GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמיר ניר: אני חושב שהפתרון שהצעת הוא פתרון מאוד מאוד מרשים וחשוב - - -
<יהודה בר אור: נראה לי שהם לא הבינו מה שאמרתי.
<תמיר ניר: אדוני, אתה כל הזמן נכנס לדברים של אחרים.
<תמיר ניר: אנחנו מכבדים אותך ולא הפרענו, אז בוא תיתן לנו - - -
<יהודה בר אור: לא, פנית אליי, נכון?
<יהודה בר אור: עניתי לך.
<יהודה בר אור: אם לא היית פונה אליי לא הייתי מדבר בכלל.
<תמיר ניר: בסדר, מאה אחוז, ענית לי, מצוין.
<תמיר ניר: אני גם שואל, דרור, יש כל מיני מודלים שאני מכיר, כמו מוניות נשר ואחרים שעובדים ובוודאי שיש בעולם אין סוף דוגמאות.
<תמיר ניר: פשוט צריך להאיץ את הקצב ולהיכנס לזה.
<תמיר ניר: אני אומר שמעבר לסיפור של שיתוף נסיעות אני מזמין דיון נוסף, אחר, על שיתוף רכבים, גם זה נושא שאנחנו צריכים להיכנס אליו, ככל שמשרד התחבורה ומדינת ישראל תייצר מערכת.
<תמיר ניר: אתה הבעת חשש שזה יבוא על חשבון התחבורה הציבורית, ברור שהחשש הזה קיים וברור שאכן חלק מנוסעי התחבורה הציבורית יעדיפו ומעדיפים, אם זה באובר, אני יודע, או ב-Via, הם מוותרים על תחבורה ציבורית, הסעת המונים, לטובת זה.
<תמיר ניר: אבל נדמה לי שהאחוז של אלה שנוסעים ברכב פרטי שמצטרפים לזה, הוא הרבה יותר גדול מאותו אחוז קטן שעובר ומוותר על תחבורה ציבורית.
<תמיר ניר: הסיפור של המייל הראשון והמייל האחרון הוא בהחלט הפתרון שיגרום לאנשים לעזוב.
<תמיר ניר: לא הייתי לראות, אני לא כל כך הבנתי את ההצעה שלך, לגבי מוניות במחיר של תחבורה ציבורית.
<תמיר ניר: הרי אתה בעצמך אמרת שאנחנו ממש לא רוצים לראות אין סוף מוניות כאלה ואחרות מכל מיני סוגים נוסעות על הכביש ושהרוב ייסעו בהסעת המונים.
<תמיר ניר: אז זה רק פתרון משלים, כמו שאני רואה אותו, או שיתוף לאנשים שממילא נוסעים לאותו מקום ואני מכיר אנשים שעושים את זה עשרות שנים.
<תמיר ניר: יש כאן הזדמנות לשיפור עצום ולשינוי הרגלי התחבורה בארץ ואני חושב שאתם צריכים להיות בחזית, דרור, ואני מצפה מכם.
<תמיר ניר: אתם יודעים לעשות את זה ותודה.
אורי מקלב: קודם כל תודה על הדברים, אבל אתה ראית, יוני, היה לך שקף שנתן את התשובה הזאת, אני על עצמי לא רציתי, אבל תמיר העלה את זה, איך אנחנו יודעים - - -
<יוני גריפמן: יש מחקר, בוצע מחקר, אני מסכים עם מארק, אפשר להשתמש בנתונים, יש לנו נתונים מכל העולם.
<יוני גריפמן: הארגון האמריקאי לתחבורה ציבורית עשה סקר שאמר - - -
אורי מקלב: מה שנכון לאמריקה נכון גם לישראל.
אורי מקלב: הכול נכון, כל מה שאתה אומר זה נכון.
<יוני גריפמן: לא, אני אומר שאנשים שמשתמשים בתחבורה שיתופית משתמשים יותר בתחבורה ציבורית.
<יוני גריפמן: כלומר הם עוזבים את הרכב שלהם ואז יותר משתמשים בתחבורה הציבורית ולא פחות.
<יוני גריפמן: ולכן כמו שבדיוק ציינו עכשיו לפניי - - -
אורי מקלב: לא, מה אומר הסקר?
<יוני גריפמן: הוא אומר שמי שמשתמש בתחבורה שיתופית ישתמש יותר בתחבורה ציבורית, בגלל שאחר כך הוא - - -
<יהודה בר אור: זה בעלי האינטרסים - - -
<קריאה: זה לא בגלל העובדה שאתה מוכר את הרכב השני או את הראשון.
<קריאה: כי אתה יודע שיש לך פתרון.
<יוני גריפמן: זה אחת.
<יוני גריפמן: שתיים, אם אנחנו מסתכלים על הנתונים אנחנו יכולים לראות שמעל 30% מהנסיעות - - -
אורי מקלב: לא, אני הבנתי גם אחרת.
אורי מקלב: אני בא מרעננה עם הרכב שלי לתל אביב, עכשיו באתי ועכשיו אני אמשיך, יש לי עוד סידור ועוד סידור, אני עושה עם הרכב שלי.
אורי מקלב: מה שאין כן כשאני בא עם שיתופי, הוא עוזב אותי בבוקר, שם אותי בעבודה, אני באמצע צריך לקפוץ לסידור הלוך-חזור אז אני לוקח מונית שתיקח אותי הלוך-חזור, או משתמש באוטובוס.
<יוני גריפמן: ואנחנו גם רואים ש-30% מהנסיעות - - -
אורי מקלב: אתה מזכיר לי, כשהייתי סגן ראש עיריית ירושלים הרבה שנים, אז התחילו התב"עות שעשו בנושא הרכבת הקלה והתב"עות אמרו שכל הבניינים שבנו במרכז ירושלים, ואז בנו הרבה, לא נבנה שם חניונים בכלל בבניינים כדי שלא תהיה חניה.
אורי מקלב: אם לא תהיה חניה במרכז העיר ממילא יצטרכו לנסוע ברכבת הקלה והרכבת הקלה יכולה להיות רווחית, רק אם נניח 100,000 נוסעים ביום, איך גורמים לכך?
אורי מקלב: לא נותנים את האפשרות להגיע, גם חוסמים בכוח.
אורי מקלב: ואז אמרתי לאותו צוות שהיה, מנכ"ל עיריית ירושלים והסמנכ"ל שלו, דיברנו על כך, זה הכול ממחקרים מהעולם, אמרנו אם זה נכון, כמה בעולם יש אנשים שיסתובבו חצי שעה כדי לחנות עוד 10 מטרים יותר קרוב למקום.
<קריאה: זה רק הישראלים.
אורי מקלב: אני אומר, לא בכל מקום יש חניה, מי שלא מוכן יסתובב - - - אחרי זה הוא ירוץ ויעשה הליכה של שעה, אבל - - -
<תמיר ניר: חבר הכנסת מקלב, אני מדווח מהשטח שחניוני חנה וסע של הרכבת הקלה מלאים עד אפס מקום, הצלחה מסחררת בירושלים.
<תמיר ניר: כך שמצליחים גם לשנות הרגלים.
אורי מקלב: נכון, אין ספק, ואם אנחנו נוסעים בנתיב המהיר, זה אחד הדברים שמחממים תמיד את הלב, אני זוכר שנסענו בנתיב המהיר וראינו את החניונים הריקים, היה ריק, אחרי זה קצת, והיום, עובר גם בערב ורואה שהחניונים של הנתיבים המהירים בדרך מירושלים לתל אביב, כביש 1, מלאים.
אורי מקלב: אתה נוסע ב-443, יש היום גם כן מיני חניונים כאלה, תחבורה ישירה, קו 100 או קווים אחרים שנוסעים לירושלים, אתה רואה מפעם לפעם שהחניונים נהיים יותר ויותר וזה גדל ואנשים משתמשים, זה נכון.
אורי מקלב: אני רוצה קודם כל להודות לך שאתה מחזיק את התיק ואתה ממלא אותו במקצועיות רבה, ועל זה אנחנו שואלים את השאלה, אנחנו כירושלמים ואנשים לא ירושלמים שבאים לירושלים, המערכת ההמונית בירושלים טובה, הרכבת הקלה, חוץ מהדוחות שהם נותנים, אבל חוץ מזה הכול בסדר, מהירה, פחות או יותר, צפופה, הצליחה, עם כל זה בבקרים יש פקקים.
אורי מקלב: זה איזה משהו שאני לא מבין.
<קריאה: כן, היה מי שאמר שבירושלים אין פקקים, אתה אמרת, הלוואי.
<קריאה: זה היה בציניות.
<קריאה: עם כל הרכבת הקלה הוא התכוון שגם פה יש הרבה פקקים.
אורי מקלב: מיטל, בבקשה.
<מיטל להבי: קודם כל אני מודה לך, אדוני היושב ראש, על הישיבה ובאמת הנוכחות של אמיר, של דב ושלך, ואין פה שמאל ואין ימין, אין פוליטיקה, זה באמת השאלה ביחס למציאות ולחיים העתידיים שלנו וטוב שהשיח הזה מתנהל במקום הזה שמדבר על מדע וטכנולוגיה, כי זה המקום שאנחנו הולכים אליו.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להחמיא לך על המעורבות והשתתפות שלך בכנסת.
אורי מקלב: כסגנית ראש העיר ומחזיקת תיק התחבורה יש לך לא מעט עבודה בתל אביב ועם כל זה באמת יש לך השתתפות ערה בכל הנושאים, גם המעונות וגם - - -
<מיטל להבי: המעונות, תאר לך, אדוני היושב ראש מקלב, שהיינו עוצרים את כל המהפכה שבזמנו הובלת, שהובלנו פה בנושא המעונות, כי היינו אומרים מה יקרה עם הגננות הפרטיות, במקום לשאול מה עם ציבור ההורים וציבור המשפחות.
<מיטל להבי: הרי תמיד, בכל מהפכה יש מחיר, צריך לצמצם אותו, צריך לא להפוך את השוק להפקרות, אבל צריך לראות איך עובדים נכון.
<מיטל להבי: אני רק חייבת להעיר, בציניות, על האמירה שהשיתופי יעלה את הכדאיות להעלאת הרכב הפרטי.
<מיטל להבי: כל דיון אני מזכירה לכולנו שהעלאת הכדאיות בשימוש ברכב פרטי נובעת קודם כל מתלוש המשכורת של דרור גנון, שלי ושלכם, שיש בו אחזקת רכב ואם במקרה מישהו שקל לוותר על אחזקת רכב ולעבור לתחבורה שיתופית המשכורת שלו תצנח ב-4,000 שקל.
<מיטל להבי: אז שלא ימכרו פה לוקשים וסיפורים מה מעלה את אחוז השימוש ברכב פרטי במדינת ישראל, זה קודם כל שיטת השכר שקבע הממונה על השכר במדינת ישראל ואת זה צריך לשנות.
<מיטל להבי: אתה יודע שאני אוהבת להיות ממוקדת כדי שלא נפסיד את עיקר הדיון.
<מיטל להבי: עיקר הדיון במה שאני שמעתי מדרור גנון הוא איזה סוג שיתופיות מציעים לנו.
<מיטל להבי: כרגע סוג השיתופיות, ואני מברכת על זה, זה היה הרעיון בוועדה שבראשותך, שיתופיות של מוניות, יהיו מוניות שיתופיות, זה מה שהבנתי, שיבואו בתכנית הכלכלית, או בחוק ההסדרים.
<מיטל להבי: אם אני שמעתי נכון אז אני חושבת שעושים פה עודף רגולציה ולא יקרה כלום, למה?
<מיטל להבי: כי הוא אמר ככה, הנוסע יידע מראש, הוא גם יידע מראש כמה עולה, כי המחיר לא יהיה על המונה המשוכלל שאתה רוצה להמציא - - -
<יהודה בר אור: על זה יש לנו חילוקי דעות איתם.
<מיטל להבי: תן לי, יהודה, אני הקשבתי היטב.
<מיטל להבי: הרי היום מה הבעיה לתת אלגוריתם במונה, זה שעולה אחרי 100 מטר ישתתף בככה, זה שעולה אחרי 2 קילומטרים ישתתף בככה, זה ממש לא בעיה.
<מיטל להבי: במקום זאת מנסים, ממה שאני הבנתי, להגדיר מחיר נסיעה ולהגדיר למי שעולה כמה הוא ישלם מראש, גם כמה זמן תיקח לו הנסיעה.
<מיטל להבי: כמובן מי שנוסע בתל אביב יודע שאפשר לדעת מתי יוצאים לדרך, אי אפשר לדעת מתי מגיעים ואני מעריכה שנסיעה שלוקחת שעה עולה יותר מחצי שעה ואם לדרור יש דרך לנבא את זמן הנסיעה כדי לחתוך מחיר מדויק עוד לפני שאני עולה על המונית, אז, אדוני, אתה המצאת את אפליקציית המאה, חבר'ה, כולכם לכו הביתה, לא צריך אתכם.
<יהודה בר אור: אבל זה גם לא דרך חוקית, דרור.
<יהודה בר אור: אני מתפלא עליך שאתה כ - - -
<מיטל להבי: אני אומרת לכם, חברי הכנסת - - -
<דרור גנון: זה מה שהיא הבינה, אני לא אמרתי את זה.
<מיטל להבי: אני אומרת לכם, חברי הכנסת, שימו לב שתחת ההגדרה מונית שיתופית לא ימכרו לנו את הסיפור של מחיר קבוע, מספר נוסעים ידוע בזמן ההזמנה וזמן נסיעה קבוע.
<מיטל להבי: זה מעורבות יתר של הרגולטור במשהו שצריך להיות אפליקציה ואלגוריתם פשוט.
<מיטל להבי: ולא צריך לתת לזה יד.
<מיטל להבי: אני מתריעה בפני כולם שזה לא יעבוד, לא קשור לאובר, לא קשור לכלום, קשור למוניות שאלה כבר מתפעלים.
<מיטל להבי: זה דבר אחד.
<מיטל להבי: אני גם רוצה לומר שמפליא אותי כל הזמן שתכנית כלכלית ועוד תכנית כלכלית, זה לא משנה עכשיו אם זה על המוניות האלה או על מוניות השירות או כל הדברים האלה, בסוף אתם תקבלו הצעה ליעד של תכנית כלכלית ולא ישבו עם האנשים ממש.
<מיטל להבי: כאילו ממציאים פתרון מאיזה מוח מקצועי יצירתי, אבל לא תמיד עם קשר למי שעושה את העבודה ומפעיל ובטח לא תמיד מטובת הלקוח הסופי, כי טובת הלקוח הסופי, וזה קורה, זה תחבורה שיתופית מכל הסיבות הטובות, שכולכם אמרתם אותן ואני לא רוצה לחזור עליהן.
<מיטל להבי: ללא התחבורה הציבורית אנחנו נלך וניפקק עוד יותר.
<מיטל להבי: תל אביב-יפו, אגב, כדי לפתור את הבעיה שאותה תיאר מהנדס העיר, שכל הרחובות יהיו מלאים במכוניות, מאמצת בחום רב את החלטת שר האוצר על כך שלא תהיה חניה איפה שיש מערכות הסעת המונים וכבר היום, עוד לפני שנבנתה מערכת הסעת המונים, התב"עות שלנו הן ללא חניה.
<מיטל להבי: אז אני באמת אומרת שאנחנו אחת הערים המרכזיות, יחד עם הערים האחרות של המטרופולין, שמחפשים פתרונות, ואני ממש שמחה שפייסבוק לא היה צריך לעבור דרך ועדת הכלכלה, ואני באמת אומרת לכם, חבר'ה, תתעוררו, התחבורה השיתופית קורית, היא קורית בין אימהות שמסיעות לבתי ספר, היא קורית בין מקומות עבודה, היא קורית בסיטי של תל אביב ותנו לזה לעבוד, תקבעו כללים ורגולציה שהיא הגיונית ולא משהו שמנסה לעצור את הקדמה מלהגיע למדינת ישראל.
<מיטל להבי: אנחנו זקוקים לקדמה הזאת יותר מכל מדינה אחרת.
אורי מקלב: תודה, מיטל.
אורי מקלב: הדברים שלך תמיד באמת מקצועיים ומגיעים מתוך הלב ומתוך הניסיון, זה מה שבאמת מאוד חשוב.
<מיטל להבי: לא, אבל שימו לב לרגולציה, שלא תטעה אותנו.
אורי מקלב: אני באמת פעם ראשונה שומע את זה.
אורי מקלב: דרור, בסוף אם תוכל להתייחס לזה.
אורי מקלב: מיטל, יש לכם נתונים כמה היום משתתפים בתחבורה שיתופית, או שאין לכם שום אינדיקציות?
<מיטל להבי: יש לנו קצת נתונים על הפרויקט של וייז, יש לנו קצת נתונים - - - אני אגיד לך, אין open data של ענף התחבורה, אין ממש open data, אנחנו מנסים לעשות תחרויות לאפליקציות, אז יש לנו קצת נתונים ממוב-איט, יש לנו קצת נתונים מווייז, הם משתפים איתנו פעולה, וגוגל, אבל הרבה מהנתונים לא נמצאים.
<מיטל להבי: אני אגיד משהו בזהירות, כי אני לא ממש צודקת, אבל אני חושבת שגם החברות הממשלתיות שעושות את העבודה למשרד התחבורה, לכל אחת, נט"ע, הנתונים שלה הם שלה, נתיבי איילון, הנתונים שלה שלה, עדליא, הנתונים שלה שלה, אני אפילו לא יודעת אם הם של משרד התחבורה אם תתחלף החברה.
<מיטל להבי: אני חושבת שזה לא ייתכן שנתונים של חברות ממשלתיות שנוגעות לתחבורה על עומסים בדרכים, שיכולים לשרת גם את יהודה בתכנון התחבורה שלו וגם את גט וגם את אובר וגם אותנו כעירייה, לא נפתחים לכולם.
<מיטל להבי: העולם הולך ל-open data, מה שלא נכנס ל-open data לא מסייע לנו בניהול.
<מיטל להבי: ואני רוצה לומר שאני גם הופתעתי, הרי כשהשר מחליט לעשות גשר הוא לא בא לממשלה שהוא מוציא כמה מיליארדים, כשרוצים לנהל את התחבורה נכון צריכים לבוא לממשלה?
<מיטל להבי: הרי זה לא עולה כסף.
<מיטל להבי: לנהל נכון זה לא בטונים וזה לא ברזלים, זה לחשוב נכון על מה קורה בעולם ואיך בעולם מפחיתים תחבורה, זה מתחיל אפילו מתלוש המשכורת, שאמרתי קודם.
<מיטל להבי: זה לא עולה כסף, יש דברים שלא עולים כסף ושאפשר איתם למלא את האוטובוסים באנשים, למלא אותם.
<מיטל להבי: לא בגלל שזה מתחרה או שההוא מתחרה באוטובוסים, השירות צריך להיות יותר טוב, הפיתוי צריך להיות יותר גדול וכולם יעלו על אוטובוסים כי אנחנו ניתן להם נת"צים וניתן להם רמת שירות וניתן להם עדיפות בכבישים, זה צריך להיות העניין, כי הם יותר טובים, יותר מהירים, יותר זמינים.
<מיטל להבי: אבל כשזו לא המציאות וכשמשלמים לבן אדם להגיע לעבודה עם אוטו פרטי או שישאיר בבית אבל כאילו שיגיע, אז זה מעודד תחבורה ציבורית, חברים?
אורי מקלב: את יודעת, את העלית נושא - - -
<מיטל להבי: אני באמת מדם לבי, כי אני רואה את העיר שלי נפקקת ואני יודעת שעוד לא התחלנו בעבודות.
<מיטל להבי: עבודות הרכבת הן בתחילת דרכן, משאית הבטון הראשונה עוד לא נכנסה, משאית החול הראשונה עוד לא יצאה.
<מיטל להבי: ביום שהעבודות יתחילו בנפח שהסינים יודעים להריץ באמת אנחנו - - - אני לא רוצה לדבר על חזון של פקקים, אבל אני אומרת, אנחנו זקוקים לעזרה כדי לשחרר את הפקק, שאנשים יוכלו להגיע לעבודה וזה לא קורה מספיק.
אורי מקלב: מיטל, יש לי הצעת חוק שלי, שמעוכבת כבר הרבה זמן בנושא של אחזקת רכב שלא יהיה צריך להחזיק - - -
<מיטל להבי: אני מוכנה להיות הסו-שף שלך, לא יודעת איך לקרוא לזה, אני מוכנה לבוא להיות חיל הרגלים שלך.
אורי מקלב: אבל את יודעת מה המעכב המרכזי בעניין הזה.
אורי מקלב: המעכב המרכזי זה הפחד או חוות הדעת המשפטית, שנניח אותם 4,000 שקל יהפכו למרכיב פנסיוני.
<מיטל להבי: אז יש לי עורך דין בשם אשר חלד שיספר לך איך זה לא יהפוך למרכיב פנסיוני, נקרא לזה תוספת בושה, כמו שפעם היה תוספת בושה בגלל ויתור רכב.
<מיטל להבי: היה פעם בממשלת ישראל תוספת בושה.
אורי מקלב: אלה התשובות המקצועיות שקיבלנו.
<מיטל להבי: אני אתן לך תשובות מקצועיות, יש לי צוות משפטי שאומר שזה אפשרי בלי עלות למדינה.
אורי מקלב: זה יעשה מהפך בעניין הזה באופן אמיתי, הרי חלק זה סתם מסחרה, מחזיקים רכב כדי לקבל את אחזקת הרכב בזמן ש - - -
<מיטל להבי: עיריית תל אביב ועיריית ירושלים, אני אומרת בשמו של תמיר ניר, שנינו מוכנים וראשי העיר שלנו, רון חולדאי וניר ברקת אישרו לנו, לעשות פיילוט בעירייה שלנו ולהודיע לעובדים שמי שמוכן לוותר על רכב פרטי יקבל את אותו סכום במשכורת בתמורה לעידוד הגעה ירוקה לעבודה.
<מיטל להבי: אחזקת רכב, טסט וביטוח, אותו סכום בדיוק.
<מיטל להבי: בדקנו גם כמה מגיע להם אחזקת רכב ולא מקבלים, זה פחות מאחוז אחד, כך שזה לא יעמיס על הקופה שלנו אם נהיה חברתיים וניתן גם לאנשים - - -
<תמיר ניר: החיסכון בחניה יחזיר את זה בגדול.
<מיטל להבי: החיסכון שנעשה בחניה יחזיר את זה.
<מיטל להבי: שתי עיריות מובילות, שכל אחת מהן מוציאה כ-100 מיליון שקל בשנה על אחזקת רכב לעובדים, מוכנות לעשות את הצעד ואנחנו לא מוצאים partnership אצל הממונה על השכר באוצר.
אורי מקלב: זה נושא לדיון נפרד, תודה רבה, מיטל.
אורי מקלב: ד"ר בקר, ארגון ITS.
<משה בקר: רבותיי, אני רואה את הדיון הזה ואני אומר, כמישהו שהיה יועץ של ועדת הכלכלה 30 שנה בכנסת, ויש לי רושם שהדיון הזה הוא כמו אותן נמלים שבונות את הקן שלהן על אי שנמצא בשקיעה.
<משה בקר: אנחנו מתעסקים עם מציאות ובעיות שאנחנו מכירים אותן מהשנים האחרונות, אנחנו לא רואים חמש שנים ועשר שנים קדימה.
<משה בקר: למה אני מתכוון?
<משה בקר: ותיכף אני אציג לכם את העניין של המציאות שהעולם עובר אותה, העולם המערבי בעיקר.
<משה בקר: אנחנו נמצאים במצב שהיום שי 3.1 מיליון כלי רכב, מתוכם בסביבות 2.5 כלי רכב פרטיים.
<משה בקר: סך הכול הנסיעות ביממה שמתבצעות במדינת ישראל הן בסביבות 17 מיליון נסיעות ליום.
<משה בקר: זה על פי אומדנים ומחקרים שנעשו עם התאמה למועד של היום.
<משה בקר: מתוך ה-17 מיליון נסיעות 4 מיליון מתבצעות באוטובוסים ועוד כ-2 מיליון במוניות.
<משה בקר: אנחנו רבים ויש ויכוח כן אובר, מול המוניות, לא מול המוניות, פוגעים בפרנסה שלהם, לא פוגעים וכך הלאה.
<משה בקר: אנחנו נראה בעשר השנים הקרובות, עד שנת 2025, תוספת של לפחות עוד מיליון כלי רכב פרטיים.
<משה בקר: כמות כלי הרכב נטו שמצטברת כל שנה היום נטו, אני לא מדבר על ברוטו, ברוטו זה 270,000 לשנה כלי רכב פרטיים, אבל נטו בסביבות ה-150,000, 140,000 כי יש גם גריטה של רכב ישן.
<משה בקר: כל המסה הזו של מיליון כלי רכב, ואת מדברת, מיטל, על תל אביב פקוקה ואיך אנחנו מתמודדים ואיך אנחנו מעבירים אנשים לתחבורה הציבורית כאשר אנחנו כבר פקוקים ומה יהיה בעוד חמש שנים, עם עוד חצי מיליון כלי רכב, 80% מהם באזור גוש דן.
<משה בקר: אנחנו מגיעים למצב שבו כמות הנזקים וכמות הבעיות הם כאלה שאם אנחנו שואלים את עצמנו מה הם הפתרונות, הפתרונות הם להביא לתחבורה ברמת שירות כזאת שמתמודדת מול הרכב הפרטי.
<משה בקר: לא אובר הוא הבעיה וכמובן המוניות והעימות המקצועי והחשש לפרנסה, שהוא נראה כבעיה מאוד רצינית, אנחנו מדברים על כך שאנחנו צריכים להתמודד, כולנו, עם כל מערכות התחבורה שלנו, מול הרכב הפרטי בנסיעות שבן אדם נוסע לעבודה ומשאיר יום שלם את הרכב לחנות ואחר כך הוא חוזר חזרה.
<משה בקר: מה שהעלו כאן, מבחינת הניסיון המצטבר לגבי השימוש למשל באובר בכמה ארצות אחרות, שבגלל שהוא עושה נסיעה אחת שיתופית ואחר כך הוא צריך לבצע עוד כמה נסיעות, אז גם המוניות נשכרות מזה וגם האוטובוסים נשכרים מזה וכך הלאה, אבל התנאי במדינת ישראל הוא שאם אנחנו נספק רמת שירות טובה של הרכב האלטרנטיבי לרכב הפרטי.
<משה בקר: הניסיונות של שר התחבורה לפני שנתיים ושלוש לעשות רביזיה של מערך התחבורה הציבורית לא הביא לסינרגיה, לא הביא לכך שמוניות מתואמות עם אוטובוסים ואוטובוסים מתואמים עם הרכבת וכך הלאה, שבו בן אדם יוצא מנקודה א' ורוצה להגיע לנקודה ב' ויש לו שניים או שלושה מעברים אפילו לפעמים ובסך הכול במשך היום אולי חמישה מעברים, שהדבר הזה יהיה מתואם כך שהוא יודע שכדאי לו להשאיר את הרכב בבית ולא כדאי לנסוע ברכב הפרטי.
<משה בקר: הדיון לא צריך להיות האם צריך להיות אובר מול המוניות, השאלה היא איך אנחנו רואים את ההתפתחות של העתיד.
<משה בקר: לצורך העניין הזה אני רוצה להראות לכם משהו שמתפתח ויציף אותנו, אמרתי, האי שלנו שוקע ואנחנו רבים על כמה גרגרי חול אנחנו מוציאים מהחור שלנו כדי לבנות את הגבעה באי הזה, אני רוצה להראות לכם משהו שהוא פני עתיד והוא לא רק אובר.
<משה בקר: תסתכלו על - - -
<מיטל להבי: אתה צודק, אנחנו מתעסקים בגרגרי חול.
<משה בקר: (הקרנת סרטון).
<משה בקר: רכב שיתופי לכל דבר, הוא רוצה לנסוע לשדה התעופה.
<משה בקר: הוא הזמין את הרכב ועכשיו הרכב הגיע אליו והוא הולך להתיישב בתוך הרכב כדי להגיע.
<משה בקר: זה רכב שלא יחנה, הוא ימשיך לנסוע, הוא ישרת אחרים.
<משה בקר: רכב שיתופי, תיכף תבינו, הוא בודק את העניין של הרמזורים ויודע לקרוא אותם ולהתאים את מהירות הנסיעה אליהם ואם יש בעיות בטיחות, אז הוא יודע גם אותן לאתר.
<משה בקר: הרכב האוטונומי, או המונית האוטונומית, תקראו להם כך.
<קריאה: זה מכת מוות למוניות.
<מיטל להבי: לנהגי המוניות.
<מיטל להבי: לא נכניס רכב אוטונומי לישראל.
<משה בקר: הוא מגיע לשדה התעופה, יורד מהרכב, הנסיעה הבאה, הרכב נוסע לפי הזמנה למקום אחר.
<קריאה: זו עובדה, עכשיו תחליט אם אנחנו רוצים להיות כמו במאה ה-19 או במאה ה-21.
<משה בקר: אתה לא יכול להחליט להיות כמו במאה ה-19, אתה לא יכול.
<משה בקר: אתה יכול לעצור את זה, לעכב את זה בכמה חודשים.
<משה בקר: זו המציאות, לא משנה מה נחליט פה, אתה מבין?
<קריאה: אני יודע, אבל עדיין אתה צריך כדי להסיע נוסעים - - -
<משה בקר: יש פה כלי רכב שנכנסים לשימוש, היא יכולה לעשות את הקניות במונית אפילו.
<יהודה בר אור: אין בעיות, הכול אנחנו מסכימים שיהיה דרכנו.
<משה בקר: המערכת מודיעה לה שיש פקקי תנועה באזור מסוים שבצורה אוטונומית אוטומטית ייצור בעיה 59 דקות, היא יכולה לעבור לשליטה ידנית, כפי שאתם רואים כאן.
<משה בקר: כל מי שרוצה מקבל את הרכב הזה, לפי הזמנה.
<קריאה: זה עובד, נכון?
<משה בקר: זה עומד לעבוד.
<יהודה בר אור: עדיין לא, עוד 20 שנה זה יעבוד.
<משה בקר: תוך חמש שנים.
<מיטל להבי: יהודה, אבל אם זה יעבוד תוך חמש שנים - - -
<יהודה בר אור: אין בעיות, אמרתי, נשים את המספרים, נפעיל אותם אנחנו.
<יהודה בר אור: אנחנו יודעים להפעיל את זה הכי טוב, לא צריך את אובר, לא צריך אחד כמוך, לא, אני משרת את המדינה מקום המדינה.
<יהודה בר אור: אתה יודע כמה שנים אני משרת את המדינה?
<מיטל להבי: הראו רכב אוטונומי, עברנו מעבר לשיתופי עכשיו.
<משה בקר: רבותיי, לא לחינם אני הראיתי רכב שיתופי מהסוג שנוסע היום בירושלים ואת הרכב האוטונומי.
<משה בקר: אנחנו יודעים שיש הרבה מערכות שמתפתחות כרגע בעולם ותגענה לארץ והן נותנות עדיפות לתחבורה הציבורית, אוטובוס יכול לשלוט בעניין של מסלול הנסיעה שלו, לקבל גל ירוק, כל מיני דברים שמתפתחים.
<משה בקר: הגרף הזה הוא גרף מעניין מאוד מפני שהוא מראה, הקו האדום מראה את גידול רמת המינוע.
<משה בקר: אנחנו נמצאים פה עם 370 כלי רכב ל-1,000 תושבים.
<משה בקר: זה העולם המערבי, ארצות הברית עם 840, אבל יש מדינות עם תחבורה ציבורית מפותחת, כמו אנגליה, דנמרק, שבדיה, שהם רוסנו ברמה של 550 כלי רכב ל-1,000 תושבים.
<משה בקר: אנחנו עכשיו, כפי שאתם רואים פה, בשלב של האם אנחנו נלך לכיוון מעלה או נתרסן כמו באנגליה.
<משה בקר: התנאי ההכרחי שנתרסן זה שחלק ניכר מהנסיעות שלנו אנחנו נבצע בתחבורה ציבורית.
אורי מקלב: ד"ר בקר, אתה מרוצה מהתחבורה הציבורית?
<משה בקר: לא, בפירוש לא.
אורי מקלב: מה שקיימת, לא מה שלא קיימת.
<משה בקר: מה שקרה עם התחבורה הציבורית הקיימת, היא לא סינרגית, היא לא מתואמת והיא יוצרת מצב שבו כשאתה רוצה להתחרות עם רכב פרטי אתה יוצא מנקודה א' ל-ב' ואתה אומר אני אקח תחבורה ציבורית מנקודה א' ל-ב' ואתה מגלה שאם אתה רוצה לעשות את זה בתחבורה הציבורית היום אתה לפחות 50% עד 80% יותר זמן תבזבז בתחבורה הציבורית כדי להגיע מ-א' ל-ב', והזמינות אחר כך של תחבורה נוספת לעוד כמה נקודות, אנחנו רואים שהנסועה - - -
אורי מקלב: ד"ר בקר, אנחנו חייבים - - -
<משה בקר: אז תרשה לי לכוון לכיוון של - - -
אורי מקלב: ד"ר בקר, זה מאוד מרתק ואם יהיה דיון בנושא הזה אני באמת חושב שאתה צריך להיות נואם מרכזי בעניין, אבל אנחנו רוצים בנקודה הזו של תחבורה שיתופית.
<משה בקר: לדעתי הנושא של העימות בין אובר ובין המוניות, שהוא הנושא המרכזי מבחינה חברתית שעומד לכותרות בעיתונים יגיע לוועדת הכלכלה ובסוף יגיע למרכז הליכוד, כי שם הרבה מאוד נהגי מוניות שיבואו ויגידו - - -
יעל כהן-פארן: במקרה של ועדת הכלכלה למרכז העבודה.
<משה בקר: יכול להיות, כי מה שקורה הוא זה הורדת ידיים של איך מביאים את הבעיה של הפרנסה של כך וכך אלפי נהגי מוניות מול העובדה שאתה הולך ומכניס עכשיו שכל נהג יכול - - - זה לא כל נהג, יהיו נהגים מסוימים, ומי שאמר לגבי אובר שצריכים לעבור סלקציה, אימון - - -
<יהודה בר אור: החלפה, בעברית יפה, החלפה של אובר בנהגים פרטיים בנהגים מקצועיים.
<משה בקר: אני לא קובע עמדה לכאן או לכאן, אבל זו ועדת מדע וטכנולוגיה - - -
<יהודה בר אור: לא, הוא רוצה להעביר את הנסיעה הציבורית - - -
<משה בקר: וכשאני מגיע למדע וטכנולוגיה, אז באים ואומרים לא, זה סכסוך פרנסה בין חברה שנכנסת וגוזלת את הפרנסה של נהגי המוניות.
<משה בקר: זה המרכז של הדיון כרגע, האם זה ייגמר פה?
<משה בקר: זה לא ייגמר פה.
<יהודה בר אור: מה אתה מציע?
<יהודה בר אור: לנסוע בפרייבטים או לנסוע בתחבורה ציבורית?
<יהודה בר אור: זה מה שאנחנו רוצים להבין ממך, מה אתה מציע?
<משה בקר: אני אומר שאם אני אעודד תחבורה ציבורית - - -
<יהודה בר אור: לא, מה הוא מציע?
אורי מקלב: ד"ר בקר, בהבנתך - - -
<יהודה בר אור: מה הוא מציע?
<יהודה בר אור: מה אתה מציע, לנסוע בפרייבטים או בתחבורה ציבורית?
<משה בקר: לא, אני לא בעד פרייבטים.
<יהודה בר אור: דיברת, הראית שקופיות, לא הבנתי ממך, מה אתה - - -
אורי מקלב: יהודה, אני קורא אותך לסדר.
אורי מקלב: כבד את הנהגים שאתה מייצג אותם.
<יהודה בר אור: בסדר, אבל הוא לא - - -
אורי מקלב: תכבד אותם, שלא יגידו למה לא נוסעים עם נהגי מוניות, שיגידו שהם אנשים מתורבתים.
<יהודה בר אור: אנחנו יותר מדי מתורבתים.
אורי מקלב: לא, אתם צריכים להיות מתורבתים, אתה צריך לייצג אותם מתורבתים ולא כל רגע אתה - - - אתה שמת לב שאתה קופץ עם כל אחד שמדבר?
אורי מקלב: גם אם זה לא מוצא חן בעיניך.
<משה בקר: אני מסיים.
<משה בקר: אני בעד נהגי המוניות וכלי הרכב האלה, אני בעד אובר, אני בעד האוטובוסים, אני בעד עניין שמישהו ממשרד התחבורה יעשה תיאום מסודר, כולל הרכבת, ונעשה מאמץ די גדול בנסיעות הבין עירוניות עם פיתוח הרכבת כדי שהמערכות האלה תתפקדנה בצורה משולבת, כי רמת היעילות של המערכות האלה, כן אובר לא אובר, כן מוניות לא מוניות, לא מתמודדת עם הרכב הפרטי.
<משה בקר: למרות שאין חניה ותקועים בפקקי תנועה והיעילות לא טובה אנחנו לא מגיעים לשם.
<משה בקר: לכן אני מציע שתהיה תכנית שלוקחת בחשבון את הטכנולוגיות שמתפתחות בעולם, יחד עם תיאום של מערכות הנסיעה והתחבורה במדינת ישראל כדי לשלב את כולם בצורה שכולם יוצאים מורווחים.
<משה בקר: מי ייצא מופסד?
<משה בקר: אף אחד לא מופסד.
<משה בקר: בפריז, בן אדם שרוצה לנסוע לאיזה שהוא מקום, יוצא, או שהוא לוקח מונית או שהוא לוקח את המטרו והוא משאיר את הרכב בבית, לא נוסע עם הרכב.
<משה בקר: הוא עושה את זה מפני שיותר יעיל להשתמש באמצעי התחבורה האלטרנטיביים מאשר להשתמש ברכב הפרטי.
<משה בקר: ברכב הפרטי הוא ייסע לחורשה או ליער או לבקר איזה שהיא דודה באיזה שהוא מקום שקשה להגיע אליו.
אורי מקלב: ד"ר בקר, תודה רבה, אתה אומר דברים נכונים, אנחנו גם לא חלוקים על מה שאתה אומר, חוץ מאשר הידע שלך והמקצוע שלך והניסיון שלך אנחנו לא חלוקים, אבל בדבר אחד אנחנו כן חולקים עליך, שהנושא כאן, גם בוועדת המדע והטכנולוגיה, הוא באמת לא הוויכוח בין נהגי המוניות לבין החברות האחרות.
אורי מקלב: מה לעשות, בתרבות הישראלית, שאנחנו, גם בוועדת המדע והטכנולוגיה, כשאנחנו באים לדון בטכנולוגיה מתחדשת להסעה, בפיתוחים שיש היום בעולם, כשאנחנו רוצים לשתף אותם בישראל, אנחנו תמיד גם צריכים לשתף גם במי זה פוגע, ארגונים כאלה וארגונים אחרים, שהם נמצאים ברקע.
אורי מקלב: זה נכון שלפעמים גם דיונים מקצועיים נסחפים למקומות אחרים כשזה היה צריך להיות על שולחן אחר, הוויכוח בדיון, רק אנחנו לא מונעים מאף אחד.
אורי מקלב: אנחנו גם מצטערים על כך שזה מרובה בקריאות ביניים ולפעמים בהפרעות לדיון עצמו, אבל אנחנו לא ניתן לסטות מהנושא הזה ואנחנו נמשיך גם לעקוב ולכוון אותו לכיוון הזה.
אורי מקלב: המטרה שלנו שגם הנסיעה השיתופית תהיה חלק מהפקטור שבתוך, מה שאתה אומר, המכלול של כל הנסיעות, כן או לא, תחבורה שיתופית, האם היא יכולה להיות חלק מתוך המערך הכולל של התחבורה הציבורית והתחבורה הפרטית ומצב הכבישים בישראל והשינוע, כמו בכל מדינה מתוקנת, ממקום למקום.
אורי מקלב: יש לנו עוד שלושה דוברים, חוץ מחברת הכנסת יעל כהן פארן שנמצאת איתנו.
אורי מקלב: פורום קהלת, זיו מאור, ואחריו עורכת דין מיכל שיק ואחרון הדוברים יהיה שי שדה.
אורי מקלב: חברת הכנסת, מתי שתבקשי אנחנו נשלב אותך.
אורי מקלב: דרור, לפני שאתה עוזב אותנו, יש לך דיון אחר בכנסת, אולי הבהרה קטנה בנושא המקצועי ששאלו אותך, כשאנחנו מדברים היום על תחבורה שיתופית במוניות, למה הכוונה?
אורי מקלב: לדרך שאנחנו רואים את זה מקביל למה שנעשה בתחבורה השיתופית הכללית, להעביר את זה בסגנון למוניות, או שאנחנו מדברים על משהו אחר לגמרי, יצירה מיוחדת, איזה כלאיים אולי, לקבוע מראש מחירים, איך אתה - - -
<דרור גנון: מאחר שאנחנו עדיין דנים ואני נתתי כמה נקודות של חשיבה וכבר הפכו את זה לשיטה, אז אני מעדיף לא להתייחס.
<דרור גנון: אנחנו ננהל את התהליך הזה בצורה מסודרת, זה יגיע לציבור להערות, תהיה אפשרות להעיר.
אורי מקלב: את דברי הסיכום שלנו אולי נקצר ונעמוד בקשר אחרי כן.