GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יורם קפולניק: אז זה מתקן מאוד מאוד חשוב, עליו כבר ראיתם עוד עבודות אחרים, יש חיישנים שונים לפרות, הזכרתי לכם שאנחנו מודדים להם את החמיצות של הקיבה, שהיא תהיה אופטימלית.
<יורם קפולניק: כל פעם שהן באות זה משדר למשדר, יש להן משדר שהן בלעו אותו, מין קפסולה כזאת, הן לא מרגישות, זה לא כואב, אבל משדר לנו מה החמיצות בקיבה על מנת, שוב, לייעל את תהליך העיכול.
<יורם קפולניק: משם עברנו לתאנים.
<יורם קפולניק: תאנים, ענבים, קצת שמענו על המטעים.
<יורם קפולניק: ראיתם פרויקט שאי אפשר לעשות אותו בצפון.
<יורם קפולניק: זה פרויקט של טיפוח של תפוחי ענה לטמפרטורה גבוהה יותר וחלק מהוועדה מודע לשינויי האקלים, לצורך לחפש חלופות שעדיין יניבו ויספקו או שייתנו פרנסה לחקלאים עצמם ואנחנו כבר מכינים את התפוחים שישתמשו בהם בעתיד וזה מאוד חשוב.
<יורם קפולניק: מעבר לזה ראיתם פרויקט שכל הזמן נמצא, זה פיי פלאן של הענבים.
<יורם קפולניק: סיפרנו לכם על הדרך שבה הפרויקט הזה עובד וקצת דיברנו על התמלוגים.
<יורם קפולניק: משם הלכנו לראות את התוצרת החקלאית, את כל הטכנולוגיות שאנחנו מכינים.
<יורם קפולניק: קצת מדהים לראות תותים שנשמרים ככה, רימונים שהם כבר כמה חודשים ככה ואני חושב שבקטע הזה יש למכון וולקני הרבה הרבה תרומה, לא רק לחקלאות, אבל לשוק היצוא של החקלאות.
<יורם קפולניק: אני רוצה להגיד כאן, היצוא של פירות תוצרת חקלאית זה הקטר של האיכות שאנחנו מביאים בסופו של דבר הביתה לצלחת של הילדים שלנו.
<יורם קפולניק: אם לא יהיו את הסטנדרטים, אם לא נצליח לעמוד בניקיון חומרי הדברה ופרמטרים אחרים שמחייבים אותנו בשוק החקלאים יעמיסו על העגלה מה שהם רוצים.
<יורם קפולניק: זה איזה שהוא קטר שעוזר לנו כל הזמן לשאוף למצוין.
<יורם קפולניק: לא תמיד החקלאים עושים כסף בתוצרת החקלאית שהם מייצאים, אבל הסטנדרטים שאנחנו כופים על המערכת הישראלית הם רלוונטיים, הם נכונים, כי משם אנחנו מקבלים את כל הרב גוניות הזאת ולא רק את העושר, גם את האיכות הגבוהה שיש לתוצרת החקלאית.
<יורם קפולניק: אני בטוח שחלק מכם היה באירופה וראה מלפפון אמריקאי או מלפפון אירופאי, לא בא לך בכלל לחתוך אותו ולשים אותו בסלט.
<יורם קפולניק: זה נובע מהסתכלות אחרת.
<יורם קפולניק: זה נובע גם מהיכולת לקרוא מה צריך הצרכן.
<יורם קפולניק: זה נכון, מכון וולקני לאורך זמן היה מכון שעבד ברוח הציונות, היו לנו יישובים פה, יישובים שם, יש לנו אותם עד היום, מישהו צריך לתת להם איזה שהיא תמורה, הוא לא יכול לשלם את מלוא המחקר שיש כאן.
<יורם קפולניק: דיברתי קצת עם חיים, אנחנו מסכימים על הדבר הזה שאם מדובר בטכנולוגיה שיוצאת לחוץ לארץ צריך באמת את מלוא התמלוגים לנסות לפדות, אם זה דברים שהולכים למדינת ישראל צריך למצוא את הסידור הנכון.
<יורם קפולניק: גם הכוורנים קונים, כמה הוא אמר שזה עולה לו?
<יורם קפולניק: 180 של מלכה שאת כל הכוורת הוא מחזיק ממנה.
חיים ילין: המלכה 450.
<יורם קפולניק: אז אנחנו לא יוצאים לגמרי פראיירים, אבל באיזה שהוא מקום צריכה להיות איזה שהיא מידה מסוימת.
<יורם קפולניק: אז חזרנו משם והדבר האחרון שאני רוצה להעלות אותו זה מה שאמרתי בפתיח שלי, שב-2011, אני אעשה הלימה עם הוועדה של יוג'ין, כשהוועדה של יוג'ין רק קמה התמלוגים של מכון וולקני היו בין 8 ל-9 מיליון שקלים, ב-2014 כבר היינו 11 מיליון שקל, ב-2015 אנחנו בין 17 ל-18 מיליון שקל, 2016 תיגמר עם קרוב ל-30 מיליון שקל.
<יורם קפולניק: חלק גדול ממה שקורה כאן זה קודם כל ההבנה שאנחנו לא יכולים להמשיך באותו מסלול ואנחנו צריכים באיזה שהוא מקום למקסם את ההכנסות שלנו.
<יורם קפולניק: הדבר שלי מאוד ברור זה שאנחנו צריכים לשמור על התרנגולת הזאת שאם אתה מתחיל לטרטר אותה ואם אתה כבר אומר לה 'את הולכת לפה', 'את הולכת לשם', 'מחר לוקחים אותך לשוחט', היא כבר לא מוציאה את ביצי הזהב שלה.
<יורם קפולניק: כאן אני יכול להגיד לכם, חוקרים צעירים שנמצאים כרגע על הרשימה שלנו, יש לנו קושי.
<יורם קפולניק: הקושי הזה לא היה לפני חצי, יש לנו קושי להסביר, רגע, בעצם לא נבוא, זה יקרה בעוד עשר שנים, אם זה יקרה, כל הדברים האלה, אבל זה דבר שעומד ברקע כל הזמן.
<יורם קפולניק: אני מבין שהוועדה הגיעה לביקור כאן על מנת לראות את איך נראה המוסד.
<יורם קפולניק: נכון, יש לנו 3,200 דונם, אנחנו יושבים על משבצת של 3,200 דונם, לא על כל השטח הזה אפשר לבנות בניינים למגורים.
<יורם קפולניק: יש כאן 800 דונם שאי אפשר לבנות עליהם שום דבר, הם נמצאים לאורך המסלול, בצד השני של כביש 1 לאורך המסלול.
<יורם קפולניק: לא נסענו שם כי לא רצינו לעשות יותר מדי טיולים.
<יורם קפולניק: אנחנו יכולים לקחת את הענה של משה ולשים אותם ליד המסלול ולפנות.
<יורם קפולניק: אפשר לעשות דברים כאלה, לא בגלל זה צריך לקטוע את ההצלחות האלה, בייחוד, וכאן אני רוצה להגיד משהו אישי, מכיוון שזה השבוע האחרון שלי בתפקיד, שמכון וולקני ידע להיענות להחלטת הממשלה והייתה החלטה שיאללה, תתחילו, בסך הכול לפני שנתיים וחצי-שלוש.
<יורם קפולניק: אני חושב שאם אנחנו ניתן למכון וולקני לעבוד כמו שהוא עובד עכשיו, עם היכולות הנוספות שלו לעבות או לייצר תחומי תוכן נוספים בקמפוס הזה, או בקמפוס האחר, כי אנחנו יודעים לעשות את הדבר הזה, אני חושב שזו תהיה מתנה לעם ישראל לעוד 95 שנה.
<יורם קפולניק: שוב, אני מודה לכם שבאתם להסתכל קצת על מכון וולקני.
<יורם קפולניק: אני מתנצל על זה שטרטרנו אתכם ביום חם כזה.
יעל כהן-פארן: יום נעים.
אורי מקלב: אני אגיד לך, תיכף תקבל מחמאות על הטרטור הזה.
חיים ילין: זה היה מתחת לעץ פיקוס פה למעלה.
<יורם קפולניק: בפיקוס היה יותר טוב.
<יורם קפולניק: אתמול היינו בקשר, אמרנו, בחום כזה יהיה?
אורי מקלב: יורם, אני רוצה להשלים את מה שאתה אומר, או לענות על הדברים שאתה אומר, אבל לפני כן אני אכבד את חברי הכנסת להגיד דברים ואחרי זה המנכ"ל ואחרי זה אני אסיים.
אורי מקלב: אני מתאפק לא להגיד לך, לענות לך ולהודות לך, זה יהיה משפטי הסיכום של הדיון שלנו בוועדה.
יעל כהן-פארן: קודם כל אני שמחה מאוד על ההזמנה ועל הביקור הזה, באמת גם למדנו, גם נהנינו, באמת אני חושבת שראינו רק את קצהו של קצהו, אני מכירה טיפה, אבל באמת היה מרתק מה שראינו.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שאין ספק שמכון וולקני זה באמת גאווה ישראלית.
יעל כהן-פארן: אני הייתי באקספו במילאנו והיה אקספו בנושא מזון, אתם בטח הייתם מעורבים בביתן ובאמת ישראל הציגה שם ביתן מאוד מכובד עם שיא התפארת של זה מישראל וזה מישראל, אני לא חקרתי כל עגבניית שרי, אבל אני חושבת שהרבה מהדברים בוודאי הגיעו מכאן.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שאין מה לומר, ישראל היא מעצמה בתחום הזה.
יעל כהן-פארן: דיברנו גם על תפוחי ענה, הדברים שאני מתעסקת איתם ושהוועדה גם מתעסקת איתם והעולם מתעסק איתם, ההתחממות הגלובלית, משבר האקלים, לישראל יש יתרון בזירה הבינלאומית בגלל ובזכות המחקר החקלאי שלה להציע פתרונות למשהו שכל העולם עוד לא יודע שהוא יצטרך אבל אוטוטו תראו כל שנה אנחנו מסכמים את השנה כשנה החמה ביותר, לפחות 15 שנה אני שומעת את זה, כל שנה, אולי הייתה איזה שהיא עצירה בסביבות 2010-11, עכשיו כל שנה, ב-2015 היא החמה ביותר, נסיים את 2016, ואין לי ספק שהיא תהיה - - - אנחנו בהידרדרות מאוד רצינית, תראו איזה שיטפונות יש באירופה.
יעל כהן-פארן: נכון שיש לנו פה גלי חום, אומרים 'טוב, כבר יוני, יש גלי חום', אבל הם הולכים ונהיים יותר ויותר תכופים ובשיאים שזה נהיה נורמה.
יעל כהן-פארן: פעם זה לא היה נורמה שיהיו לנו שיאים כאלה כל יוני וגם במאי.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר זה המענה, זה היתרון הישראלי, גם בטכנולוגיה בתחומים אחרים, אני קצת מתעסקת באנרגיה, אבל פה אנחנו כבר שם, אנחנו לא צריכים לפתח ענף שאין לישראל.
יעל כהן-פארן: אנחנו כבר שם ואנחנו יכולים לתת מענה ויש פה חוקרים הטובים בעולם.
יעל כהן-פארן: אין מה לומר, זו איזה שהיא נקודת פתיחה שישראל כבר הציבה את עצמה בחזית שלה וצריך לראות איך ממנפים את זה גם לשם.
יעל כהן-פארן: יכול להיות שזה כבר קורה, אבל בוודאי בתחום של האקלים העולם הולך לשים מאות מיליארדים על פתרונות ומדינות כמו אפריקה ומדינות אחרות מחפשות את הפתרונות ואנחנו יכולים לקפוץ על הגל הזה ומאוד ליהנות ממנו.
יעל כהן-פארן: לנושא של המעבר, שזה גם היה ברקע, הייתי בדיון שהיה בפגרה.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שמשרד החקלאות חייב להיות קשוב לרחשים שעולים כאן מהשטח.
יעל כהן-פארן: אני הייתי תקופה קצרה בחיי חוקרת בדרום, בשדה בוקר, בתחום של אנרגיה סולרית, ואני נתקלתי בקושי מעצם זה שאתה נמצא בפריפריה.
יעל כהן-פארן: כל דבר קטן שמתקלקל לך אתה צריך להתחיל לחפש אותו בתל אביב וזה כבר שבוע עבודה.
יעל כהן-פארן: כל דבר קטן שאתה צריך איזה שהוא פתרון יצירתי, אין מה לעשות, ישראל היא ארוכה, ישראל בנויה איכשהו שיש לה מרכז טבעי שיש בו את כל הטכנולוגיות ואת כל האנשים והעזרים הטכניים והאחרים שיכולים לעזור לך.
יעל כהן-פארן: כשאתה בונה מחקר כדי להיות בטופ הוא צריך להיות זמין לכל מה שיכול לעזור לך וכשאתה רחוק, אין מה לעשות, לא כולם יבואו לרחוק כדי לעזור לך.
יעל כהן-פארן: זה משהו נורא מרכזי, כי בעצם זה שאתה מושך יותר זמן אז הכול לוקח יותר זמן, זה לא עובד.
יעל כהן-פארן: זה פשוט לא עובד וזה מאוד קשה.
יעל כהן-פארן: אני גם בקשר עכשיו, מנסים להקים כבר כמה שנים מרכז מו"פ בערבה של אנרגיה מתחדשת ונתקלים בהרבה קשיים, גם, אחת, בגלל שאנשים לא רוצים לבוא לגור שם, ושתיים, המרחקים האלה, כל דבר מאריך את זמן המחקר עצמו, את זמן הפיתוח עצמו.
יעל כהן-פארן: בדוח קנדל, עד כמה שאני זוכרת, לא קראתי את כולו, קראתי את התמצית, יש שם הצעה להרחיב את מכון וולקני ולהוסיף תקנים.
יעל כהן-פארן: אם אנחנו רואים את זה כחזית המדע והטכנולוגיה הישראלית לעולם והחוצה, וזה כבר קורה, אנחנו בחזית, האם יש מקום להרחיב, אלה היו ההמלצות שם.
יעל כהן-פארן: אז בואו תפתחו את השלוחה בצפון, בדרום, איפה שתרצו, לא תעתיקו מכון שלם למקום אחר שאולי זה יזיק לו בסופו של דבר.
יעל כהן-פארן: אני רק באמת מברכת על היוזמה ועל הסיור.
יעל כהן-פארן: תודה רבה לכבוד היושב ראש.
יעל כהן-פארן: יורם, שיהיה בהצלחה.
חיים ילין: אני מברך על הסיור.
חיים ילין: יורם, שיהיה לך בהצלחה, זה חשוב מאוד.
חיים ילין: נכנסת למידות גדולות, אבל אני בטוח שתצליח.
חיים ילין: כמה זמן ייקח המכרז?
חיים ילין: בין שלושה חודשים לשלוש שנים, פחות או יותר.
<יורם קפולניק: לא, נמצא בתוך ועדת איתור, להערכתנו זה ייקח כחודשיים.
חיים ילין: יש כמה נושאים שלדעתי כל מי שיושב פה צריך לטפל בהם.
חיים ילין: אני הסברתי שהחוק הראשון שרציתי לנסות להעביר ולא קיבלתי אפילו נתונים מהממ"מ כי הם גם לא הצליחו זה כל הנושא של מחסני חירום.
חיים ילין: יש במדינת ישראל מכרזים בנויים, מחסני חירום זה גרעיני חיטה, שאפשר משם למצות גם שמן, גם קמח, כל מה שאתם רוצים, יש איזה 4,000 טון חלב מיובש, שזה בדיוק צריכה של כלום, ואף אחד לא יושב, למה?
חיים ילין: כי במדינת ישראל, כל עוד שיש יתושים בנחל הבשור זו בעיה של הגנת הסביבה, אבל ברגע שיש ליתוש קדחת הנילוס זה כבר בעיה של משרד הבריאות.
חיים ילין: זאת אומרת אין תפיסה במדינת ישראל של ניהול לרוחב, של שיתופי פעולה בין משרדים.
חיים ילין: כשאני נכנס לזה אומרים לי מה אתה רוצה?
חיים ילין: בחירום מי שאחראי על המזון זה משרד הכלכלה, אבל רח"ל זה משרד הביטחון, נו בחיאת, ככה לא מנהלים מדינה.
חיים ילין: לכן יש לנו אחריות, כל מי שנמצא פה, לנסות לראות איך בפעם הבאה 'צוק איתן' - - - זה בא מתוך 'צוק איתן', זה בא מתוך 50 יום של לחימה, אבל 50 יום שהם בין עונות.
חיים ילין: כאילו דום, סיימו את איסוף תפוחי האדמה והתחילה המלחמה ואנחנו יודעים בדיוק מה קורה בחודשיים האלה, אלה חודשיים שנחים, שהם - - - אז אני בא ואומר שאנחנו חייבים לבנות משק אוטרקי, פוליטית אפילו לא תלוי בחו"ל, כי אתה לא יודע מי יהיו החברים ומי יהיו האויבים שלך ולפתח את הסוגיה הזאת, רק שאין לנו את הנתונים.
חיים ילין: אני אומר את זה בגדול.
חיים ילין: גם אורי, אם הוא ירצה כיושב ראש של ועדה לקיים דיון הוא ייתקל, כמו שאני נתקלתי, בהרבה מאוד מחסומים, זה סודי, זה סודי, זה סודי וזה סודי.
חיים ילין: אבל בסוף אנחנו צריכים לשרת את העם, יש לנו אחריות כלפיהם, לכן זאת סוגיה.
אורי מקלב: זה דיון פתוח בוועדה - - -
חיים ילין: כן, אבל למה אני מעלה אותו?
חיים ילין: כי זאת סוגיה שגם יכולה את כל הדיונים לשים על שולחן אחד, עודפים שזורקים, למה לזרוק?
חיים ילין: אפשר במחסני חירום, אפשר לראות.
חיים ילין: יש מחקר של טכנולוגיות של שימור, איך אתה עושה את זה?
חיים ילין: במצבים שיש לך, כמו שהיה עם העגבניות ועם הפלפלים שאוטוטו אנחנו מביאים אותם מחו"ל, נכנסים עם וירוסים, יאללה שיעזרו לנו.
חיים ילין: זה לא עובד ככה, יש לנו אחריות לכל הדברים האלה.
חיים ילין: כולם רוצים להוריד את המחירים לצרכן, אבל בסוף הצרכן משלם יותר, איך קורה הנס הזה?
חיים ילין: זה נס בלתי רגיל, עושים את הכול, אבל בסוף יוצא הכול הפוך.
חיים ילין: אני חושב שצריך ללמוד כולנו ביחד ולקחת אחריות על המצב, כי הדבר הכי קל, ואני אומר לך, מה שאני שונא בכנסת שאני תמיד צריך להאשים.
חיים ילין: כראש רשות לא הייתי צריך להאשים אף אחד, הייתה לי האחריות והסמכות עליי, הייתי מבקש עזרה כשהייתי צריך, אבל פה אני מאשים כי אני רואה שאנשים לא עושים את מה שצריך לעשות.
<שלמה בן אליהו: אני לא יכול להגיד לך תשובה על זה.
חיים ילין: אני לא ביקשתי ממך שתגיד כלום.
<שלמה בן אליהו: זה תלוי בין האופוזיציה לקואליציה.
חיים ילין: לא, אני לא מתעסק עם זה.
חיים ילין: אני בוחר נושאים שלא נוגעים לקואליציה ואופוזיציה.
חיים ילין: מחסני חירום, אני לא בטוח שזה שייך לימין ושמאל.
<שלמה בן אליהו: לא, אני מדבר על הביטוי להאשים.
חיים ילין: נו מה אני אעשה, מה אתה רוצה?
חיים ילין: זה התפקיד שלי, הביאו אותי לכנסת בשביל להאשים את האחרים כי אני רואה שהדברים לא נעשים.
חיים ילין: אני רוצה חשיבה אחרת.
אורי מקלב: צריך גורם מפקח, זה לא להאשים, זה גורם מפקח, גורם מבקר.
חיים ילין: נושא של מכון וולקני.
חיים ילין: זה לא סוד, כל הזמן נלחמנו על זה שצה"ל יירד לנגב, אנחנו נלחמנו על זה ששדה התעופה יהיה בנגב, כי 80% מקרקעות מדינת ישראל שם.
חיים ילין: כשבאים וכולם מתחילים להפחיד אותנו עכשיו שהצמיחה הדמוגרפית שלנו תהיה כזאת שאנחנו נהיה המדינה הצפופה ביותר, אז בין הנגב לבין אילת יש לנו עוד מדינה.
חיים ילין: זה נכון ש-80% מהשטחים שם הם שטחי אש וצה"ל, אז מה?
יעל כהן-פארן: ושמורות טבע.
חיים ילין: ושמורות טבע, שזו הקואליציה הכי חזקה שיש במדינת ישראל, צה"ל והירוקים, ואף אחד לא מכיר את זה, אף אחד יודע, זה הכול סודי, הם סוגרים הכול - - - אבל אני חושב שכולם רוצים להוריד את המרכז לפריפריה, אז אני אגיד לכם, יש דרכים אחרות לעשות את זה.
חיים ילין: זה לא עניין של קרקע ונדל"ן, כמו שפורסם בהתחלה, כי אנחנו יודעים שיש פה בין 2,000 ל-2,500 דונם, ואפילו יותר, עם הקרקע של בית דגן ושל המושב, הרבה יותר לבינוי.
חיים ילין: זה לא הבינוי, כי גם אם מחר יפשירו אין איך לבנות, כי אין מספיק קבלנים ואין מספיק עובדים שיעשו את הבנייה הזאת.
חיים ילין: אבל יש שתי המכללות, מכללת תל חי ושער הנגב.
חיים ילין: אני לא סתם אומר, הן נמצאות שתיהן אחת בקו עימות דרום ואחת בקו עימות צפון.
חיים ילין: עזוב את האוניברסיטאות, לא צריך להעתיק את רחובות ואת - - - תפתחו אותם יחד עם המחקר, תוציאו חוקרים חדשים, תיתנו שם תעודות, גם תואר שני וגם אם צריך מחקר, תביאו לשם חוקרים פעם בשבוע ללמד שם, תביאו את האנשים, אבל תשאירו את הלב איפה שצריך לשים ולפתח את המו"פים.
חיים ילין: לא יעזור כלום, אם אחיין שלי רוצה לגדל אננס והוא מגיע שעתיים וחצי למו"פ אשכול ולומד איך מגדלים אננס בשביל שהוא יגדל את זה והוא לא משלם שקל על הדבר הזה, זה פתוח לחלוטין, אני חושב שזה אחד הדברים הכי יפים שיש, שפותחים את הקודים ואת כל הידע לתוך מדינת ישראל חינמי לחלוטין.
חיים ילין: לעומת זה יש לי ביקורת קשה ואני אומר אותה פה על השולחן, בכמה אנחנו מוכרים את הידע החינמי פה של מדינת ישראל לחו"ל, כאשר כולם מתנפלים עלינו, כולם מסתכלים עלינו.
חיים ילין: אני נתתי את הדוגמה של האור, אבל לא רק של האור, אלא כמעט כל דבר שיש.
חיים ילין: הדבר שכולם כבר שכחו, פעם היו אבטיחים עם גרעינים בלבד, ב-1990 פחות או יותר התחילו לפתח בנחל עוז את הזן, בכמה מכרנו את זה לחו"ל?
חיים ילין: אתם יודעים בכמה?
חיים ילין: עוד היינו צריכים לשלם להם בשביל שייקחו את זה, איפה אנחנו נמצאים?
חיים ילין: לכן אני חושב שמכון וולקני צריך להגדיל את ההכנסות שלו על ידי התמלוגים והמודל הכי טוב הוא המודלים של האוניברסיטאות, שכשמישהו בא וקונה את הידע הוא הופך להיות בין 5% ל-10% מניות ומכון וולקני צריך להיות שותף כמעט לכל דבר שנמכר לחו"ל, במניות או בתמלוגים, שבעצם ייתן לנו רציפות תפקודית גם במחקר עצמו והוא יהיה פחות תלוי במי יהיה שר או ראש ממשלה.
חיים ילין: אז אני מאחל לכם הצלחה.
חיים ילין: אני אומר, כחקלאי, לחקלאי יש תכונה אחת, תיקח את זה תמיד, הוא לא יכול להעתיק את המשרד שלו לשום מקום.
חיים ילין: אני לא ראיתי חקלאי שלוקח את האדמה שלו ממקום למקום, הוא מחובר לאדמה ולמים.
חיים ילין: אין מה לעשות, אי אפשר להזיז אותו משם.
אורי מקלב: תודה על הדברים שיוצאים מן הלב.
<יורם קפולניק: אחד הסגנים שלי היה רוצה להוסיף כמה מלים על אסטרטגיה.
<דני שטיינברג: שוב צהריים טובים.
<דני שטיינברג: כפי שאמרתי קודם, אני חוקר פה כבר משנת 91' ולפני שנה בערך יורם ביקש שאני אצטרף להנהלה ומינה אותי כסגן ראש המינהל לתכנון אסטרטגי.
<דני שטיינברג: זה מה שאני עושה כמעט בכל השנה האחרונה, אנחנו עוסקים, שמעתם, אני מניח, על תכנית האסטרטגיה של מכון וולקני.
<דני שטיינברג: בחודשיים האחרונים מה שאני עושה כמעט בכל זמני זה לנסות להבין מה המשמעויות של הכוונה להעתיק את מכון וולקני לצפון.
<דני שטיינברג: אני אומר מראש, אני מוטה, זה המשפט הראשון, אבל ניסיתי להיות אובייקטיבי ככל שאני יכול ובדקתי מה המשמעות של העתקת מכון וולקני לצפון.
<דני שטיינברג: העתקתה משמעה cut-paste ועכשיו אני משוכנע, אין זמן להסביר לכם, אבל אני משוכנע ש-cut זה אפשרי, ברגע שיעשו paste לא יישאר מכון וולקני, יישאר משהו כל כך קטן וחסר משמעות שזה ייהרס.
<דני שטיינברג: חלק מהטיעונים שמעתם כבר במשך הזמן, גם בוועדה וגם בכל המקומות האחרים, יש טיעונים נוספים שזה לא המקום להגיד, אבל אני מבסס את ההגדרה החד משמעית הזאת באופן מוחלט על מה שקרה בעולם.
<דני שטיינברג: בחודשיים האחרונים בדקנו מה קרה במקומות אחרים בעולם שהעבירו מוסדות דומים לוולקני ממרכז לפריפריה.
<דני שטיינברג: אני יכול לספר לכם שבניו זילנד, אוסטרליה, צרפת, דנמרק, פינלנד, קנדה, צרפת פעמיים, אז עוד פעם צרפת אחד ונדמה לי גם ארצות הברית, כל העתקה של מכון כזה ממרכז לפריפריה הרסה אותו, הרסה אותו עד לרמה שאו שהוא נסגר לגמרי, או שכשהוא הועתק התוצאה בסוף הייתה שהוא היה חסר משמעות.
<דני שטיינברג: יש מקרה אחד מהולנד שבו העתקה וחיבור של מכון כמו וולקני יחד עם אוניברסיטה גרמה לו לפריחה.
<דני שטיינברג: זה היה בהולנד, רק שם הסיפור הוא אחר, שם העבירו את המכון הוולקני מהפריפריה למרכז.
<דני שטיינברג: ברור לגמרי שמינהל המחקר החקלאי צריך לעזור לפריפריה בדרום ובצפון, בטוח שצריכים לעשות יותר.
<דני שטיינברג: יש דרכים שבהן אנחנו יכולים לעזור גם לדרום וגם לצפון, יותר מאשר אנחנו עושים עכשיו, בלי להעתיק את מכון וולקני.
<דני שטיינברג: התחלנו לחשוב על דרכים כאלה, יש אפשרויות כאלה, רק שיבואו וידברו איתנו.
<דני שטיינברג: זאת אומרת שהרעיון של ה-cut לא יהיה paste.
<דני שטיינברג: בתור חוקר, לרוב בתור חוקר אני לא אומר דברים מוחלטים, אף אחד מאיתנו לא אומר דברים מוחלטים, פה אני אומר דבר מוחלט, יהיה cut, לא יהיה paste.
<דני שטיינברג: אז אפשר לעשות משהו אחר, יורם התחיל, אנחנו החוקרים בוולקני, יחד עם הוועד, עם הנמ"מ, הנמ"מ זה המועצה המדעית של החוקרים, התחלנו לעבוד על דרכים אחרות מעבר להעתקה שבהן אנחנו יכולים לעזור לצפון.
אורי מקלב: מטבע הדברים, ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה, יש לה פתיחה, יש לה דיון ויש לה סיכום, מכיוון שכאן לא עשינו, זה במסגרת סיור, אז אמנם לא קיימנו את דברי הפתיחה, אבל אני אומר שאין מקרה בעולם, והדיון היה אמור להיות סיור במכון הוולקני, התרשמות ואחרי זה גם דיון על דברים שעומדים על הפרק.
אורי מקלב: גם בלי שהנושא היה העתקה של המכון הוולקני, אתם שווים ויותר משווים סיור ולמידה ולהעריך דבר מרכזי מאוד בכל הנושאים שאתם אמונים עליו, לא רק מרכזיים, כמעט יחידים בעניין הזה, והחשיבות שיש למכון הזה.
אורי מקלב: כמובן שברקע אולי הזרז לדיון היותר מהיר היה גם הנושא של ההעתקה ולאור הדברים שיצאו אז גם אחת מההחלטות של הדיון שקיימנו, סעיף 4, אם אני לא טועה, זה גם סיור בתוך המכון, על אף שהוועדה גם סיירה בעבר, גם כשלא היה מדובר בהעברה.
אורי מקלב: אבל אין מקריות ובבוקר כשבאתי לפה, והקדמתי, בגלל שחשבתי שלהגיע מירושלים, איך אמרת?
אורי מקלב: באנו מרחוק, התברר שרחוק מירושלים להגיע לפה זה ממש לא רחוק, מגיעים טיק טק, הגענו הרבה לפני מה שחשבתי ותכננתי ולכן פגשתי את מנכ"ל משרד החקלאות, מר בן אליהו, והוא אפילו הזמין את עצמו, הוא רצה לבוא, היה חשוב שהוא יבוא, הוא בדק את הדברים, אז באמת אנחנו מעריכים שבאת לפה, שלא בורחים מהדברים.
אורי מקלב: אני גם רוצה לציין שהשר השתתף בדיון ואני גם מקווה שזה משרה ומעביר מסר של רצינות בעניין הזה, הדברים האלה לא נעשים במחשכים, הדברים האלה נעשים בגלוי ובצורה אחראית וכולם מעורבים.
אורי מקלב: אחד הסעיפים שאנחנו רוצים זה לחזק את המכון, ודאי שעכשיו עומד לנגד עינינו הנושא של ההעברה, ואם אתה יכול להתייחס לנושא הזה נודה לך.
אורי מקלב: אם אתה רוצה להתייחס לעוד דבר, גם כן חשוב מאוד, אחרי זה הסדר יהיה שאני אסכם את הדברים.
<שלמה בן אליהו: אתם רוצים לסיים ולא לפתוח מחדש דיון.
<שלמה בן אליהו: אני אתייחס בסופו של דבר לגבי הנושא של גליל, לא גליל, כי אני רוצה יותר לרדת למהות, איך אני רואה את הוועדה ואת הסיור שלה כאן ובכלל בעבודה של הוועדה לגבי הנושא של המחקר בתחום החקלאי.
<שלמה בן אליהו: יש כמה נושאים.
<שלמה בן אליהו: אל"ף, אנחנו צריכים לחשוב כל הזמן בגדול מה היחס בין ההשקעה שמדינת ישראל רוצה להשקיע מכספי ציבור של משלמי המסים למחקר.
<שלמה בן אליהו: האם זה נכון, כמו שאתם אומרים, אנחנו הגענו להישגים כאלה גדולים ויפים וטובים, אני לא אומר שלא, האם אולי כדאי להכפיל את התקציב?
<שלמה בן אליהו: זאת אומרת האם ההשקעה של המדינה או הטכניקה של ההשקעה של המדינה, שחלק זה הוצאה מותנית בהכנסה, האם היא נכונה או לא נכונה.
<שלמה בן אליהו: זאת אומרת יש נושא מהותי אחד.
<שלמה בן אליהו: שתיים, האם השיטה של מכון מחקר בסיסי פלוס מו"פים אזוריים נותנת לנו את התפוקה הטובה ביותר.
<שלמה בן אליהו: שלוש, אני זורק שאלות כדי להסביר בדיון שיהיה, לא ברגע זה, אבל איך צריכים להיכנס לכזה דבר.
<שלמה בן אליהו: סיירנו השבוע במעבדות של נחל סורק, לכאורה זה מרכז שהוא מרכז יותר ביטחוני, אבל לא, יש שם בעצם גם מכוני מחקר שהם עוסקים הרבה בנושאים אזרחיים, או אפשר לעשות אפליקציות על נושאים אזרחיים, ויש עוד מכונים, כמו המכון הגיאולוגי ואחרים ויש דברים שאני רואה שגם אצלנו חוקרים וגם שם ויש תחומים שמשיקים למחקרים שלנו וצריכים לראות שהמדינה כמדינה לא מתקצבת או שיש לנו פעמיים את אותו נושא, או איך אפשר להיעזר בחוקרים שם, בשיתוף פעולה עם חוקרים שלנו, כדי להגיע לתוצאות נכונות וטובות ויש הרבה מאוד דוגמאות שתוך כדי הסיור שם נוכחתי.
<שלמה בן אליהו: ואז החלטתי באמת לעשות סיור אחר וסיכמתי עם מנהל המכון שם שנביא דווקא את המדענים שלנו, את המדען הראשי, את המדענים ממכון וולקני והמו"פים לשם לסיור כדי שהם יראו מה עושים שם ויראו האם המחקרים יכולים להצטלב או לעשות השפעה הדדית.
<שלמה בן אליהו: בעניין של מדיניות מחקר, זה עוד נושא רביעי שצריכים כוועדה להתייחס אליו, מה אני מצפה מוולקני?
<שלמה בן אליהו: מה אני מצפה בעצם מהמחקר בתחום החקלאי?
<שלמה בן אליהו: האם אני מצפה לתת פתרונות לכשלים או לבעייתיות שיש בחקלאות הישראלית, או האם אני מצפה להסתכל על המזון העולמי, על איכות המזון העולמי?
<שלמה בן אליהו: זאת אומרת האם אנחנו נחקור פה, לדוגמה, את הנושא של הקפה והאורז, או נחקור רק נושאים ששייכים לנו ולא בעצם אל היתרון הגדול שאנחנו כאור לגויים צריכים להעביר את המידע ואת הידע כי העולם גדל במספר האנשים שצריכים להאכיל אותם והשטחים החקלאיים והטכנולוגיה אולי מתפתחת, אבל אנחנו מצטמצמים.
<שלמה בן אליהו: מה הזווית שצריכה להיות?
<שלמה בן אליהו: נזרק פה משפט על היצוא.
<שלמה בן אליהו: קודם כל כמה אקסיומות בסיסיות שתדעו, כחברי הוועדה, אין לנו מחסור בקרקע בישראל ואין מחסור במים בישראל וגם אין מחסור בביטחון התזונתי במובן של הייצור החקלאי.
<שלמה בן אליהו: אנחנו מייצרים יותר מאשר אנחנו צורכים ולכן, אגב, המחירים של ישראל הם יותר נמוכים מאשר באירופה - - -
יעל כהן-פארן: סליחה, אנחנו לא מסוגלים, נגיד היה והיית צריך לייצר פה את כל החיטה ואת - - -
<שלמה בן אליהו: לא החיטה, אני אסביר.
חיים ילין: לא, זה קרקע ומים.
יעל כהן-פארן: בסדר, אז אני אומרת שזה נכון לפירות וירקות.
<שלמה בן אליהו: הפירות והירקות, אנחנו - - -
חיים ילין: אנחנו מייבאים רק 90%, אין חוסר.
<שלמה בן אליהו: דבר שני, בגלל שאנחנו יודעים לייצר יותר לכן המחירים שלנו ביחס לאירופה יותר נמוכים, זה אחת, ודבר שני, אנחנו מייצאים.
<שלמה בן אליהו: לא היינו מייצאים אם לא היה לנו מספיק.
<שלמה בן אליהו: הדברים האלה לא הגיעו בגלל, נקרא לזה, משרד האוצר או משרד החקלאות, הם הגיעו בגלל המחקר.
<שלמה בן אליהו: זאת אומרת באמת המחקר במכון וולקני וחוקרים אחרים, ואני הייתי אומר גם לדורותיו, זה לא רק מחקר דווקא להיום, המכון הוולקני קיים 95 שנה, הביא לתוצאות האלה.
<שלמה בן אליהו: אבל כשאנחנו עכשיו רוצים לשאול את עצמנו לאיפה אנחנו רוצים לנווט את המחקר הזה, האם לנווט את המחקר הזה לכיוון הגדלת הכמויות ואיכות המזון, או לנווט את המחקר הזה לכיוון הפרימיום?
<שלמה בן אליהו: זאת אומרת ללכת על מוצרי הנישה שהם הרבה יותר רלוונטיים ליצוא לאירופה, כי אנחנו לא נוכל להתחרות בכמויות, לא בטורקיה, לא במצרים, לא בספרד ולא מרוקו וכדומה.
<שלמה בן אליהו: זאת אומרת אנחנו צריכים להסתכל לאן אנחנו רוצים לכוון ובעצם למה זה חשוב?
<שלמה בן אליהו: כי כל ההליך המחקרי לא מתחיל שנה ומסתיים אחרי שנה ושנתיים ואז אומרים טוב, לא הצלחנו, בואו נשנה כיוון.
<שלמה בן אליהו: הליכים מחקריים לפעמים לוקחים עשר שנים, 15 שנה, ולכן לנווט את נושאת המטוסים הזאת, אי אפשר לחשוב היום מה יהיה בעוד 12 שנה, קשה מאוד, אני לא מאמין בכל אלה שכותבים את הדוחות מה יהיה עוד 12 שנה, שהם באמת יודעים מה יהיה בעוד 12 שנה ולכן יש לנו אחריות לגבי המדיניות של המחקר.
<שלמה בן אליהו: התייחסתי לנושאים שהייתי רוצה לראות את הוועדה שותפה איתנו בחשיבה או בהתייחסות לדברים האלה, כי אלה דברים שיש להם השלכות גם לטווחים הרבה יותר ארוכים מאשר טווח של חצי שנה או שנה.
יעל כהן-פארן: מי מקבל את ההחלטות?
<שלמה בן אליהו: אוה, זאת שאלה טובה, שאלה מעולה.
<שלמה בן אליהו: בגדול, מה שקורה, מי שמזמין את המחקר, בעצם בעל המאה הוא בעל הדעה.
<שלמה בן אליהו: יכול המכון לבוא ולהגיד, נניח יש קול קורא, 'אני לא ניגש אליו כי זה לא במדיניות שלי', אבל לפעמים הוא צריך להחזיק את החוקר ואז הוא אומר 'אין לי ברירה - - -
יעל כהן-פארן: אז הוא ניגש.
<שלמה בן אליהו: הוא ניגש ולכן היחס בין ההשקעה של המדינה לבין המחקרים - - -
יעל כהן-פארן: ההון העצמי כביכול, הכסף שמביאים.
<שלמה בן אליהו: בדיוק, וזו שאלה טובה.
<שלמה בן אליהו: יש אפשרות להסתכל על זה, שאנחנו רוצים להסתכל על זה כך, שבעצם המדען הראשי עם התקציב שלו והמו"פים יתמכו בפתרון הבעיות בישראל ומכון וולקני יישא את פניו לעולם, יתייחס במחקרי בסיס, בדברים ארוכי טווח, במזון העולמי, באיכות המזון העולמי, ולאו דווקא מזון, גם דיברנו על נושא של הארכת חיי מדף וכדומה.
<משה פלישמן: לא מסוגלים לתת פתרונות ל - - -
אורי מקלב: אנחנו לא רוצים להיכנס ל - - -
<אבי פרל: זה מוצג כמין שחור ולבן ויש פה 50 גווני אפור באמצע, אבל אז אנחנו צריכים לפתוח מחדש.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לפתוח את הדיון הזה, אבל אני מאמין שהמנכ"ל אומר איפה נקודת ההתחלה של ה - - -
חיים ילין: איפה אתם רוצים לפתוח את הדיון הזה עוד פעם?
<יורם קפולניק: תבואו כשיהיו ענבים לפה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לפתוח את הדיון הזה, אבל אנחנו עכשיו - - -