשא ביטון: עד שאנחנו נכניס עזרים טכנולוגיים, ואני מקווה שזה יהיה ממש מהר, אני תיכף אתן עדכון בנושא, אנחנו נצטרך להיערך בהיבטים נוספים וכאן נכנס הסיכום, שיהיה מערך של הכשרה, הסברה, סדנא, you name it, של מפקחות, יחד עם גננות ועם יועצות חינוכיות, לפני פתיחת השנה כחלק מימי ההיערכות.
יפעת שאשא ביטון: חלק מהעבודה יהיה להכין את השיח של הצוות החינוכי יחד עם ההורים, כדי שגם כאן אנחנו מצד אחד משתפים את ההורים במעגל האחריות הזה, על ההורים יהיה להודיע לצוות עד שעה שתיקבע בכל גן, כי אנחנו יודעים שכל גן מתחיל בשעה מסוימת ולכל גן יש את הדינמיקה שלו, ייקבע יחד עם ההורים עד איזה שעה ההורה נדרש להודיע שהילד לא מגיע מכל סיבה שהיא ואז בעצם מה שיישאר בקצה, במרכאות, זה אותם ילדים שלא הגיעו וההורים שלהם לא הודיעו ובשיח משותף עם הגננת יוחלט איך מטפלים במקרים הייחודיים האלה.
יפעת שאשא ביטון: המסמך מנוסח, אנחנו נשתמש בנוסח של משרד החינוך שהוסכם יחד עם הגננות, שהוא נוסח משפטי.
יפעת שאשא ביטון: אין פה אחריות.
יפעת שאשא ביטון: בניגוד לכל הערפל וכל מה שניסו במסע ההפחדה מול הגננות, אין אחריות פלילית ואנחנו מלכתחילה הסכמנו שנעשה את זה בדרך מקובלת ולא בחוק.
יפעת שאשא ביטון: יש פה התגייסות, יש פה רשת ביטחון, יש פה קריאה שלנו, כמו שאנחנו נצא גם בקריאה לציבור להיות ערני בימי הקיץ, אז גם הגננות כשותפות למאמץ הזה יעשו את זה בדרך שהוסכם.
יפעת שאשא ביטון: לילי, את רוצה להוסיף התייחסות?
יפעת שאשא ביטון: או שזה בסדר?
<לילי פוקמונסקי: זה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
יוליה מלינובסקי: שאלה, מאיזה גילאים את מדברת?
יוליה מלינובסקי: כי מערכת החינוך פועלת מגיל 3.
<לילי פוקמונסקי: 3 עד 5-6.
יוליה מלינובסקי: הבעיה שלי זה עד 3.
יפעת שאשא ביטון: יש פה את המעונות, את תשמעי גם אותם.
יוליה מלינובסקי: מעונות, בסדר, אבל יש גנים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נדבר, יושבים כאן גם הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו רישתנו את כל האופציות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את כולם, אם את רוצה להישאר, אז בשמחה.
יוליה מלינובסקי: - - - יותר לרזולוציה, מה עם מטפלת פרטית?
יפעת שאשא ביטון: מה עם מטפלת פרטית?
יוליה מלינובסקי: כשאת מוסרת את הילד למטפלת פרטית.
אורי מקלב: אם אנחנו לא מחליטים, אם זו מערכת מרצון, יש אפליקציה, אז שיעשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו עושים את כל מה שאפשר ב - - -
אורי מקלב: אז בן אדם ישלח לגן, למטפלת פרטית, לגננת פרטית, אם יש לו את המערכת הוא יבין שהוא ישאל אותה.
יוליה מלינובסקי: לא, אני עכשיו אמרתי את זה בצחוק.
יוליה מלינובסקי: אני נתקלת במקרה מצער שהיה - - -
אורי מקלב: חברת הכנסת מלינובסקי, אנחנו עושים את הכול מרצון ולא בהכרח.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לתפוס את כל העולם ביחד.
יוליה מלינובסקי: חבר הכנסת מקלב, אני מבינה, אמרתי את זה בחצי צחוק.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דברייך.
יוליה מלינובסקי: אני קודם כל מברכת על עבודתך, עשית פה דברים מדהימים ואני מבינה את ה - - -
באסל גטאס: למי זה מופנה?
באסל גטאס: ליפעת?
יוליה מלינובסקי: כן, יושבת הראש הנחמדה שלנו, היפה והחכמה וכל התשבחות.
יוליה מלינובסקי: שתתני לי לדבר.
יפעת שאשא ביטון: היא רוצה פשוט זמן.
יוליה מלינובסקי: לא, עכשיו ברצינות.
יוליה מלינובסקי: אנחנו, קבוצת חברי כנסת, הגשנו בקשה לסדר יום במליאת הכנסת, זה התקבל, אבל העבודה פה בוועדה זה לא לכבוד בקשה שלנו, זה כבר נעשה במשך זמן, אז אני לא פה לוקחת קרדיטים, הנושא הוא על סדר היום, זה כואב לכולנו, כולנו הורים והפחד הזה של להשאיר ילד זה - - - זה באמת קורה.
יוליה מלינובסקי: אני אמא לשני ילדים, אני סיפרתי כבר, פיתחתי הרגל, כשבעלי היה מסיע את הילדה לגן הילדים הייתי מתקשרת אליו בשמונה וחצי, ככה, 'מה נשמע?
יוליה מלינובסקי: הכול בסדר?
יוליה מלינובסקי: הגעת לעבודה?
יוליה מלינובסקי: ומי קיבל את רונה?
יוליה מלינובסקי: ' כאילו כזה, שאלות הקדמה, כדי לא לשאול 'האם לא שכחת?
יוליה מלינובסקי: ' כי חס ושלום, כי זה לא מתאים.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו הוא כבר יידע מה עמד מאחורי זה.
יוליה מלינובסקי: היא כבר גדולה, אז זה כבר בסדר.
יוליה מלינובסקי: אני אומרת, ההרגל הזה, באמת זה היה מפחיד.
יוליה מלינובסקי: ועד היום, כשאני יוצאת מהדרך אני מסובבת, זה משהו שהכנסתי לעצמי לתוך הרגל, אני מסובבת את הראש למרות היום בבוקר כשיצאתי מירושלים, מן הסתם היא לא בכיסא בטיחות כי היא בבית, אבל זה כבר משהו שהוא בהרגל.
יוליה מלינובסקי: אז כמובן יש תקנות ויש מערכות ויש אמצעים טכנולוגיים וזה מאוד מאוד מאוד חשוב, זה צריך לסייע, זה סיוע, אבל האחריות היא שלנו, של ההורים, ולא של גננות ולא - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, מישהו פקפק בזה שהאחריות הראשונה היא של ההורים?
יפעת שאשא ביטון: כי אני לא זוכרת שבאיזה שהוא שלב בדיון פקפקנו בזה שהאחריות היא אחריות ראשונה של ההורים.
יוליה מלינובסקי: אבל צריך להבין שהכנסת ואנחנו, כחברי הכנסת, לא מנסים פה להוציא את האחריות - - -
מסעוד גנאים: אבל למה למחוא כפיים?
מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו אחראים, כל אחד אחראי.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו נותנים רשת ביטחון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים שזו בעיה של ההורים ואם הם לא לקחו אחריות או ששכחו מאיזה היא סיבה אז שימות הילד, אלא יש לנו אחריות חברתית.
יוליה מלינובסקי: אנחנו מנסים לפתח מערכות שיכולות לסייע ולבד, גם גננות, גם במערכת החינוך לא צריך לפחד מזה, גם במערכת הפרטית, גם במעונות היום.
יוליה מלינובסקי: הגננת פה ממלאת פונקציה של סיוע בלבד.
יוליה מלינובסקי: האחריות היא של ההורים.
יוליה מלינובסקי: אותו דבר כמו מערכת טכנולוגית כזו או אחרת, בסופו של דבר זה הכול אמור לסייע, אבל זה לא במקום.
יוליה מלינובסקי: ואני מדגישה את זה ותבינו את המשמעויות.
יוליה מלינובסקי: לא צריך לפחד, אני מבינה את החששות, זה טבעי, אבל עדיין מה יותר חשוב.
יוליה מלינובסקי: אנחנו בתופעות נוראיות, זה קורה כל קיץ, זה מצמרר, צריך להפסיק עם זה.
יוליה מלינובסקי: ויישר כוח, יפעת, חבר הכנסת מקלב, אני סומכת עליכם ואני רואה שאתם עושים עבודה מצוינת.
אורי מקלב: תודה על החיזוקים, חשוב שיתוף הפעולה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת באסל גטאס, במשפט, ברשותך.
אורי מקלב: אתה גם אחד מהמציעים לסדר היום.
באסל גטאס: אל"ף, אני שוב מברך על קיום הדיון למרות שהיה דיון כזה לפני מספר ימים.
יפעת שאשא ביטון: זה דיון המשך.
באסל גטאס: זה דיון המשך ואני מציע שהחיבור הזה בין ועדת המדע לוועדת זכויות הילד יימשך בטיפול בסוגיה החשובה הזו.
באסל גטאס: אני רוצה גם להחמיא לצורת הדיון, שהתחלנו בענייני התחבורה, העניינים הטכניים, שיש להם השפעה ודאי ותהיה להם השפעה וכל השאר.
באסל גטאס: לדעתי כל השאר, גברתי היושבת ראש ואדוני היושב ראש, צריך להכליל אותם במקשה אחת ואני לא מרגיש שאנחנו עושים את זה.
באסל גטאס: יש פה פספוס והחשש שלי שיהיה פספוס, כי כל המאמצים שנראים לי בכיוון של הגברת מודעות, של חינוך, של יצירת תודעה ציבורית שתחלחל גם לפרט, ההורה היחיד, זה דבר שצריך להיעשות באופן משותף, כלומר הרשות לבד או משרד החינוך לבד, או גופים של חברה אזרחית לבד, לא יביא תוצאות.
באסל גטאס: צריך להבטיח שני דברים, צריך להבטיח משאבים, תכלול משאבים והמשאבים הם לא רק כסף, המשאבים הם גם חשיבה, הם גם - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאתה רואה פה מולך, השולחן הגדול וכל מי שיושב מאחור.
באסל גטאס: אני קראתי את מה שהכינו בממ"מ וכבר הבחנתי שאין פה מידע על כמה אחוז מהשוכחים הם גברים, אבות לעומת אימהות.
אורי מקלב: אני אומר לך, הגברים שוכחים יותר.
באסל גטאס: אבל הופתעתי לראות שבארצות הברית ובברזיל, שכן יש מידע, אני ביקשתי שיוציאו לנו את הנתון הזה, הוא צריך להיות בישראל, התחושה שלנו שמרבית השוכחים, לפחות בשנתיים האחרונות, שמענו רק גברים, אבל בארצות הברית ובברזיל זה כמעט חצי.
יפעת שאשא ביטון: אבל, חבר הכנסת גטאס, אנחנו לא מחפשים את האשמים, אנחנו מחפשים להציל את הילדים, לא משנה לנו מי שוכח.
באסל גטאס: לא, זה חשוב.
באסל גטאס: גברתי יפעת, חשדת לשנייה שזו המטרה שלי?
אורי מקלב: אתה צודק, אבל יכול להיות שזה היה חריג - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לוקח את הדיון למקום אחר, חברים.
באסל גטאס: אבל תנו לי להשלים את הדברים שלי, מה קורה לכם?
באסל גטאס: תאמינו לי שחשבתי על הכול.
באסל גטאס: אני לא בא להגיד את זה בשביל להאשים את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, חס וחלילה, אני רק אומרת שאני רוצה שאנחנו נתכנס לשיח של הפרקטיקה.
באסל גטאס: למה אמרתי איגום משאבים והמשאבים הם גם חשיבה?
באסל גטאס: כי המסר צריך להיות מתוכנן היטב, זה לא אומר שאם אנחנו אומרים מסר מסוים הוא ישכח מהאימהות.
באסל גטאס: צריך לבנות את הקמפיין ואת כל החשיבה בצורה מדעית, מקצועית, מבוססת גם על ידע, גם ניסיון, בארץ ובעולם, וזה לא תפקידו של גוף אחד.
באסל גטאס: צריך את זה, ושתיים, צריך ראייה ארוכת טווח, המחשבה שזה לא זבנג וגמרנו, קמפיין אחד ופתרנו את העניין.
באסל גטאס: צריך לעשות תכנית רב שנתית ולאגם משאבים ממספר משרדים, אבל צריך מישהו שיהיה אחראי.
באסל גטאס: אי אפשר שהאחריות הזו תישאר עמומה, אם זה הרשות, או אם זה משרד החינוך או משרדים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות כבר לקח על עצמו לתכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אחר כך את מירי, בגלל זה אני אומרת, חבר הכנסת באסל גטאס, אנחנו כבר יודעים מי מתכלל, אנחנו יודעים את הגופים השותפים, בנו את הקמפיין יחד עם ארגון 'בטרם', שהוא ארגון, מה לעשות, שעובד על בסיס מידע, עושה את הדברים מדעית.
באסל גטאס: אנחנו צריכים להתחייב, כל חברי הכנסת, להביא את האוצר - - -
יפעת שאשא ביטון: האוצר כבר כאן.
באסל גטאס: שגם אם הוא יבטיח עכשיו לאגם משאבים קיימים, צריך לתמוך ברעיון הזה ובמאמץ הזה ולתקצב אותו גם באופן ייחודי ומיוחד ורב שנתי.
יפעת שאשא ביטון: שמעת, האוצר?
יפעת שאשא ביטון: האוצר כבר כאן, שותף לכל הדיונים.
באסל גטאס: מי מהאוצר כאן?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו פעם ראשונה שמהרגע הראשון כל המשרדים היו מוכנים לשים, לא רק את היד, גם תקציב, ואנחנו כבר אחרי ה - - -
מסעוד גנאים: האוצר אמר את דברו?