GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירי כהן: מה שאנחנו החלטנו, ברור לנו, כשרוצים לעשות איזה שהיא תכנית לאומית אין כאן דבר אחד, זה שיתוף פעולה של תחומים וגורמים שונים ופעילויות.
<מירי כהן: זה לא רק תחבורה וחינוך וכו', זה כל הגורמים משלבים ידיים וזאת הייתה המטרה שלנו, לתכלל את כלל הפעילויות, את כלל הגורמים, את כלל התחומים, לא רק בממשלה, אלא כולם, ובאמת לעשות כאן מניפה גדולה לכלל הפעילות המשותפת.
<מירי כהן: זאת הייתה המטרה שלנו וזה מה שעשינו בשבוע האחרון.
<מירי כהן: אני רק רוצה לומר, כבר נאמר, אבל במשפט אחד, זה לא זבנג וגמרנו, כי גם זה חלק מהתכנית הלאומית להגברת בטיחות הילדים ולמניעת ההיפגעות.
<מירי כהן: זאת המטרה, אני אומרת שוב, בראייה הנרחבת, כלומר תכנית ארוכת טווח, וזאת המטרה שלנו, להוציא את התכנית אל הפועל, שעבדנו עליה, שוב, כל הגורמים השותפים בצורה מאוד נרחבת.
אורי מקלב: לא רק בלשון עבר, גם העתיד.
<מירי כהן: אנחנו כבר התחלנו את הפעילות, כפי שנאמר, כבר במהלך השבוע.
<מירי כהן: אנחנו ישבנו וגיבשנו, המטרה שלנו לצאת, מעבר לצעדים שכל משרד עושה, כפי שאתם שמעתם, לתכנית, בעצם לקמפיין לאומי בנושא הזה שמשלב את כל הכוחות, כל הגורמים שיש להם ממשק עם ההורים, כל אחד בתחום שלו.
<מירי כהן: אם זה למשל משרד הבריאות, אנחנו כמובן יודעים, טיפות חלב, בטיפות חלב פוגשים את ההורים, בבתי החולים את היולדות שמשחררים, שם תיעשה כל ההסברה.
יפעת שאשא ביטון: ארגון רופאי הילדים שהגיעו לדיון ואמרו 'תגייסו אותנו, אנחנו רוצים להיות חלק', אז גם הם יהיו בתוך הסיפור הזה.
<מירי כהן: אנחנו כבר מיום שני, בעצם מהדיון הקודם, התחלנו בפעילות, התחלנו לגבש את המסרים כאשר המטרה שלנו לצאת במסרים אחידים שיוקצו לכל הגורמים, לכל המערכות, בכל המסגרות, בכל מה שיש, המנגנונים שקיימים, נגייס את כולם.
<מירי כהן: גיבשנו מסרים שהעברנו אותם לכל השותפים, קיבלנו הערות מכולם.
<מירי כהן: כמובן תודה ענקית לארגון 'בטרם' ולגלית שהם היו זמינים לכל אורך הדרך וריכזו את העבודה.
<מירי כהן: המטרה שלנו לצאת עם המסרים האלה לכל הגופים, שכולם יפיצו את זה, במעונות, בגנים, בבתי הספר, במערכות הבריאות וכו', והמטרה שלנו גם לגייס, כפי שגם יושבת ראש הוועדה אמרה, זה לא רק הממשלה והארגונים השונים, אלא אנחנו חושבים שיש כאן גם מקום לשותפות אפילו של המגזר העסקי.
<מירי כהן: לצורך העניין, חנויות שמוכרות ציוד לילדים, אפילו תחנות דלק, כלומר כל המקומות שיש את הממשקים האלה עם ההורים, ההורים שמסיעים, אנחנו חושבים שכולם צריכים להירתם למאמץ הלאומי הזה.
<מירי כהן: אז כפי שאמרנו, המסרים גובשו בשבוע האחרון, אנחנו נפיץ אותם לכולם.
<מירי כהן: הם יהיו מותאמים לא רק שפתית, המטרה היא גם להתאים אותם תרבותית, כי זה מה שעומד לנגד עינינו, אין טעם להפיץ משהו שהוא לא מותאם.
<מירי כהן: אחד מהדברים שאנחנו הולכים לעשות, מעבר להתגייסות שאנחנו עשינו, אנחנו גם במהלך הזה הולכים לשתף את הציבור.
<מירי כהן: לפנות לציבור, אנחנו עוד נראה אם זה לציבור הרחב או אפילו מותאם קבוצתית, כלומר לקבוצות ממוקדות, לבוא ולראות איך זה עובד, כלומר בקבוצות מיקוד, מה הדברים הנכונים לעבוד בנושא של הגברת המודעות והתודעה ופעולות נוספות.
<מירי כהן: יש לנו את הכלים האלה, כלים מקצועיים לשיתוף הציבור, אנחנו הולכים לעשות את זה בצורה מקצועית, כי אנחנו לא מדברים על איזה שהוא זבנג וגמרנו, אלא פעילות שאנחנו מתחילים וממשיכים אותה.
<מירי כהן: וכפי שאמרתי, המעטפת שלה זה התכנית הלאומית שבעזרת ה', אנחנו מקווים שתצא אל הפועל ותתוקצב אכן בזמן הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: בעזרת ה' כשהיא תצא אל הפועל, כי היא תצא.
<מירי כהן: בזמן הקרוב, אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: נציגת ויצ"ו ואחר כך יערה וממש במשפט, ברשותכם, וזק"א שביקשו ממנו גם רשות דיבור.
יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם ויצ"ו.
<רחל סרור: אני לא אחזור על דברים שנאמרו.
<רחל סרור: אני מייצגת את ויצ"ו, מעונות היום, האחריות לשלומם ולביטחונם של הילדים, ברור שזו מחויבות שלנו, גם מחויבות מוסרית.
<רחל סרור: אנחנו נשקיע בהסברה, נעשה יותר ממה שעשינו, בוודאי שניעזר בכל החומרים ש'בטרם' הוציאו, אני רק רוצה להסתייג מדבר אחד.
<רחל סרור: מכיוון שאנחנו מדברים על מספרים גדולים במעונות היום וזה לא דומה לכיתת גן, זה פי שלושה וארבעה, עם המורכבות של - - -
יפעת שאשא ביטון: למה פי שלושה וארבעה, יש לכם 60 ילדים בכיתה?
<רחל סרור: לא, את מדברת על כיתה אחת, אני מדברת על מעון.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על גן, בגן יש 35.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני בכוונה - - - בואו נזכור שבכל כיתה יש מספר מטפלות, בואו לא נסיט את השיח.
<רחל סרור: אבל עדיין, אם את זוכרת, דיברנו על אתגרים אחרים שמעונות היום ניצבים בפניהם עם כל הקושי.
<רחל סרור: אני גם מייצגת את הדעה שד"ר נעמי מורנו גם הביאה אותה בפעם שעברה, נעשה את המרב לגבי מקרים מסוימים - - -
יפעת שאשא ביטון: נעמי מורנו העלתה את המתווה של שיקול דעת במידה שילד באופן חריג לא הגיע.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו מבקשים פה.
<רחל סרור: שיקול דעת חריג, ילדים בגיל הזה, אנחנו מדברים על 14 שבועות שכבר מגיעים למעון, מחסירים המון, יש המון סיבות.
<רחל סרור: זה לא דומה לגנים ולא דומה לילדים בוגרים, הרגישות שלהם הרבה יותר גבוהה, הם המון פעמים מחסירים - - -
יפעת שאשא ביטון: מטפלת יודעת להרגיש מתי משהו - - -
<רחל סרור: אני רוצה רק להדגיש, במקרים החריגים האלה שדוברו, אנחנו נפעיל שיקולי דעת, נביא את זה גם לדיון ונחשוב, אבל נעשה הכול במערכת ההסברתית כדי לנסות למגר את התופעה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יערה, במשפט.
<יערה שילה: עד שיהיה את האפליקציות וכל התקינה במשרד התחבורה צריך לתת את הדעת על 77% מהילדים שלא נמצאים במסגרות מפוקחות וגם לא בתוך הגנים הפרטיים.
<יערה שילה: הם נמצאים בבתים, כל מיני בתים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל את יודעת, אנחנו נותנים רשת ביטחון עד איפה שאנחנו יכולים, כל אחד בגזרתו הוא.
<יערה שילה: נכון, אבל זה אחוז רב של ילדים.
<יערה שילה: אני לא יודעת, אין לי, אם היה לי פתרון עכשיו הייתי מביאה אותו.
<יערה שילה: לא יודעת, או להכניס את זה איכשהו בהסברה, או - - - אני מביאה את זה לכאן, בואו נחשוב איך.
<יערה שילה: אנחנו מוכנים להיות מגויסים בכול, אנחנו גם אמרנו את זה בפעם הקודמת ונעלה את זה בפייסבוק שלנו ובכל מה שאנחנו יכולים, אבל צריכים לתת על זה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: הגנים הפרטיים, לצורך העניין, אני תיכף אשאל לגבי גזרה מסוימת של הגנים הפרטיים שבחלק מהדיונים היו, הם דווקא לא מאלה שהתלהבו מאוד להיות חלק מהסיפור, אבל אנחנו תיכף נראה אם יש פה נציגות.
יפעת שאשא ביטון: קרן כן מייצגת גזרה של מעונות פרטיים, ומי שנמצא בבתים פרטים, את יודעת, חוץ מלהעלות מודעות, וזה חלק מההסברה האגרסיבית שאנחנו נעשה ברמה ציבורית ולאומית, אין לך הרבה מה לעשות שם, כי אין לך שום גוף שמארגן אותם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן יושבים עם מי שמארגן את הגופים.
אורי מקלב: אבל אין שום סיבה, בסך הכול הרבה ילדים נמצאים בתוך המסגרות האלה, אבל יש מתוך רצון טוב ומתוך נכונות ומתוך אחריות, אנחנו חוזרים על המילה הזאת שוב, יש אפליקציות ויש דברים אחרים שאפשר לשלב את זה.
אורי מקלב: כל מה שנכון ויהיה טוב לגבי המעונות והמשפחתונים, יכול להיות גם טוב במגזר הפרטי והם יכולים לאמץ את זה.
יפעת שאשא ביטון: הם היו שותפים בשיח גם.
<יערה שילה: זה מה שאמרתי, להעלות את המודעות בתוך השיח.
אורי מקלב: המודעות להשתלב בתוך המערכות האלה.
<יערה שילה: בדיוק.
אורי מקלב: המודעות באופן קולקטיבי לעשות את המקסימום בעניין הזה.
<יערה שילה: אני חושבת שבתי חולים יכולים לתת מענה מאוד טוב.
יפעת שאשא ביטון: בתי חולים הם חלק ממה שציינה מירי כחלק ממערך הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו, רשת ביטחון, אנחנו מרשתים את כולם.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, לא נשכח אף אחד בתוך הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: לשמחתנו אנחנו גם מקבלים הרבה מאוד קריאות, הם אלינו, לגייס אותם, אז ככה שזה באמת מעודד.
יפעת שאשא ביטון: חיים וינגרטן, זק"א.
<חיים וינגרטן: אנחנו כ-3,000 מתנדבים בזק"א שמדממים נפשית, לטפל ב-25 ילדים זה מחריד ועוד עשרות ילדים שלא מגיעים לתקשורת, שהצילו אותם בזמן.
יפעת שאשא ביטון: אגב, השבוע, בזכות כל השיח שהיה זו פעם ראשונה שדיווחו על מקרים שבהם נשכחו ילדים ולא מתו.
<חיים וינגרטן: אנחנו המתנדבים עכשיו מגויסים בצו 8, אנחנו רוצים לקבל טכנולוגיות, כל מה שאפשר.
<חיים וינגרטן: עד שייצא מהוועדה הנפלאה הזאת משהו, זה יהיה מהר מאוד, אבל כרגע יש מדורה ואנחנו רוצים להפיץ, כל אחד יכול לצאת, אנחנו יוצאים בימים האלה בקמפיין של 'אבא, אמא, אנחנו לא רוצים להשאיר אתכם לבד'.
<חיים וינגרטן: זה יופץ באמבולנסים שלנו.
<חיים וינגרטן: זה מחריד, אבל חייבים לזעזע את ההורים, ששוכחים, לא באשמתם.
יפעת שאשא ביטון: נכון, כולנו צריכים להתנער.
אורי מקלב: תודה רבה על כל הפעילות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: מירי, יש לנו עוד שותף לסיפור הזה, אנחנו נשמח לתת תמיכה, יחד עם ארגון 'בטרם' מבחינת המסרים, זה שווה שיח משותף.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על ההצטרפות.
יפעת שאשא ביטון: אתה רצית לומר משפט.
יפעת שאשא ביטון: אתה שייך לגזרה של שולמית?
<חנן דגן: לא, לנו יש כמה ארגונים ואנחנו אחד מהם, שמייצגים גנים.
<חנן דגן: אני רוצה להגיד קודם כל, אחרי הדו שיח האחרון שהיה אני קיבלתי כמות מאוד מאוד גדולה של טלפונים מגננות, שאמרו 'אנחנו עושים את זה, רק פחדנו מהאחריות'.
<חנן דגן: והם עושים את זה באופן קבוע וזה יפה וזה טוב ויש את האחריות הזאת.
<חנן דגן: עכשיו, אני רוצה לנגוע בכמה נקודות מאוד חשובות, משהו של חשיבה בתוך הפתרון.
<חנן דגן: איפה שהוא למה שידוע לי, היו השבוע לפחות ארבעה מקרים עם חמישה ילדים שנשכחו ברכבים, הם נפגעו, הם לא הגיעו למצב של מוות, אבל נפגעו.
<חנן דגן: איפה שהוא מאוד מאוד חשוב לקחת בחשבון, אותם ילדים שבדקתי, הם היו בשבועות הראשונים ללידתם.
<חנן דגן: חשוב לקחת ולהתייחס לזה, שאנחנו נבוא עם ההורים, כהורה חדש, הוא עוד לא רגיל, אין לו את ההרגל, לבוא ולהחיל בעיקר בהסברה לכיוון הזה.
<חנן דגן: זה דבר ראשון.
יפעת שאשא ביטון: נכון, יש תכנית, אני אתייחס, כי אחר כך אי אפשר יהיה לסכם, אבל יש תכנית לליווי יולדות חדשות.
יפעת שאשא ביטון: לפני שהן יוצאות מבית החולים הן מקבלות הדרכה, זה חלק מהתכנית הלאומית.
<חנן דגן: הדבר השני שאנחנו חייבים לקחת בחשבון, מבדיקה שעשיתי במהלך השבוע האחרון, שכאשר לא הגיעו ילדים לגן ויצרו קשר עם ההורים, 10% מההורים לא עונים לטלפון.
<חנן דגן: הורים שנוסעים לחו"ל ולא מודיעים לגן.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לפחות אתה יודע שעשית את המקסימום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לעשות יותר מזה, אבל לדעת שאנחנו היינו שם.
<חנן דגן: כן, אבל צריך להגיד מה אנחנו עושים במקרים כאלה.
<חנן דגן: כדי לא להכניס את הדילמה הזו לאנשים אני רוצה שיהיה סוג של נוהל.
<חנן דגן: ההורה לא ענה, מה אני עושה הלאה?
<חנן דגן: אני לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אתם תסכמו את זה יחד, בגלל זה השארנו את זה למקום המאוד אישי של כל גן, כל צוות גן יחד עם קבוצת ההורים שלו, ששם הם יגיעו לסיכום.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה התקשרת ומיצית את האפשרות, אין לך מה לעשות מעבר לזה, אבל לפחות לדעת שאנחנו עשינו את הכול.
אורי מקלב: אבל אם יש שיתוף פעולה עם ההורים, אומרים להורים, 'מה הטלפון, אם אתה לא עונה מי כן עונה?
אורי מקלב: ' המערכות האלה הן מערכות אוטומטיות, כשלא עונים, מישהו אחד, זה עובר לסבתא ואז רואים אם יש משהו שקרה פה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה על השיח, שאנחנו כבר בפרקטיקה, איך מתנהלים.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי קודם שאני בוכה בלב, אז אתם לא מבינים כמה אני מתרגשת בלב היום.
<חנן דגן: הקצב שמתנהלים פה הדברים לשינוי ועשייה, אם הכול היה מתנהל ככה במדינה היינו נראים אחרת.
אורי מקלב: אנחנו עובדים על ציר חירום.
<חנן דגן: כל הכבוד לכם על הדברים, אני באמת - - -
אורי מקלב: באמת זה גם מפעים אותנו וזה יוצא מן הכלל וזה רק אומר כמה הדבר הזה הוא איום, על ציר החירום.
<חנן דגן: עוד שתי נקודות שאני רוצה להעלות.
<חנן דגן: לדחוף את כל הנושא קדימה, הנושא צריך להיות עם רישוי הרכב, זה חיישנים בכל רכב.
<חנן דגן: יש משפחות ברוכות ילדים שלא יכולים לרכוש שבעה כיסאות עם חיישנים.
יפעת שאשא ביטון: יהיו כמה אופציות, משרד התחבורה ייתן מניפה של אפשרויות.
<חנן דגן: לדעתי צריך לקבל אותה אופציה שיהיו חיישנים ברכב ועם אגרת הרישוי, בטסט, הוא יהיה חייב להתקין את זה, עם הנחה באגרת הרישוי למי שיתקין את זה.
אורי מקלב: אחת ההצעות גם שחברות הביטוח ייתנו הנחות למי שיתקין.
<חנן דגן: זה לא רק חברות הביטוח, גם ה - - -
אורי מקלב: זה עובר דרך חברות הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל אין טעם לפתוח את הדיון הזה מחדש.
אורי מקלב: אחד מהדברים שאתה העלית, הם היו בתוך השיח.
<חנן דגן: אנחנו צריכים לחשוב על אותו מערך, אנחנו אומרים שמבחינת אמצעים טכנולוגיים למשרד החינוך יהיה את המימון שלו - - - הגנים הפרטיים, אנחנו צריכים לחשוב על הנחת מיסוי או משהו, שתהיה להם את העזרה במימון של האמצעים הטכנולוגיים.
אורי מקלב: יש היום דברים חינמיים, האפליקציות האלה, מורידים אותן, זה לא עולה שום כסף.
אורי מקלב: היום אפשר לעשות את הדברים האלה בחינם, לא צריך שום המצאה ולא מישהו שצריך לקנות ממנו, יש היום דברים בחינם שאפשר להוריד.
אורי מקלב: אנשים רוצים גם לתרום, גם אלה שהמציאו דברים כאלה, הם אומרים 'אנחנו תורמים את זה כדי שאנשים יוכלו להשתמש בזה'.
אורי מקלב: יש שיתוף פעולה, גם של המשרדים הממשלתיים וגם של הכנסת, אבל גם של הציבור, הציבור כולו נרתם.
אורי מקלב: אנחנו חיים בתוך הדברים האלה שהציבור היום מחפש והוא רוצה להיות שותף וכולם נרתמים ולכן אנחנו גם מרגישים שאנחנו מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה, אני חייבת לומר שיש מפגש של מספר מנכ"לים, יחד איתי בנושא הספציפי של עזרים טכנולוגיים, גם מבחינת התגייסות תקציבית, כדי לתת לפחות את הפוש הראשון להכנסה של העזרים לתוך המערכות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מטפלים גם בגזרה הזו ואני מקווה שנהיה אנשי בשורות ממש בקרוב.
יפעת שאשא ביטון: תודה על הדברים ועל הנגיעה בדיוק בנקודות הרגישות.
אורי מקלב: לילי, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: לילי, יש לך את הזכות לסכם.
יפעת שאשא ביטון: את אחרונת הדוברים ואנחנו מסכמים את הדיון ואחר כך אנחנו נישאר עם כל אלה שהביאו רעיונות טכנולוגיים כדי לעניין את מי שרוצה.
<לילי פוקמונסקי: אני לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים ואפילו כתבתי לי כדי לסכם בקצרה.
<לילי פוקמונסקי: אל"ף, אני מברכת על התגייסותם של כל המערכות וכל המשרדים.
<לילי פוקמונסקי: אני בטוחה שתהיה דרך מיטבית לעזור כדי לפרוש רשת ביטחון למניעת האסון הבא.
<לילי פוקמונסקי: למרות שהתהליך היה מלווה באמת בדיונים סוערים, אפילו קשים, אך ענייניים מאוד, ממוקדי מטרה, אני שמחה, בשם 18,000 גננות בארץ, לקחת חלק במאמץ הקולקטיבי ומודה לךְ ולךָ, אדוני, שקיבלתם בהבנה את ההסתייגויות שלנו והגענו להסכמות מכובדות וטובות.
<לילי פוקמונסקי: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אני אסכם את הדיון, אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, אני חושבת שגם חידדנו אותם בשיח מדובר לדובר.
יפעת שאשא ביטון: רק נאמר שמבחינת משרד התחבורה, בסיפא של הדברים, עד חודש מהיום, הוא אמר תוך שבועיים עד חודש, הוא אמר תוך שבועיים עד חודש, אז אני אומרת עד חודש מהיום יונח נוסח תקנה לחיוב של רכבים פרטיים שבהם יש ילדים נוסעים לחיישנים שמתריעים מפני שכחת ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים תצא לקמפיין מאוד ממוקד ומוגדר, גם ברדיו, עם רצועת שעות שהיא רלוונטית לשעות הקריטיות.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת החינוך, אנחנו הגענו להסכמה שבכל מקום ייבנה המתווה שמותאם לגן, כדי לנהל את הסיטואציה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשתמש בניסוח המשפטי, כפי שהציג אותו משרד החינוך, זו הזדמנות גם לומר ללילי, אחרי כל השבוע הזה, שנראה כמו חודש, תודה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: איגוד רופאי הילדים שהתגייס וגם זק"א שמצטרף לשולחן העגול שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים מכאן למגזר העסקי גם לקחת חלק, כמו שקראנו בזמנו, אני לפחות הוצאתי קריאה לרשתות הגדולות, למתחמי הקניות הגדולים והם שילטו את החניות, אז אנחנו נקרא למגזר העסקי להתגייס, נוציא בקשה משותפת של משרד הבריאות ושל הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תהליך רב שנתי, הייתי צריכה אולי לפתוח בזה, כדי לסיים בדברים טובים, אבל אני מצרה על זה, ארגון הגנים, מי ששולמית מייצגת, כי אני מבינה שיש פה הרבה גופים, אבל ישבה איתנו נציגה או ראש הגנים הפרטיים בשם שולמית, היא הייתה שותפה בדיון, בעיקר נוכחה בשיח, אני ממש מצטערת שהם לא חלק מהמהלך ומההירתמות.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מוציאה בשמי קריאה, שוב, אני לא מחייבת אותם, אין לי גם סמכות עליהם, אבל אני יוצאת בקריאה אישית לכל הגננות שעובדות בארגונים האלה כן להתגייס, כן לקחת חלק, כן להיות ערניות, כל אחת ברגישות שלה, מתוך מטרה לתת רשת ביטחון ואולי בידיים שלה תהיה הזכות למנוע את המוות הבא.
יפעת שאשא ביטון: ואני באמת מאחלת לכולנו שכל המאמץ הזה יהיה לשווא ושהילדים שלנו לא יצטרכו את הגנתנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשארים.
יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה את השרביט ליושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה בעניין העזרים הטכנולוגיים.
אורי מקלב: אני גם אסכם את הדיון הקודם.
אורי מקלב: קודם כל באמת להודות לך על הדיונים ועל הזמנים בין הדיונים, בין הדיון הקודם לדיון הזה, הרשמי, הדיונים הרבים שהשתתפת ובאמת במסירות רבה עם השקעה רבה.
אורי מקלב: בחלק הזה אני רואה את הכיוון במשרד התחבורה ואני כל הזמן מכוון לכיוון הזה, ששם זה לא יברח ולא יתמרח, מכיוון שגם משרד התחבורה, שמוציא את כל התקנות ואת כל התקינות, צריך לעשות סימולציות הרבה יותר רחבות, מה קורה כשסבא לוקח, שזה ייתן מענה רחב וכשאנחנו מעבירים מסר להורים שאלה הפתרונות המוסמכים אנחנו צריכים לעשות את זה בצורה מושלמת כדי שזה ייתן מענה לכול.
אורי מקלב: ומשרד הבריאות, צריך לציין את זה באופן מיוחד.
אורי מקלב: זה התחיל בזה שהוא נענה לקריאה של הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, בראשותך, קראתם לו לישיבה שאת קיימת - - -
יפעת שאשא ביטון: בוא נגיד ביושר, יום שישי אחרי הצהריים, רגע לפני שבת, שיחת טלפון שלי ושל השר והוא אומר 'אנחנו מתגייסים, דיון חירום ביום שני בבוקר', ביום שני על הבוקר התכנסנו ומשם אנחנו רצים ביחד.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שיש שרים שאני מתקשר אליהם, לאו דווקא ביום שישי אחר הצהריים, בשישי בבוקר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא הייתה בררה, זה היה מקרה קשה.
אורי מקלב: יום שישי בבוקר והם לא נענים, אני לא משיג אותם.
אורי מקלב: אז קודם כל להשיג את השר ליצמן בשישי אחרי צהריים, קרוב לשבת, זה לבד לא דבר מובן מאליו, ואחר כך ההירתמות שלו להגיע לוועדה ולהגיע לאחריות כדי לתכלל.
אורי מקלב: הוא לא שאל אם זה תפקידי, לא תפקידי, 'אני יכול לעזור, יש לי אנשי משרד מוכשרים מאוד, אני יותר מותאם' וכך הלאה, וזה משמש כדוגמה, כפי שציינו את זה כולם.
אורי מקלב: בחלק הזה אני חושב שזו דוגמה לשיתוף פעולה על ציר של חירום.
אורי מקלב: אנחנו התכנסנו לפני פחות מחודשיים בעקבות מקרה שקרה ולצערנו קרו מאז המקרה עוד ארבעה מקרים, חמישה ילדים שבמשך פחות מחודשיים נפטרו בעקבות - - -
יפעת שאשא ביטון: תוך חודש וחצי.
אורי מקלב: אנחנו באמת מסתכלים אחורנית, אנחנו כבר עשינו כברת דרך, אז ביקשנו אמצעים טכנולוגיים ואז חיפשנו אתונות ומצאנו מלוכה.
אורי מקלב: ראינו מגוון של דברים שלא נעשו לצרכים מסחריים, נעשו מתוך מודעות, חלק המציאו את זה מכיוון שהם רצו להיות בטוחים בילד שלהם.
אורי מקלב: הגיע אלינו קצין, בתוך מילואים שהוא עשה, שהוא אמר שהוא המציא פיתוח טכנולוגי, 'רק כדי שלילד שלי יהיה מענה, אם חס וחלילה יהיה לנו היסח הדעת.
אורי מקלב: ואני גם שיניתי אותו, כשהוא היה תינוק הייתה לנו אפשרות אחת, אחרי שהוא גדל, נהיה בן שנה, שיניתי את הפיתוח'.
אורי מקלב: ראינו ילדים מבית ספר תיכון, פרויקטים שלקחו, לא למטרות רווח.
אורי מקלב: הם חשבו איך מונעים.
אורי מקלב: ילדות ישבו והופיעו בפנינו, מה אתם רוצים לעשות בפיתוח בפרויקט של בית הספר והם אמרו 'אנחנו רוצים למנוע שכחת ילדים', זה מה שהוביל אותם.
אורי מקלב: גם היום אנחנו נראה, החלק המסחרי היה החלק הזניח של כל העניין.
אורי מקלב: אנחנו כבר נמצאים הרבה מעבר לכך, אבל בכל אופן, כיוון שזה דיון המשך, יש אנשים רבים שביקשו להראות מה עשו בעניין הזה כדי שייתן לנו גם תמונה, מי שאחראי, ובכלל ההורים, מה המענים שיש להם עד שתצא תקינה כזאת או אחרת, או תמיד אפשר לעשות מגוון של דברים.
אורי מקלב: הראשון שאנחנו מבקשים ממנו להציג את זה הוא רמי סייג, מורה בבית ספר תיכון עמל.
יפעת שאשא ביטון: חשוב שנגיד שיש עוד הרבה הרבה פיתוחים בשוק, אנשים הגיעו לפה באופן וולונטרי, זה לא שאנחנו ממליצים על מישהו שנמצא כאן, אנחנו לא לוקחים איזה שהיא אחריות, מהבחינה הזו שזה משהו שהוא עדיף על אחרים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: יכלו באותה מידה להגיע אנשים אחרים.
אורי מקלב: זה גם לא הנושא של עלות, אלה דברים שאנשים נותנים לחברה, בית ספר פיתח משהו, הוא לא פיתח את זה למטרות מסחריות.
<רמי סייג: בוקר טוב.
אורי מקלב: אתם בית ספר תיכון עמל ברחובות, פיתחתם מתקן למניעת שכחת ילדים, תלמידים ממשפחות קשות יום.
<רמי סייג: יפה.
<רמי סייג: אנחנו בית ספר שכבר לפני שנתיים לקחנו את זה כפרויקט, מה שנקרא למידה משמעותית.
<רמי סייג: כל צוות המורים התגייס, עם הילדים, זה בית ספר שמלמד חשמל רכב, מכונאות רכב, היה פעם במסגרת התמ"ת, היום משרד החינוך, ולקחנו את זה כפרויקט.
<רמי סייג: אמרנו, בוא נטמיע גם את הצד החינוכי של הילדים, המחשבי וכל הדברים האלה ועשינו את זה לאורך כל השנה ובסוף יצא פרויקט.
<רמי סייג: אני אתן לאחד התלמידים, היה לי קשה בחופש לאסוף את כל אלה שעשו, זריהון שמו, שיסביר פחות או יותר מה עשינו.
<רמי סייג: הפרויקט הזה, במהות שלו הוא פשוט, הייתי אומר עלות אפס כמעט, והיפה בו, אנחנו יוצאים מתוך הנחה, כמו שאמרת, שאנחנו בני אדם ואנחנו שוכחים, כי זה כל כך מקומם לשכוח תינוק ואז מה קורה?
<רמי סייג: ברגע שקורה משהו, גם עוברי אורח, כולם יודעים ושומעים.
<רמי סייג: כשאני שמעתי את האבא המסכן מאשדוד שאמר 'אם היה איזה צליל', זה משמיע צליל, זה מדליק מנורות שאפילו אם האבא נרדם, עוברי אורח, כל אחד אחר יכול להציל את הילד.
<רמי סייג: בשתי דקות, זריהון, תסביר להם מה עשינו.
<זריהון אסרס: קודם כל ההורה שם את התינוק בכיסא, בשלב השני משקל התינוק מפעיל מספר לחצנים, הוא נכנס לפעולה ומפעיל את המערכת למצב דריכה.
<זריהון אסרס: החיישן, במקומו על הכיסא, בחלק התחתון.
<זריהון אסרס: בשלב השלישי הקריטי, הנהג יוצא מהרכב ללא התינוק, הלחצנים סוגרים מעגל חשמלי ומפעילים את כלי הרכב ואז אזעקה תוך שהחלון נפתח.
<זריהון אסרס: בשלב האחרון הנהג חוזר לרכב, משחרר את התינוק ומציל אותו מסכנת מוות.
יפעת שאשא ביטון: זה פיתוח שהוא כבר קיים?
יפעת שאשא ביטון: משהו שאפשר לקנות אותו?
<רמי סייג: כן, זה קיים, ודאי.
<רמי סייג: זה קיים, אנחנו הפעלנו אותו, יש רכב, עשינו דגם.
<רמי סייג: אני תרמתי מכונית ועשינו.
<רמי סייג: הוא קיים, יש תמונות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הורים נניח רוצים לקנות.
<רמי סייג: לא.
<רמי סייג: אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לייצר את זה, זה לא משהו שהוא בשוק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לשמוע משהו שהוא כבר בשוק.
<מורה בבי"ס עמל: סליחה, הוא לא קיים, זה מיזם של בית הספר שלנו.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל זה מקסים.
<מורה בבי"ס עמל: התלמידים פיתחו את זה, התלמידים יישמו על רכב.
<מורה בבי"ס עמל: זה מציאותי, זה זול, זה נגיש לכל אחד וזה פשוט מאוד.
אורי מקלב: יזמים שמעוניינים יכולים לקחת את הפיתוח הזה, הם נותנים את זה חינם.
<רמי סייג: לא למטרת רווח, מספיק יקום מישהו ואפשר לשכלל וייקח ויעשה, אם יקום אדם ויעשה - - -
אורי מקלב: אנחנו נעביר את זה גם למשרד התחבורה, בשביל ש - - - מה שאני מציע, אנחנו נעביר את זה לשי סופר, למדען הראשי של משרד התחבורה.
אורי מקלב: תעבירו לנו את זה כדי שעל שולחנו יהיה גם הדבר הזה.
<מורה בבי"ס עמל: אנחנו נעביר, אבל חשוב להדגיש, יש כאן את הכיסא של התינוק, זה מחויב בחוק.
<מורה בבי"ס עמל: לא ייתכן שאמא תעלה לרכב או אבא יעלה לרכב ללא הכיסא, וזה מצויד בכיסא עצמו.
אורי מקלב: המשקל של הילד מפעיל את המערכת הזאת.
אורי מקלב: הדברים ברורים, דברים פשוטים, תודה רבה לכם.
<רמי סייג: אם פה הצלנו ילד אחד - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו עם מערכת שהיא כבר מוכנה, בעיקר למערכות חינוך, שאפשר להכניס את זה וזה חינמי?
אורי מקלב: אליאב אלחדד.
<אליאב אלחדד: שלום.
<אליאב אלחדד: אנחנו ייצרנו מוצר שנקרא ברקיד.
<אליאב אלחדד: אני ניגש ישר למוצר.
<אליאב אלחדד: המוצר הזה זה צמיד חכם לילדים שמתריע להורה כל פעם שהילד מתרחק ממנו.
<אליאב אלחדד: הנחת העבודה שלנו הייתה שהאסונות או המקרים הטרגיים עם ילדים קורים כשההורה מתרחק מהילד.
<אליאב אלחדד: הצמיד הזה גם יכול להתריע - - -
אורי מקלב: צמיד אחד לילד וצמיד אחד להורה?
<אליאב אלחדד: ההורה משתמש בטלפון חכם או לציבור החרדי התאמנו מכשיר מיוחד, כי להם אין מכשירים חכמים שקולט את השדר , הוא מתחבר למחזיק מפתחות ואז הוא מתריע להם דרך שם.
<אליאב אלחדד: הצמיד הזה, אם הוא נכנס למים, אם הילד נכנס למים כשהוא בסביבת ההורה אז ההורה מקבל התראה במיידית, בגלל שיש גם עניין של 77 ילדים שטבעו בים או בבריכות או במקלחות בחמש-שש השנים האחרונות.
<אליאב אלחדד: אני יכול להדגים לכם איך זה עובד כי זה כבר נמצא בשוק וזה קיים.
<אליאב אלחדד: עשינו מוצר פשוט, אין בו ג'י פי אס, בצמיד עצמו, כדי שהוא לא יחייב סים סלולרי ואת הקרינה שנלווית לסים הסלולרי.
<אליאב אלחדד: לצורך העניין, עשינו בדיקת קרינה שנמצאת כאן - - -
יפעת שאשא ביטון: מה העלויות של הדבר הזה?
<אליאב אלחדד: בין 149 ל-199 שקלים.
<אליאב אלחדד: זה תשלום חד פעמי, אין צורך לשלם מעבר לזה שום דבר.
<אליאב אלחדד: אני רוצה להראות לכם האפליקציה, ממש בחצי דקה.
<אליאב אלחדד: בעצם מה שקורה - - -
אורי מקלב: מיד צלצול.
יפעת שאשא ביטון: אבל צריך מנגינה קצת פחות נעימה, כדי שזה יפריע להורה.
<אליאב אלחדד: אפשר להגביר, אפשר רטט, גם צלצול.
אורי מקלב: בעיקרון ילד לא בצורה נעימה זה לא מתחבר ביחד.
<אליאב אלחדד: אפשר לשנות את הצליל לפי הבחירה של ההורה.
<אליאב אלחדד: יש אפשרות, ברגע שהילד יוצא מהטווח זה הופך להיות רשת חברתית.
<אליאב אלחדד: אם זה יצא מה-30 מטר שההורים הגדירו, אז בעצם אם הוא יצא מהטווח שלי והגיע אלייך, שאת גם הורה שמשתמש באפליקציה, אני אקבל אוטומטית את המיקום של הילד ואת תקבלי תמונה של הילד ומספר טלפון להתקשר ולהגיד שמצאת אותו ואיתרת אותו.
<אליאב אלחדד: אבל הרעיון הוא למנוע בכלל את יציאת הילד מהטווח.
אורי מקלב: דוגמאות באמת מפליאות, יש תשובה לכול.
<קריאה: ואם הסוללה נגמרת?
יפעת שאשא ביטון: נו, עד איפה אפשר להגיע?
יפעת שאשא ביטון: על הכול אני אומרת אין 200% סגירה.
<אליאב אלחדד: אפשר להתחבר למכשיר במקביל.
אורי מקלב: השאלה הייתה שאלה, התשובות ברורות בעניין הזה, זה בסדר גמור.
<קריאה: איך שהוא אמר שזה במחזיק מפתחות, אז אני משערת שהוא ימצא את הפתרון.
<קריאה: אם זה במחזיק מפתחות, אז זה בסדר, אפשר להטעין את זה.
אורי מקלב: יריב חלפון, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אין הרבה זמן.
יפעת שאשא ביטון: צריך ממש בדקה, כי אנחנו צריכים לסיים.
<יריב חלפון: אוקיי.
<יריב חלפון: שלום לכולם, שמי יריב חלפון, אנחנו פיתחנו מערכת שבעצם מחברת את כל הגורמים יחד לתהליך הזה של לא לשכוח ילד שמביאים אותו לגן בבוקר, או לכל מוסד אחר.
<יריב חלפון: המערכת דורשת מהגננת לסמן רק אם הילד הגיע או לא הגיע לגן.
<יריב חלפון: הגננת, מאותה שנייה שהיא סימנה האחריות יורדת ממנה ועוברת למוקד העירוני של העירייה.
<יריב חלפון: נפגשנו כבר עם כמה עיריות, זה מאוד מאוד מעניין אותם.
<יריב חלפון: העירייה תקבל לוח של העיר שלה, עם מפת העיר, עם כל הגנים שיש בעיר וכל ילד שלא הגיע לגן ידווח - - -
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר, יש עיריות עם 540 גנים.
<יריב חלפון: - - - באופן אוטומטי ובזמן אמת לחדר המצב של המוקד העירוני.
<יריב חלפון: הדיווח הוא לא דיווח מיידי, ברגע שהילד מאחר, באפליקציה של ההורה הוא מגדיר בדרך כלל מתי הוא מביא את הילד לגן.
יפעת שאשא ביטון: חברים, סליחה שאני אומרת, זה אות מתה, אני אגיד לך למה.
יפעת שאשא ביטון: יש רשויות עם 540 גנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על סיטואציה מורכבת של 35 ילדים בגננת.
יפעת שאשא ביטון: צריך מערכות שמתריעות ישירות להורים, אין זמן עכשיו לעשות מעגלים.
<יריב חלפון: אני אסביר.