GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אני אעשה את המקסימום, זה גם תלוי בכם, כמה שאנשים ייכנסו, בהתחלה חשבתי עם מצגות, אחרי זה אמרתי אולי מועטות, מה שלא יהיה מובן בהסבר בעל פה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לשמוע את הרעיון, לא רק איך זה עובד באופן מעשי, מפני שאנחנו לא הולכים לפתח את זה, ואני רוצים להציף, שהציבור יידע מה קיים ואנחנו על האפיק הזה, שאנשים יוכלו מיוזמה עצמית, מדאגה, מרצון עצמי באמת לקחת מה שמתאים להם.
אורי מקלב: יכול להיות שזה אינדיבידואלי, יש אנשים שצריך תזכורת, יש אנשים ש - - - אנחנו לא חוקרים פה למה זה קורה, אבל זה קורה, זה קורה ואני רוצה להגיד לכם, אנחנו לא סופרים, אבל לא מעט אסונות קרו בשנים האחרונות, אבל יותר מזה כמה נמנעו ברגע האחרון, אנחנו יודעים, פונים אלינו.
אורי מקלב: אנשים עכשיו, בציר הזה של השבוע האחרון, כששמעו שאנחנו מקיימים את הוועדה, פנו אלינו, או שהמציאו, או שסתם פנו, 'לי זה קרה, אבל בשנייה האחרונה ניצלתי, נזכרתי כשכבר עליתי', 'הזכירו לי, מישהו עורר את זה'.
אורי מקלב: זה לא שאלה מקרים בודדים שאנחנו לפעמים אומרים שאנחנו צריכים להשקיע בדברים שקורים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים לעשות את זה כשזה מגיע לרכוש, חברות הביטוח יודעות לדרוש כל מיני אמצעים לרכב כדי שלא יגנבו אותו, אמצעים, גם מפתחים אותם וגם דורשים יותר ואם יש איזה מכה או יש איזה כיוון מסוים, יודעים בחלק הזה ברכבים מסוימים לדרוש עוד יותר, וכשזה מגיע לנפש אנחנו לא יודעים לדרוש?
אורי מקלב: אנחנו לא יודעים לעשות תקינה?
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לבקש את זה?
אורי מקלב: כמה מכוניות שוות ילד אחד קטן בן שנה וחצי?
אורי מקלב: יש לזה בכלל השוואה?
אורי מקלב: אנחנו לא מחויבים לדבר כזה?
אורי מקלב: אנחנו מחויבים, אנחנו מחויבים למתים ואנחנו מחויבים כהורים לעשות את זה.
אורי מקלב: אתם מחזקים אותנו.
אורי מקלב: דעו לכם, זה שאתם נמצאים פה אתם מחזקים אותנו.
אורי מקלב: קשה לנו לראות אתכם ככה, אבל אתם מחזקים אותנו.
אורי מקלב: את היגון שלכם ואת הצער שלכם אתם רוצים לתרום לציבור, אתם רוצים לעסוק בזה.
אורי מקלב: זה דבר חשוב מאוד, זה מראה על כוחות נפש גדולים מאוד, שאתם באים לפה ואתם רוצים לפעול.
אורי מקלב: קיבלתי גם מהשבעה שאתם קבעתם לעצמכם יעד, קיבלתם על עצמכם, שזה יהיה הילד האחרון שיהיה הקורבן של הדבר הזה.
אורי מקלב: אתם לא עסוקים, לא באשמות, אתם לא עסוקים בלמה זה קרה, אתם חושבים מה עושים הלאה, על מה מסתכלים הלאה וזה היעד שלנו.
אורי מקלב: אני אומר שהפתרון לא תמיד צריך להיות אוניברסאלי, אבל אנחנו צריכים להגדיר מה הפתרונות.
אורי מקלב: יש לנו פתרונות שאנחנו רוצים לראות, מה הפתרונות שהם ישימים, במה הם מועילים, יש אנשים שמועיל להם פתרון כזה, יש אנשים שמועיל להם פתרון אחר.
אורי מקלב: מעבר לזה אנחנו רוצים גם פתרון מערכתי, המערכת גם צריכה לתת פתרון.
אורי מקלב: חוץ מהבן אדם עצמו, כל אחד עושה לעצמו את העוגנים שלו, איך הוא יכול להיזהר, איך הוא יכול להישמר, מה יכול לעזור לו, אבל המערכת גם צריכה לתת מענה, אנחנו יודעים לעשות את זה ברכב ציבורי, לא פחות זה צריך להיות גם ברכב פרטי.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לשמוע את משרד התחבורה, היעד שלנו, אתם נמצאים פה, נשמע את כולם, נשמע על מה מדברים, אני גם רוצה לכוון את הדיון הזה גם בחלקים.
אורי מקלב: יש דברים שהם בהגדרה של פיתוח וזאת הגדרה של פיתוח, של רעיון, הוא עוד לא התפתח, עוד לא היה משהו יישומי, יש כבר פתרונות שהם יישומיים, שהם כבר כמעט על המדף, אולי לא כאן, הם נמצאים במקומות אחרים.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לדעת מה החסמים שאולי לא מביאים את זה לפה.
אורי מקלב: המחירים, העלויות, זה גם פקטור בסופו של דבר.
אורי מקלב: חלק מהדברים הם אישיים, חלק מהדברים הם יותר לרכב, לכיסא הבטיחות.
אורי מקלב: גם את זה אנחנו רוצים לדעת.
אורי מקלב: יש דברים שלא דורשים שום פעולה ויש פתרונות שגם הגיעו לפה שדורשים פעולה, שיש לה יכולת לפעמים יותר יעילה, אבל אם לא עושים את הפעולה, אז כמו שאפשר לשכוח אז אפשר גם לשכוח לעשות את הפעולה.
אורי מקלב: אנחנו גם קיבלנו פניות על פתרונות של מעטפת, כמו בגן הילדים, במעון הילדים, אפליקציות כאלה, אפליקציות אחרות.
אורי מקלב: אבל, שוב, זה רוחבי יותר, משהו היקפי יותר, במעטפת, אבל הם נותנים.
אורי מקלב: לפעמים זה יכול לקרות בדרך חזרה, במקרה שלכם זה אפילו לא היה בדרך לגן, זה לא היה מעון ממוסד, גם לא גננת, זה משהו פרטי, כך שזה לא יגיע לכולם.
אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו גם רוצים לדעת אם המוצר הוא מוצר מסוים, אבל אם הוא עם מורכבות בהתקנה שלו, שגם יש לזה משמעות.
אורי מקלב: כל הדברים האלה ועוד נרצה לשמוע מכם.
אורי מקלב: אני אומר מראש, אני עובר לשלב המעשי של הדיון, שאנחנו נצטרך לצמצם בזמנים ולהיות ממוקדים מאוד.
אורי מקלב: אני גם מציין את השתתפותם של חברי כנסת נוספים שהגיעו לוועדה, חבר הכנסת יואב בן צור וחברת הכנסת יעל כהן פארן, חברת הוועדה.
אורי מקלב: אתם רוצים לדבר עכשיו?
יואב בן צור: לא, תפתח ונדבר.
אורי מקלב: אני אבקש גם מהרשויות ומשרדי הממשלה להיות אחרי זה, אפילו שיש לכם משהו להגיד בעניין הזה.
אורי מקלב: בבקשה, יצחק ויינגוט.
<יצחק ויינגוט: אז קודם כל אני רוצה להגיד תודה רבה שבאתי.
<יצחק ויינגוט: בעצם הוועדה הזאת זה כבר מה שרציתי.
<יצחק ויינגוט: הוא ביקש לקצר, אני אשתדל.
אורי מקלב: לא, אתה לא לקצר, אתה יכול להרחיב.
<יצחק ויינגוט: אני לא בן אדם מיוחד, אני בן אדם פשוט, אני רק רוצה לשאול שאלה.
<יצחק ויינגוט: לכל דבר היום יש תזכורת, יש תזכורת לתנור כשאופים עוגה, יש תזכורת לחגורה, כשבן אדם נמצא בתוך האוטו.
<יצחק ויינגוט: הרי כל אחד יודע, הילד הזה היה אהבת חיי, בחיים לא חלמתי שזה יקרה, וגם כששמעתי פרסומות לא חשבתי שזה יקרה לי, אמרתי שאני לא אתקין, ואני רוצה לשאול, לכל דבר יש תזכורת, לאורות יש תזכורת.
<יצחק ויינגוט: היה לי אוטו ישן שלא הייתה בו תזכורת לאורות, שכחתי שלוש פעמים את האורות דולקים.
<יצחק ויינגוט: יש תזכורת לאורות כשפותחים את הדלת ובחיים זה לא קורה, כי יש את הזמזום הזה שכשאתה יוצא, אתה שומע ואתה שואל את עצמך מה קורה.
<יצחק ויינגוט: לכן אני שואל את עצמי למה אין תזכורת לכיסא תינוק.
<יצחק ויינגוט: אני בן אדם פשוט, אבל אני שואל למה אין תו תקן לכיסא תינוק, כי הרי ילד בגיל יותר גדול בסופו של דבר נהיה יותר עצמאי ותינוק הוא לא עצמאי.
<יצחק ויינגוט: אני באתי לפה במטרה אחת, לבקש שיהיה תו תקן.
<יצחק ויינגוט: כמו שיש משקל, כשאתה יושב על הכיסא וזה מזמזם כשאתה לא לובש חגורה, שישימו משקל בתוך הכיסא וכשאתה פותח את הדלת אם הילד נמצא בתוך הכיסא אז יהיה זמזום, כמו של האורות, והזמזום הזה יזכיר.
<יצחק ויינגוט: יש היום הרבה הסחי דעת ושמעתי המון סיפורים של אנשים שזה קרה להם, ואם בן אדם יפתח את הדלת ויש זמזום של האורות אז אוטומטית זה יתפוס אותו, מה יש באוטו והוא יסתכל ישר אחורה.
<יצחק ויינגוט: גם עם המודעות שיש לאנשים היום, רק בשבוע האחרון, גיסי השמיע לי חמישה מקרים שהגיעו למד"א שהם שכחו את התינוק.
<יצחק ויינגוט: גם עם מודעות אנשים עוד שוכחים.
<יצחק ויינגוט: זה נקרא הסח הדעת.
<יצחק ויינגוט: אני לא חושב שצריך לקרוא לזה שכחה, גם אני הייתי במקרה של הסח הדעת וכל מקרה שאתה שואל אותו ואתה שומע, אלה מקרים של הסח הדעת.
<יצחק ויינגוט: הזמזום הזה מחזיר את הסח הדעת.
<יצחק ויינגוט: אני רוצה שזה לא יהיה בעיה באוטו, שזה יהיה אוטו חדש.
<יצחק ויינגוט: אני חושב, מניסיון, כמו שנקבעים חוקים בצבא, צר לי להגיד, אבל אין חכם כבעל ניסיון, זה הסח הדעת, ככה צריך לקרוא לזה והזמזום הזה, כמו של האורות, כשפותחים את הדלת יתפוס את הבן אדם בהסח הדעת והוא פשוט יידע מה קורה.
<יצחק ויינגוט: ואני רוצה להגיד תודה רבה לכולם, כי זה כל מה שאני רציתי וכל מה שאני מתפלל, שאני אהיה האחרון, שאף אחד לא יצטרך להרגיש את הצער שאני מרגיש.
<יצחק ויינגוט: אני מבקש שתשקלו את זה, שיהיה תו תקן לכיסא תינוק, כי התינוק לא יכול לפתוח לעצמו את החגורה.
אורי מקלב: קשה לשמוע ואנחנו משתתפים בצער.
אורי מקלב: כפי שאתה אמרת, אני גם מקבל את זה, שאנחנו נמצאים פה כדי להעביר את המסר שלך וליישם אותו.
אורי מקלב: אתה צודק בזה שהמודעות קיימת, אני לא חושב שיש מישהו שנוהג ברכב ושם ילדים ברכב לא היה מודע שיכול להיות דבר כזה, אין בעיה של מודעות.
אורי מקלב: הבעיה היא בתזכורות, כפי שאנחנו יודעים.
אורי מקלב: כמו בכל דבר אחר אז גם בדבר כזה צריך תזכורות.
אורי מקלב: אני אמרתי פעם בדיון אחר, שפעם היינו נוסעים לעבודה, היינו בנסיעה לעבודה, היום העבודה נמצאת איתך ביחד, אתה בתוך העבודה, אתה בנסיעה, אתה ברמזור, מסתכל על משהו, לפני הנסיעה, אחרי הנסיעה.
אורי מקלב: היום הנהיגה לא נחשבת לדבר שאתה עושה אותו עכשיו, היא נמצאת כלאחר יד, אנשים יכולים לנסוע מירושלים לתל אביב דרך שלמה, וזה גם קורה לי, אני רואה ואתה לא רואה מה קורה מסביבך, אתה מנותק מהנהיגה, אתה נוהג אבל זה אוטומט מסוים, אנחנו כולנו אוטומטים, אנחנו עולים, הרכב נותן לך את כל מה שאתה צריך כדי לא להיות, את כל האביזרים שנותנים לך ומאפשרים לך לנהוג.
אורי מקלב: פעם היה קשה לדמיין רכב אוטומטי, רכב ללא נהג, אבל היום כשאני מקבל רכבים חדשים, אני נכנס לרכב, אני רק שם את האצבע פה, הדלת נפתחת, אבל היא לא תיפתח אם אני עכשיו רוצה לסגור, אני רק שם כאן והיא נסגרת.
אורי מקלב: הכול על חיישנים, הרכב עובד היום, האוטומציה שיש נותנת והדבר הזה, זה מה שיכול להביא, אלה כנראה הפערים שקרו וקורים בתקופה האחרונה.
אורי מקלב: מה שלא קרה פעם.
אורי מקלב: אני גם, כמו חבריי, הגשתי הצעת חוק, שדווקא יותר מתמקדת, לא בהצעות חוק אחרות שהתמקדו בשילוט ויציאה מחניונים, גני ילדים, אפליקציות.
אורי מקלב: בהצעת החוק להתקנת מערכת למניעת השארת ילדים ברכב סגור אני דווקא בעד לחייב, לאור הנתונים שהיו בארגון בטרם, כך אני גם מסביר בדברי ההסבר, שב-1.6.2016 אתם דיברתם, ארגון בטרם, על אחת הפגיעות הבולטות בעונת הקיץ, כך נמצא בנתונים שאתם פרסמתם ובין השנים 2008 ל-2016 דווח בתקשורת על 381 מקרים של השארת ילדים לבד ברכב, או הילכדות, נעילה ברכב ובהם היו מעורבים 428 ילדים.
אורי מקלב: 20 מקרים הסתיימו במוות, אבל כפי שאמרנו זה הרבה מדי ולכן אנחנו מציעים שהרישיון לרכב יותנה בחלק הזה, לזה אנחנו שואפים.
אורי מקלב: רבותיי, עשינו קצת סדר בדברים, גם קצת לפי קטגוריות, ניסינו להשיג את זה, אני חוזר על הבקשה, לתמצת את הרעיון, איך זה עובד.
אורי מקלב: סגן משנה אבישי הרשקוביץ, אתה עזבת קורס קצינים באמצע?
אורי מקלב: אמור להיות.
אורי מקלב: יש לך זכות ראשונים בעניין הזה, פיתוח שפיתחת למניעת שכחת ילדים ברכבים.
אורי מקלב: לאחריו, אני כבר אומר, כדי שיהיו מוכנים על יד הכיסא ולא על המושבים מאחורה, יולי דוברובינסקי, תלמידה.
אורי מקלב: מישהו מבית ספר נתיבות יורם נמצא פה?
אורי מקלב: יש להם פיתוח מעניין, תינתן זכות קדימה לתלמידים שפיתחו בדברים האלה.
אורי מקלב: נראה את זה בהמשך.
אורי מקלב: בבקשה, אבישי.
<אבישי הרשקוביץ: ברצוני להודות לראש הוועדה, אורי מקלב, חברי הכנסת, מכובדיי, שנתתם לי לפחות את האופציה להציג את הפרויקט שלי.
<אבישי הרשקוביץ: שלום רב, שמי אבישי הרשקוביץ, אני בוגר המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון, למדתי במגמת מכונות.
<אבישי הרשקוביץ: אני והשותף שלי החלטנו להקדיש את פרויקט הגמר שלנו, בגלל הנושא הכאוב הזה של תופעה של שכחת ילדים ברכבים ובהכוונה של המכללה שלנו והמרצה שלנו החלטנו לפתח מערכת אמינה ועובדת שבסוף היא גם זכתה כפרויקט מצטיין.
<אבישי הרשקוביץ: המערכת שלנו עובדת בעיקרון בשלושה שלבים שהחלטנו לכנות אותו DAP, שזה Detect, Alert ו-Protect.
<אבישי הרשקוביץ: ה- Detect, המערכת מזהה את התינוק שהוא נמצא ברכב, Alert, הערכת מתריעה לסובבים אותה ולהורים עצמם על ידי הפעלת האזעקה ועל ידי שליחת מסרון, כמובן שניתן לשנות את זה בהתאם, אם זה לבן אדם יחיד, לקבוצה, בנוסף אפשר, כמו שחברת איתוראן עושה, לשלוח באותו רגע אפילו מישהו - - -
יואב בן צור: אם יש לו טלפון בלי מסרון?
אורי מקלב: יש לו את האזעקה.
יואב בן צור: אם אין לו אזעקה?
<אבישי הרשקוביץ: אם אין לו מסרון יש את האזעקה של הרכב.
יואב בן צור: אם מדובר ברכבים ישנים, שאין להם אזעקה ולבן אדם אין מסרון?
יעל כהן-פארן: גם בחדשים אין אזעקה.
<אבישי הרשקוביץ: אזעקה, הכוונה לצופר של הרכב, שזה בא מובנה בכל רכב.
<אבישי הרשקוביץ: בנוסף יש את ה-P, ה-Protect, שזה בעצם - - -
אורי מקלב: אבל בגדול איך זה מזהה שהילד נשכח?
אורי מקלב: הבנו שהוא מזהה שהילד נכנס, אבל איך הוא מזהה שהילד נשכח?
אורי מקלב: כשהמנוע נכבה איך - - -
<אבישי הרשקוביץ: המערכת בנויה משני תתי מערכות.
<אבישי הרשקוביץ: אחד נמצא במושב של התינוק, שזה מזהה תינוק, המערכת השנייה נמצאת בתוך המוח של הרכב, היא מזהה שהמפתח כבר לא בפנים, אז המערכת נדרכת והיא בודקת - - -
אורי מקלב: מצב שהמפתח היה בפנים, נסגר ועדיין הילד נמצא על הכיסא, יש משקל לכיסא, זה מתריע בצורה כזו.
<אבישי הרשקוביץ: שתי המערכות האלה מדברות אחת עם השנייה דרך תקשורת אלחוטית, בלוטוס, וברגע שבאמת הוא מזהה סכנה, על ידי חיישן טמפרטורה, אז כל שלוש המערכות נכנסות לפעולה ובנוסף הוא גם מוריד את החלונות.
אורי מקלב: ברכבים שיש אפשרות כזאת.
אורי מקלב: הבנתי, זה מובנה על כיסא הבטיחות, חלק אחד, חלק שני בתוך מערכות הרכב, ברגע שמוציאים את המפתח לאחר נעילת המנוע - - - דרך אגב, לנו כבר אין מפתחות, אנחנו קיבלנו רכבים בלי מפתחות.
אורי מקלב: אז צריך עוד עדיין ל - - -
יואב בן צור: או לעשות חוק, שמי שיש לו ילד קטן חייב רכב חדש.
אורי מקלב: זה לא יעזור, דווקא בישן, שיש מפתחות.
<אבישי הרשקוביץ: בנוסף לכך, אם כבר דיברתם על רכבים חדשים, אז הרכב שלנו, חיברנו אותו לרכב יחסית ישן, כמו שאמרתם, כמובן ברכבים החדשים יש מערכות בלוטוס ומערכות מתוחכמות.
אורי מקלב: בפיתוח רעיוני מעשי?
<אבישי הרשקוביץ: אנחנו סיימנו אב טיפוס, הוא עובד, הוא אפילו נמצא פה למי שמעוניין לראות.
אורי מקלב: בדקתם מה העלויות שלו?
<אבישי הרשקוביץ: לנו עלות הפיתוח עלתה בסביבות ה - - -
יואב בן צור: לא, לצרכן.
יואב בן צור: מחר תמכרו את זה.
אורי מקלב: באתם בקשר עם יזם שהיה מעוניין, שהוא יודע מה העלויות שלו?
<אבישי הרשקוביץ: עדיין לא יצא לנו לדבר עם יזם.
אורי מקלב: וההרכבה, היא גם הרכבה יקרה או שהיא פשוטה?
<אבישי הרשקוביץ: ההרכבה יחסית פשוטה.
אורי מקלב: זאת אומרת אדם שרוצה לקנות היום מוצר, אני לא מדבר על משרד התחבורה, אני לא מדבר על תקינה, אני מדבר על הורה שרוצה לקנות, מה הוא צריך בשביל זה?
יואב בן צור: חייב מתקין לצורך זה?
<אבישי הרשקוביץ: עדיין לא - - -
אורי מקלב: בעניין הזה, גם אנחנו שומעים את הדברים ואנחנו גם רושמים, זה לגבי הרשויות המוסמכות לכך, שהם שומעים את הדברים בנפש חפצה ובצורה בטוחה, באווירה הזאת לפעמים כל יזם שיושב עם משרד התחבורה או עם המדען, הוא גם בעייתי והוא גם לא יהיה בסוף.
אורי מקלב: גם אני חושב שבשולחן שיושב עכשיו בעניין הזה, אנחנו כולנו מרוכזים בנושא הזה ולא בתוך סדר היום הכולל שיש ויש עוד גישה, גם בנושא מערכת פיתוחית לגבי השארת הילד ברכב.
אורי מקלב: תודה בעניין הזה, תודה שטרחת.
אורי מקלב: אני מבין ששחררו אותך בגלל שזה הצלת חיים.
אורי מקלב: תמסור למי ששחרר אותך שאנחנו באמת מעריכים את זה שהם מבינים שזו שאלה של הצלת חיים.
אורי מקלב: הדוברת הבאה היא קרן כץ ואחריה אמיר עדני.
<קרן כץ: שלום לכולם.
<קרן כץ: קוראים לי קרן כץ, אני בת 17, לומדת בכיתה י"א והאמת שממש מחר יש לי בגרות, אבל היה לי מאוד מאוד חשוב להגיע לכאן, כי אני רואה את הנושא הזה כנושא מאוד מאוד חשוב וקריטי.
<קרן כץ: השתתפתי בפרויקט שקוראים לו 'מהנדסות העתיד' של התעשייה האווירית בשיתוף עם YNET ו'ידיעות אחרונות' והפרויקט הזה נוצר כדי להעצים בנות בתחומי המדע והטכנולוגיה.
<קרן כץ: התחלקנו לעשר קבוצות, כל קבוצה קיבלה על עצמה פרויקט טכנולוגי, למצוא מענה לבעיה ממשית והבעיה שהקבוצה שלי הייתה צריכה למצוא לה פתרון היא שכחת ילדים ברכבים.
<קרן כץ: אנחנו עשר בנות, כולנו בנות 17 ואנחנו אחיות של ילדים קטנים, אנחנו בעצמנו לפני כמה שנים היינו נוסעות בהסעות ועדיין נוסעות בהסעות לתיכונים ולבתי הספר, אנחנו יודעות לגמרי ממה זה נובע ואנחנו יודעות לגמרי איך להבין את הבעיה הזו מגובה העיניים.
<קרן כץ: שקלנו למעשה פתרון, נמצאת איתי כאן יעל טרמין, שהייתה המנטורית שלנו, אני אשמח שהיא תעזור לי להציג את הפתרון.
אורי מקלב: אנחנו גם מודים לכם על המודעות הזאת.
אורי מקלב: היו לנו פניות, הוצפנו בפניות, הופתענו באמת, וגם התחזקנו בעניין הזה, ברצון שאנשים טרחו ואנשים באו מרחוק, מוכנים להפסיד יום עבודה כדי להציג בפני הוועדה את הפתרונות, או שהם בשלבים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: בשלב מסוים עצרנו את זה, חדר הוועדה לא יכול היה להכיל יותר וגם עכשיו חלק בעמידה, לצערי, אני מתנצל, בגלל שהוא לא יכול היה להכיל את אותם אנשים שביקשו להגיע.
אורי מקלב: אני גם אומר, גם חברי הכנסת טרחו והגיעו, כך שהנושא הזה הוא נושא שהוא על סדר יומנו באופן אינטנסיבי ואנחנו עכשיו מקווים להעביר אותו לפסים אחרים.
<יעל טרמין: שמי ד"ר טרמין יעל, אני ממפעל מל"ט מהתעשייה האווירית.
<יעל טרמין: אני אחת מהמנטוריות של הפרויקט הזה של מהנדסות העתיד.
<יעל טרמין: הבעיה הזאת עלתה בגלל שהחלטנו למצוא בעיה שיש לה גם צורך טכנולוגי, אבל היא למעשה בעיה חברתית שלהערכתנו לא נותנים לה פתרון בגלל שמבחינה כלכלית זה לא השתלם כנראה.
<יעל טרמין: אנחנו נתנו לבנות בשישה מפגשים כלים לפתור את הבעיה והדרכנו אותן לאורך כל הדרך.
<יעל טרמין: המטרה הייתה למצוא פתרון מגובה העיניים שלהן כצרכניות של היישום.
<יעל טרמין: אז פיתחנו מערכת שהבנות קראו לה טייק קר.
<יעל טרמין: זו מערכת למניעת שכחה של ילדים בהסעות ובאוטובוסים ואפשר לעשות לה גם טוויסט לרכבים פרטיים.
<יעל טרמין: המערכת מבוססת על רכיב טכנולוגי שקוראים לו RFID וזו טכנולוגיה זמינה ומאוד נפוצה עכשיו.
<יעל טרמין: המערכת מזהה זיהוי וברגע שהיא מגלה שיש ילד שנשאר בהסעה היא מתריעה במגוון אופנים.
<יעל טרמין: היא לא תלויה בנהג, היא לא תלויה בילד, הילד יכול להיות בכל מנח שהוא באוטובוס.
<יעל טרמין: יכולים להיות ילדים עם מוגבלות פיזית, ילדים עם מוגבלות שפתית, זה לא תלוי בילד ויש התרעה ואחוזי הצלחה מאוד גבוהים.
<יעל טרמין: המערכת מורכבת משלושה חלקים, תג, שזה רכיב זיהוי שמופעל על ידי גלי רדיו, שזו קרינה לא מסוכנת.
<יעל טרמין: כל ילד נושא עליו תג, צמיד, כרטיס, מדבקה, זה יכול להיות משהו לביש, שהוא מזהה חד חד ערכי שלו, תיכף נסביר.
<יעל טרמין: יש באוטובוס בהסעה קוראי RFID - - -
אורי מקלב: הוא עונד אותו בתחילת הנסיעה, או שהוא מוצמד אליו הביתה, בתוך תיק האוכל?
<יעל טרמין: זה יכול להיות מחזיק מפתחות, זה כל הזמן צריך להיות - - -
<קרן כץ: כמו הצמיד הזה שיש פה, ממש צמיד כזה אפילו, ככה על הילד.
<קרן כץ: בכל גודל, בכל צבע, בכל צורה.
<קרן כץ: אפשר להצמיד אפילו למשהו ממותג או - - -
יואב בן צור: הצמיד הזה יהיה בכניסה לאוטובוס?
יואב בן צור: יהיה על הילד כל הזמן?
<יעל טרמין: לא, הצמיד על הילד, הילד צריך לשאת איתו צמיד, מחזיק מפתחות, סיכה.
יואב בן צור: ילד שישכח את הצמיד בבית לא יעלה לאוטובוס?
<קרן כץ: אז זהו, אפשר לעשות את זה באפשרות של צמידים שיהיו רב פעמיים ואפשר גם צמידים שברגע שאתה שוכח את הצמיד שלך בבית ואתה רוצה לעלות על ההסעה, אתה לא תוכל לעלות על ההסעה בלי צמיד.
<קרן כץ: צמיד זו דוגמה, אבל זה יכול להיות כל פריט שהוא לביש.
<יעל טרמין: שנייה, הוא יכול לעלות להסעה - - -
אורי מקלב: זה יכול להיות גם בתיק האוכל שלו, בתיק שלו, שהוא לוקח אותו איתו לבית.
<יעל טרמין: הוא יכול לעלות להסעה, הנהג נותן לו צמיד חלופי מנייר, שעולה 2 סנט, והאפליקציה עובדת.
<יעל טרמין: בסדר?
<יעל טרמין: זה שאומרים שלא יכול להסעה, הכוונה - - -
אורי מקלב: תסלחי לי שאני רוצה קצת לנווט את זה, זה עובד על הגישה שצריך משהו לעשות, זה יכול להיות לא משהו יקר - - -
יואב בן צור: זה טוב אולי להסעה.
יואב בן צור: אצל ילד שמסיעים ההורים באופן פרטי.
אורי מקלב: וזה מתריע בצורה כזאת או בצורה אחרת?
<יעל טרמין: הילד עולה להסעה - - -
אורי מקלב: והוא נשכח, מה קורה אז?
<יעל טרמין: יש קוראים, גם לנהג יש מזהה חד ערכי.
<יעל טרמין: החישה היא כל הזמן, אתה לא צריך לגעת בכלום, כל הזמן יש משהו שחש שיש ילדים והמזהה הזה הוא חד ערכי.
<יעל טרמין: זה אומר שבהסעה יודעים איזה ילדים נמצאים על ההסעה, ותיכף אני רוצה להרחיב בנושא הזה.
אורי מקלב: ואם הנהג יצא ויצאו כולם חוץ מאחד, מה קורה אז?
<יעל טרמין: אם הנהג יצא יש לו מסופון - - -
אורי מקלב: ברגע שהוא התרחק מהצמיד?
<יעל טרמין: נכון.
<יעל טרמין: יש לנו מסופון.
<יעל טרמין: לנהג יש את זה על מחזיק המפתחות של הרכב, כשהוא יוצא מהרכב זה המזהה שלו וברגע שהוא יוצא מאזור החישה זה נותן לו התראה.
<יעל טרמין: את הפתרון של ההתראה הגדרנו בצורה כזאת, זו התראה שהיא אוטומטית, אוטונומית, לא תלויה באף אחד.
<יעל טרמין: היא יכולה לא לאפשר לו לנעול את האוטובוס, היא יכולה לדאוג לאס.
<יעל טרמין: אמ.
<יעל טרמין: אס שנשלח אליו אוטומטית, היא יכולה לעשות אזעקה באוטובוס, היא יכולה לשלוח אס.
<יעל טרמין: אס להורים, מיקום ג'י.
<יעל טרמין: פי.אס.
<יעל טרמין: ההתרעה זה כבר החלק שהוא תלוי לקוח, בהתאם לזה אם זה אוטובוס, אם זה מיניבוס קטן וכו'.
<יעל טרמין: היתרון של המערכת הזאת שבכל זמן נתון - - -
אורי מקלב: הפיתוח?
<יעל טרמין: הבנות הציגו את המערכת הזאת לפני המנכ"ל אגד בתור פרויקט הגמר שלהם, אחרי שישה מפגשים ואם יורשה לי לומר, הוא נפל מהכיסא והוא מממן להם פיילוט על שישה אוטובוסים לבדוק את המערכת הזאת.
יואב בן צור: מה העלות של המערכת הזאת?
<קרן כץ: חשוב מאוד להגיד שהעלות של המערכת הזאת, ביחס לכמה שהיא נותנת וכמה שהיא מכילה, בעצם כל צמיד כזה, העלות שלו ממש מינימלית, זה חצי דולר, משהו כזה.
<קרן כץ: גם המערכת עצמה, היא מאוד מאוד זולה, אם לדבר במספרים - - -
<יעל טרמין: זה כמובן בלי רווח של אף אחד.
<יעל טרמין: סך הכול 7,000-8,000 דולר יכולה לעלות מערכת וכמובן - - -
אורי מקלב: איך זה עובר לרכב פרטי?
אורי מקלב: במקרה הזה זה מול משרד התחבורה, יש תקינה, אין תקינה.
<יעל טרמין: אני רק רוצה להרחיב טיפה, עוד משפט אחד.
אורי מקלב: זה יהיה גם בחקיקה, זה גם לא ברצון טוב, צריך לחייב את חברות התחבורה הציבוריות.
<יעל טרמין: נכון, בשביל זה הפתרון הזה לא דורש חיווט של אוטובוס מחדש, זה עובד על אוטובוסים ישנים וחדשים וכו' וגם על היסעים קטנים.
<יעל טרמין: מה שאני רוצה להגיד, שהערך המוסף של האפליקציה הקטנה הזאת, שלמשל אם קורה מצב חירום עם אוטובוס, עם תאונה, אפשר לדעת בזמן אמת מי הילדים שנמצאים באוטובוס.
<יעל טרמין: הורה יכול לשלוח את הילדים שלו להסעה ולקבל מסרון שהילד עלה בתחנה מסוימת וירד בתחנה מסוימת ואם הוא יורד, למשל, בתחנה לא נכונה, גם את זה אפשר להעביר בצורה אוטומטית להורים.
<יעל טרמין: מרגע שיש לך את האפליקציה יש לזה מעגלים מאוד רחבים, גם למערכת - - -
אורי מקלב: יש לזה הרבה יתרונות, הרבה ערך מוסף, חוץ מה - - -
<קרן כץ: רק חשוב להדגיש שאפשר להתאים את המערכת לרכב פרטי.
אורי מקלב: באותה שיטה, רק במודל יותר קטן.
אורי מקלב: וכמובן שהעלות שלה תהיה הרבה יותר קטנה, יותר מצומצמת, כי צריכים לכסות שטח פחות גדול.
אורי מקלב: בסדר, שמענו את הדבר הזה, זה חשוב מאוד.
אורי מקלב: זה הומצא בתעשייה האווירית, אז בוודאי שמבחינה איכותית אנחנו יודעים שזה דבר שעומד בכל מבחן מקצועי.
אורי מקלב: החלק היישומי, אני מניח שכמערכת, היתרון שלה בהסעות ילדים בתחבורה ציבורית.
אורי מקלב: שי נמצא פה, הוא בוודאי יתייחס לזה בסוף הדברים.
אורי מקלב: לפני שאנחנו עוברים אליך, נשיא איחוד הצלה, אלי ביר, חניך שלי לפני הרבה שנים, הוא אלי ביר לפני נשיא.
אורי מקלב: יחד איתנו נכנס הרב ישראל לייכטר, סבא של ילד שנשכח, לפני שנתיים?
<ישראל לייכטר: לפני ארבע שנים.
אורי מקלב: ומאז שקרתה הטרגדיה אצלכם במשפחה אתה עומד בראש ארגון עצמי או בפעילות גדולה מאוד, גם במודעות, גם בחיזוק המשפחות, גם במציאת הפתרונות וגם לחזק את כל מי שמסביב כדי לקדם את הפתרונות ולמנוע ולא רק להתעסק ולהיות ביגון על העבר, לראות איך אנחנו דואגים לחיים.
אורי מקלב: אנחנו תיכף ניתן לכם, תנוח קצת מהדרך, באת מרחוק.
אורי מקלב: אלי, בבקשה.
<אלי ביר: אנחנו באיחוד הצלה כבר הרבה שנים מתמודדים עם המראות הקשים האלה של משפחות שמגלות שהילדים שלהם, לא עלינו, מתו ברכב.
<אלי ביר: ניסינו כל מיני פתרונות, גם יזמנו חלוקה של עשרות אלפי מדבקות בכל השפות, ערבית, אידיש, עברית, בכל השפות, לשים בתוך החלונות של הרכבים, אבל כל אלה פתרונות טובים לבן אדם ספציפי, אבל לא כולל.
<אלי ביר: לא מצאנו עדיין פתרון שיכול לכלול את כל סוגי הרכבים וכל סוגי הילדים, כי יש ילדים שיושבים על כיסא בטיחות, יש ילדים שנשכבים מאחורה ופשוט נרדמים על הכיסא כולו.
<אלי ביר: יש כל כך הרבה בעיות שצריך למצוא פתרון כולל.
<אלי ביר: לפני כמה שבועות הייתי בארצות הברית, מצאתי בלייקווד, ניו ג'רסי, אברך שיש לו חברה לסוגי התקנות אביזרי רכב כבר הרבה שנים.
<אלי ביר: הוא מומחה גדולה, הוא עילוי גדול בנושא הזה והוא המציא משהו שיכול למנוע באופן כולל שכחה של ילדים ברכב.
<אלי ביר: אני צילמתי את זה בעצמי בניו יורק, עשיתי פרזנטציה של דקה ומשהו, להראות איך זה פועל, אני אשמח מאוד אם אפשר לראות את זה פה במצגת.
<אלי ביר: זו המערכת, הבאתי את זה מארצות הברית.
<אלי ביר: הוא התקין את זה במאות מכוניות בלייקווד ובעוד מקומות וזה הציל חיי אדם.
<אלי ביר: הוא גם מונע שכחה של עוד דברים ברכב.
<אלי ביר: אנשים קונים דברים, שמים בכיסא האחורי, יוצאים מהרכב - - -
אורי מקלב: אני יכול להגיד שאתה סיפרת לי בטלפון שזה בעצם מונע מטלית ותפילין, שאם שמים את זה ברכב מאחורנית, טלית ותפילין זה דברי קודש יקרים מאוד, זה מתקלקל בשמש וזה קרה להרבה וזה הביא אותו בהתחלה, בשלב הראשון, לפני המודעות לחיי אדם, למצוא משהו שלא ישכחו.
אורי מקלב: או הביאו משהו הביתה, שגם קרה לנו, שקנינו משהו ובסוף כשכבר הבאנו את זה הוא כבר היה מקולקל.
אורי מקלב: זה גם קרה.
אורי מקלב: זה נדחף למטה, זה נפל למטה, לא ראינו את זה על המושב, לא היה בסטנדרט ושכחנו את זה.
<אלי ביר: כולנו שוכחים כל יום דברים ברכב, מכניסים מאחורה משהו ואז עולים הביתה.
<אלי ביר: אני גר בקומה רביעית בלי מעלית, אז כל פעם לרדת למטה אחר כך זה סיוט.
יואב בן צור: זה טוב לדיאטה.
<אלי ביר: זה עוזר לדיאטה, כן.
אורי מקלב: אבל מה שהוא מעלה מלמטה זה משהו שלא עוזר.
אורי מקלב: (סרטון).
יואב בן צור: כמה העלות שלה?
<אלי ביר: הדבר הזה הוא כבר ישים, הוא פעיל.
<אלי ביר: האברך הזה שהמציא את זה, יש לו כבר מאות שהתקינו.
<אלי ביר: הוא מתקין את זה בעלות של 250 דולר כולל התקנה בארצות הברית.
<אלי ביר: שאלתי אותו כמה זה יעלה להתקין בארץ, אני מתאר לעצמי שהרבה פחות, כי זה יהיה גם מסה יותר גדולה.
<אלי ביר: הדבר הזה טוב לכל סוגי הרכבים, גם עם מפתח, גם בלי מפתח, גם אם ילד שוכב מתחת לכיסאות או מעל.
<אלי ביר: ברגע שפתחת את הדלתות מאחורה, אחת מהדלתות, יותר משלוש שניות, הטריגר בעצם ננעל ואז אם לא תעשה את הפעולה הזאת שוב ולא תפתח את הדלת האחורית שוב, סימן ששכחת משהו מאחורה ואז האזעקה תפעל.
אורי מקלב: יש לזה יתרונות מאוד גדולים, גם בפשטות שלו.
<אלי ביר: פשטות גדולה מאוד, ואז החלונות יכולים להיפתח.
אורי מקלב: זה מתאים מאוד לתופעה.
אורי מקלב: אני אגיד ככה, הפתרון מתאים לתופעה, אתה מכניס משהו בדלת האחורית ויצאת את הדרך ולא הוצאת משהו מהדלת האחורית, אז אם לקחת מאחורנית, אז יש לך בעיה גם, אבל בדבר יותר משמעותי אתה יודע שאתה חייב לפתוח את הדלת, אם לא, הוא מתריע בכל מיני התרעות כאלה ואחרות.
<אלי ביר: זאת אומרת שאם פתחת את הדלת מאחורה סימן שיש לך משהו מאחורה ואז אתה חייב לפתוח אותה שוב.
יואב בן צור: מה קורה עם רכב שיש לו רק שתי דלתות?
אורי מקלב: לא שמים מאחורה.
<אלי ביר: רכב שיש לו שתי דלתות, זו באמת בעיה.
<אלי ביר: בודדים הרכבים האלה, אי אפשר לפתור את כל הבעיות.
אורי מקלב: אתה לא נותן מענה לרכב עם שתי דלתות, רכב עם שתי דלתות לא משמש משפחה.
אורי מקלב: אני לא ראיתי הרבה משפחות שיש להם ילדים קטנים ויש להם גם רכב - - -
יואב בן צור: איך מתקינים?
אורי מקלב: ההתקנה היא על ידי מתקין מורשה.
<אלי ביר: לוקח שעה אחת להתקין את זה, שעה אחת זה סך הכול, אני יכול להראות כמה זה פשוט, כי אני גם לא מבין כלום בטכנולוגיה, זה כל המוח, יש לו חוטים שמתחברים לדלתות מאחורה, שתי דלתות, כל חוט לדלת, הדלת למצת הרכב, אני לא מבין בכל החוטים, אבל זה ממש פשוט מאוד, שעה התקנה.
יואב בן צור: יש לי שאלה, זה עובד על זה שפתחת את הדלת האחורית בתחילת הנסיעה ואז כשאתה יוצא אתה צריך לפתוח אותה שוב, לולא זה זה יצפצף.