GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גבי כהן: הם חיים יום יום ונתקלים בבעיות של אנשים שלא מצליחים לעשות דברים, לא מצליחים להשתלב במקום עבודה, כי המערכת לא מונגשת, לא מצליחים לעבוד באתר אינטרנט, לא מצליחים לעשות את העבודות האלה.
<גבי כהן: זה דבר אחד.
<גבי כהן: המקום השני שאני בא ממנו זה נושא של שילוב תעסוקתי.
<גבי כהן: מגדלאור מפעילה יחידה של שילוב תעסוקתי, אנשים עוברים הכשרות טכנולוגיות והכשרות נוספות, הולכים לחפש עבודה ולמעלה מ-90% מהאנשים שאנחנו מנסים לעשות להם השמה, הם מחפשים עבודה במשרות שדורשות שימוש במחשב.
<גבי כהן: זה העיקר.
<גבי כהן: לא בסבלות ולא בהרכבה במקומות ייצור ולא באריזה ולא במקומות אחרים, כמעט כולם הולכים למקומות עבודה שצריכים להשתמש במחשב ויש להם את הידע.
<גבי כהן: היום, בגלל ההתפתחות של הטכנולוגיה, אדם עם עיוורון, הבעיה הקשה היא בעיקר אנשים עם עיוורון מוחלט או לקויי ראייה כבדים - - -
אורי מקלב: גם סבלות היום צריכה מחשב.
<גבי כהן: נכון, בכל משרד צריך.
<גבי כהן: אבל פה יש משהו שנקרא קוראי מסך, שאני מניח שרוב הציבור מכיר אותו, זה משהו שבא ובמידה מסוימת מחליף את הדפדפן, זאת אומרת במקום שהדפדפן מנגיש לאנשים רואים, נותן להם ממשק משתמש ומראה להם את התמונות ואיך לעבוד עם עכבר ואיך ללחוץ על לינק או תמונה או לקרוא את הדברים, אז קורא המסך מנגיש את זה בצורה אחרת, לאנשים שאין להם מסך, שהם לא רואים מסך, הוא מנגיש את זה בצורה קולית או דרך צג ברייל ובעזרת לוח המקשים, אלה הכלים שיש.
<גבי כהן: עיקר הקושי בהנגשה זה להנגיש את התוכנות למיניהן, כולל אתרי אינטרנט, לקוראי מסך.
<גבי כהן: כשאנחנו הולכים ומישהו מוכן לפתוח משרה במקומות עבודה אנחנו הולכים לבדוק שכאשר המשרה היא ממוחשבת, וכמעט בכל המשרות יש צורך במחשוב, אנחנו הולכים לבדוק האם סביבת המחשוב מונגשת לקוראי מסך, כי אחרת אין טעם להציע את המשרה הזאת לאדם עם עיוורון.
<גבי כהן: אני רוצה לתת שתי דוגמאות לדברים שנתקלנו בהם ויש לנו המון דוגמאות ואפשר לכתוב על זה ספר.
<גבי כהן: לדוגמה, אחת הסביבות המורכבות שיש היום, או הנפוצות שיש היום, בארגונים בינוניים וגדולים זה סביבות וירטואליות מבוזרות, שיש הפרדה בין השרתים לבין תחנות הקצה שאנשים עובדים עליהם, כמו סיטריקס ווי אם וויר.
<גבי כהן: ובלי להיכנס לטכנולוגיה כרגע, כשאתה מגיע לסביבה כזאת מאוד קשה להפעיל את קורא המסך בסביבות האלה.
<גבי כהן: זה עובד בצורה מאוד מאוד מוגבלת ואין לנו שום יכולת - - - החברות האלה, כדי לאפשר לנו לבוא ולעשות בדיקות ואינטגרציה במערכת שלהם, זה מאוד מורכב מבחינתם.
<גבי כהן: זה עניין של סקיוריטי, זה עניין של אנשי IT, והם לא מסכימים לתת לנו את האפשרות כדי לבדוק האם העסק הזה עובד.
<גבי כהן: מה שקורה אז, נופלת ההשמה.
<קריאה: אני נתקלתי בדבר כזה.
<גבי כהן: הדבר השני זה התוכנות עצמן.
<גבי כהן: לפעמים אתה עובד בסביבה, נגיד על מחשב מקומי ורצה שם אפליקציה, זה יכול להיות CRM או ERP או מערכת הנהלת חשבונות או כל דבר כזה ובהרבה מאוד מקרים האפליקציה עצמה, היישום שעובדים איתו או מערכות המידע, לא מונגשים.
<גבי כהן: אני יכול לתת דוגמה של מקום שהגענו אליו, ויש כאלה מאות, נגיד של חברה ישראלית שמפתחת מוצר, אני לא רוצה להגיד שמות, אבל שמפתחת מוצר שהוא מאוד מאוד פופולרי בישראל ויש המון משרות שיכולות להיפתח עבורו ועשינו בדיקה והתוכנה לא הייתה מונגשת.
<גבי כהן: היו כמה דברים שלא היו מונגשים, פנינו לחברה, אמרנו להם 'חבר'ה, בואו נעבוד ביחד כדי להנגיש', אמרו 'בסדר, תדבר עם אנשי הפיתוח שלנו' ובסוף אמרו 'חבר'ה, זה דורש מאיתנו משאבים, אנחנו כרגע לא הולכים לעשות את הדבר הזה'.
<גבי כהן: אז נכון, יש תוכנות כמו סאפ ותוכנות אחרות שמגיעות מחו"ל, דרך אגב גם שם הגרסאות החדשות מונגשות, כי יש חוק בארצות הברית שכל מי שעובד עם הממשל - - -
אורי מקלב: מה האחוזים שנופלים לכם בהשמה בגלל החסרים האלה?
<גבי כהן: מתוך ה-100% שאנחנו מנסים לעשות השמה 40% נכשלים, כמעט כולם - - -
אורי מקלב: זה לא אחוז גבוה?
<גבי כהן: כמעט כל ה-40% שנכשלים זה בגלל הבעיה הזאת.
אורי מקלב: זה נתון שצריך ל - - - לא יכול להיות, עד שמגיעים להנגשה, עד שמשקיעים, עד שכבר יש התאמה ורצון.
<גבי כהן: והמעסיק מוכן שאנשים יעבדו אצלו, לא כל אחד מוכן.
אורי מקלב: ואז 40%, זה פשוט - - - זה דבר נורא.
אורי מקלב: אני חושב שזה נתון שצריך לעורר אותנו.
<קריאה: אני נתקלתי בבעיה כזו.
<גבי כהן: אנחנו מכירים את זה ביום יום.
אורי מקלב: גבי, אנחנו חייבים - - -
<גבי כהן: אבל אני חייב להגיד כמה מילים כדי - - -
אורי מקלב: אמרת יותר מכמה מילים ומאוד מרתק מה שאתה אומר, אבל השעון הוא גם האויב שלנו.
<גבי כהן: אז רק דבר אחד.
<גבי כהן: אנחנו הוצאנו נייר יחד עם המרכז לעיוור.
<גבי כהן: מה שאנחנו באמת מבקשים, שוועדה רב משרדית, מי שרלוונטי זה המטה לשילוב אנשים עם מוגבלויות, משרד הכלכלה ונציבות לשוויון ממשרד המשפטים, שיתייחסו לדבר הזה ואנחנו רוצים להקים פרויקט של אינטגרציה עם סביבות מורכבות כדי - - -
אורי מקלב: להתגבר על ה - - -
<גבי כהן: כן, כדי שנוכל להכין את הסביבה, כדי שנוכל לבדוק את זה ולבוא כבר עם פתרון מוכן.
<אילנה בייניש: זה לא יעזור.
<גבי כהן: זה יעזור חלקית.
<גבי כהן: הדבר השני זה לחוקק, שלפחות חברות ישראליות יהיו חייבות בהנגשה.
אורי מקלב: בהנגשה של הסביבה?
<גבי כהן: כן, בהנגשה.
<גבי כהן: ועוד דבר אחד קטן, אבל גדול, כשמישהו פותח משרה לאדם עם עיוורון אתה צריך קודם כל לבדוק שהמשרה הזאת מונגשת לפני שמגיע אדם ונקלט במקום העבודה.
<גבי כהן: היום אין מימון לבדיקה הזאת, זו בדיקה שלוקחת ימים.
אורי מקלב: אני חושב שצריך להיות תמריץ לסביבת עבודה, אתם תגדירו, יש בזה עלויות יותר גדולות אז צריך גם תמריץ בשותפות שלנו, של המדינה, עם החברה.
<גבי כהן: לממן את הבדיקות, כי היום רק כשבן אדם מגיע אפשר - - -
אורי מקלב: ד"ר נורית נוי, לך יש את משפט הסיכום.
<נורית נישטט-נוי: לא, רציתי בהזדמנות שעינת דיברה להעלות את העניין הזה שמתחיל פתרון, אני לא יודעת כמה הוא יעבוד, אם הוא יהיה נכון, אבל יש ניסיון של משרד הכלכלה עם הביטוח הלאומי בעניין התעסוקה למנוע את המכשול הזה שצריכים לרכוש ועד שירכשו הוא לא יכול לבוא לעבוד, ביום הקבלה לעבודה יש לו מכשירים.
אורי מקלב: אתם נמצאים בידיים טובות.
<גבי כהן: אנחנו נותנים את הדברים האלה בחינם.
אורי מקלב: אילנה, תהיי קצת אופטימית.
<אילנה בייניש: לא, אני רוצה - - -
אורי מקלב: אני חושב שהיא מדברת על המידע, שיידעו גם, אתם נמצאים ביד טובה, 'יד שרה' אמנם, אבל יד טובה, ידיים טובות, שתדעו איך באמת להנגיש את זה ואיך לפרסם את זה.
אורי מקלב: יכול להיות שלא הכול בידינו, אבל אני פשוט חייב לחתוך, אין לי ברירה.
<אילנה בייניש: יש לי דקה לאינטרנט לעדכן מה קורה פה בישראל בתחום הזה?
<אילנה בייניש: דקה.
<גבי כהן: אני רציתי גם לדבר על האינטרנט.
<גבי כהן: אילנה דיברה יותר ממני, נראה לי.
<אילנה בייניש: אני קיבלתי רשות כי נתתי מסמך לוועדה.
אורי מקלב: אילנה, 60 שניות, לא דקה.
<אילנה בייניש: בשנה שעברה הייתה נכונות או רצון לעשות שינויים בתקנה 35 שעוסקת בהנגשת אתרי אינטרנט בגלל המורכבויות בתחום הנגשת אתר האינטרנט.
<אילנה בייניש: אני רוצה להבהיר חד משמעית את עמדתי, אנשים עם מוגבלות הם אזרחי מדינת ישראל ומגיעה להם הזכות לנגישות באינטרנט.
<אילנה בייניש: יחד עם זאת, בשל המורכבויות של תחום הנגשת אתרי אינטרנט - - -
אורי מקלב: והעלויות.
<אילנה בייניש: והעלויות, אז אנחנו פעלנו בכמה מישורים במהלך השנה האחרונה בשיתוף עם כמה מוקדים.
<אילנה בייניש: אז קודם כל הייתה ועדה וולונטרית שהתכנסה בשיתוף עם המרכז לעיוור, שבה עשינו המון המון דיונים וניסינו לחקור את הנושא מכל מיני היבטים.
<אילנה בייניש: הדבר השני שעשינו זה שהקמנו, לבקשתך, אדוני היושב ראש - - -
אורי מקלב: שולחן עגול?
<אילנה בייניש: גם את השולחן העגול, אבל לפני השולחן העגול בעצם חידשנו את הפעילות באתר נגיש ששם אני כותבת מידע בנושא של הנגשת אתרי אינטרנט לאנשי המקצוע בתחום.
אורי מקלב: גם לחברות?
<אילנה בייניש: גם לחברות, לכולם, זה אתר מצוין שמיועד בעיקר, בראש ובראשונה, לאנשי מקצוע שמוזמנים להיכנס אליו ולקבל אינפורמציה.
אורי מקלב: מתי התקנות נכנסות לתוקף?
אורי מקלב: באוקטובר?
<אילנה בייניש: התקנות נכנסות לתוקף ב-25 באוקטובר 2016 כאשר בחודש מרץ התכנס שולחן עגול שהמטרה שלו היא לבחון את הישימות של תקנה 35 ואני כבר אומרת שיש המון המון מורכבויות.
<אילנה בייניש: אמורה לצאת טיוטה לציבור הרחב בקרוב מאוד שהמטרה היא לעשות שינויים בתקנה 35.
<אילנה בייניש: אני רוצה לומר נקודה אחרונה, ממש לפני הסיום של הדקה שלי, זה שהיום לצערי הרב מאוד אנחנו רואים הרבה מאוד פיתוחים בתחום האינטרנט שפוגעים בעיוורים, פוגעים בתוכנות קוראות מסך.
<אילנה בייניש: אני מדברת על כל מיני תוכנות להנגשת אתרים שהם עוד יותר מחמירות את המצב, במיוחד לעיוורים, וצריך לעשות עם זה משהו ודחוף, כי זה לא יעלה על הדעת שהחקיקה נכנסת בקרוב ויותר ויותר - - -
אורי מקלב: ואנחנו הולכים אחורנית.
<אילנה בייניש: אנחנו הולכים אחורנית.
<אילנה בייניש: עיוורים מתלוננים ואומרים להם 'אה, אבל שמנו תוכנת הנגשה באתר.
<אילנה בייניש: שלום'.
<אילנה בייניש: פשוט מוחקים את התלונות שלהם, לא מתייחסים אליהם.
<אילנה בייניש: זאת שערורייה שאי אפשר לתאר, אי אפשר לעשות קניות בסופר, אי אפשר להיכנס לכל מיני אתרים שבהם הותקנו תוכנות שפוגעות בתוכנות קוראות מסך.
<אילנה בייניש: אדוני, זאת שערורייה שאי אפשר פשוט - - -
<גבי כהן: אין שום גוף היום שיכול לתת אישור שאתר מסוים הוא מונגש או לא.
<גבי כהן: יש הרבה אתרים שמצהירים שהם מונגשים והם לא מונגשים והחבר'ה לא יכולים לעבוד בהם, לא יכולים להזמין דברים, לא יכולים להירשם.
<גבי כהן: נושא של גוף שנותן אישור הוא בעייתי.
אורי מקלב: בסדר גמור, שמענו את הדברים.
אורי מקלב: אני מודה לכולם, צהריים טובים, הישיבה התארכה, אבל היא באמת הייתה חשובה, אנחנו מקווים שהיא תהיה גם יעילה.
אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה, היום יום שלישי, כ"ח באדר א', תשע"ו, ה-8.3.2016.
אורי מקלב: על סדר היום שלנו חינוך מקצועי טכנולוגי, ישיבת מעקב ודיווח.
אורי מקלב: כמובן לא נכביר במלים על החשיבות של החינוך הטכנולוגי, גם כאופק חינוכי נצרך וגם כמענה אינדיבידואלי להרבה תלמידים שזה מקום הלימודים שמתאים להם, ששם הם יכולים גם ללמוד, להשכיל וגם ליישם, שנותן מענה לעוד צרכים מסביב שלא תמיד ניתנים במערכת החינוך הרגילה.
אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לכם שהבוקר התקיימה ישיבה, אחת מני רבות שמתקיימות כאן בכנסת, בוועדת הכלכלה, על מחסור בעובדים מקצועיים בתעשייה בישראל.
אורי מקלב: שם שוב צף ועולה המחסור הגדול והצורך הגדול מאוד, לכן כל ישיבה כזאת שאנחנו מקיימים כדי לחזק, ובישיבה הזאת אנחנו מבקשים פעם אחת כישיבת מעקב בנושא הזה לישיבה שהתקיימה לפני שנה וחצי, או פחות משנה וחצי התקיימה בראשותך, חבר הכנסת גפני, וכרגיל בישיבות מעקב אנחנו מקווים שהתקדמנו ואנחנו רוצים לראות במה התקדמנו ובמה עוד אפשר להתקדם, אבל כשהכרתי לעומק את הנושא, אז לצערי חשבתי שנמצא מלוכה ומצאנו אתונות, התברר לנו בתוך הדברים שבחלקים מסוימים של החינוך הטכנולוגי אנחנו נמצאים בחסר.
אורי מקלב: יש מוסדות שלא תוקצבו כבר חצי שנה, אם לא יותר, מתחילת ספטמבר, אבל בזה בהמשך הדיון.
אורי מקלב: חבר הכנסת גפני, אתה רוצה להגיד מספר משפטים?
משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חבר הכנסת לשעבר, הרב הלפרט, שמשתתף כאן בדיון הזה, חבר כנסת ותיק, אני מודה לך, אדוני יושב ראש הוועדה, על קיום הדיון הזה.
משה גפני: בקדנציה הקודמת, כשאני הייתי יושב ראש הוועדה, גם קיימנו דיון.
משה גפני: כנראה שלא עקבנו מספיק על מה שקורה בהמשך, כולם זוכרים את הוויכוח בנושא על הבן הפחח, נדמה לי שראש הממשלה התווכח אז על העניין הזה, זה גם לא עדכני, גם כשמתווכחים צריכים להיות עדכניים, היום הנושא של החינוך הטכנולוגי, הוא יכול להיות פחח, אבל הוא יכול להיות גם במקצועות שהם הרבה יותר אינטליגנטים מאשר מקצועות עיוניים רגילים.
משה גפני: מה שאז עלה בדיון, אני לא יודע מה התקדם הלאה, אני מודה שלא עקבתי אחרי זה.
משה גפני: המדינה מזניחה את החינוך הזה, היא מזניחה את החינוך הטכנולוגי, ממשיכים הוויכוחים איפה החינוך הזה צריך להיות, יש ויכוח גם לגבי התקציב.
משה גפני: אני אומר את דבריי בעירבון מוגבל מכיוון שאני באמת לא בדקתי את הנתונים האלה.
משה גפני: אני מודה, כשאישרנו את התקציב בוועדת הכספים לא נתנו את דעתנו מספיק לחינוך הטכנולוגי.
משה גפני: אני מודה בזה, היו דברים הרבה יותר בעייתיים.
משה גפני: אבל עכשיו, כשאין תקציב שמונח על הפרק אלא דנים על העניין ואנחנו לקראת תקציב של סוף השנה הזאת, אני על כל פנים אשים לזה לב יותר ונראה מה לעשות בעניין.
משה גפני: אני סבור שבעידן שאנחנו חיים בו היום הוויכוח הזה צריך להסתיים.
משה גפני: החינוך הטכנולוגי צריך להיות מתוקצב כראוי, מותאם לתקופה שאנחנו חיים בה, היכולות של נערים ושל נערות שהולכים לחינוך הזה, שיהיה להם את המעמד הראוי, גם מבחינת המיקום של החינוך, היכן הוא צריך להיות, גם מבחינת התקצוב, גם מבחינת הנושאים שעליהם המדינה שמה דגש ושבסופו של דבר הדבר הזה יהיה מוסדר.
משה גפני: בגלל שהוויכוח הזה, אם הוא עוד קיים, הוא לא מוסיף כבוד, לא לנו, לא למדינה ולא לאף אחד.
משה גפני: יש נושא נוסף שאני התוודעתי אליו, אני הייתי בבית הספר הטכנולוגי שלהם בתל אביב, אור משה, וראיתי שם נערים חרדים.
משה גפני: מה המקצועות שהם לומדים?
משה גפני: כל המקצועות שיש בחינוך הטכנולוגי, תיארו לי שם, בהנדסה, בחשמל, דברים שהם בחינוך - - - כמובן ברוח חרדית, לומדים שם גם מקצועות קודש, הם לומדים את כל המקצועות שלומדים בכל בית ספר מקביל.
משה גפני: הייתה להם שם מצוקה, לא חשוב, אני לא נכנס לעניין הזה.
משה גפני: אז נזכרתי בדיון שהתקיים כאן, שאלתי אותם 'איפה אתם נמצאים, במשרד החינוך או במשרד הכלכלה?
משה גפני: ' התברר שהם נמצאים במחוז החרדי במשרד החינוך, לא בחינוך הטכנולוגי, לא במשרד הכלכלה.
משה גפני: ואז שאלתי, יש כמה בתי חולים שבהנהלה חרדית, אין בית חולים חרדי, בהנהלה חרדית, יש את מעייני הישועה בבני ברק, יש את לניאדו, אפילו שערי צדק, בהנהלה כזו, שערי צדק אולי לא בדיוק כזה, אבל בסדר, אז אולי את בית החולים לניאדו נכניס למחוז החרדי במשרד החינוך.
משה גפני: כל מה שבשם חרדי יכונה נשים אותו במסגרת כזאת, אם אפשר לשים שם גם גדרות תיל, גם היה טוב.
משה גפני: יש היום בתי ספר כאלה, חרדים, למה הם לא נמצאים איפה שנמצא כל החינוך הטכנולוגי?
משה גפני: מי החליט על הפשע הזה שבעצם הוא נפרד, הוא הולך למחוז החרדי?
משה גפני: יש שם חינוך טכנולוגי או לא?
משה גפני: אם אין חינוך טכנולוגי אל תאשרו להם שום דבר.
משה גפני: אם יש חינוך טכנולוגי הוא צריך להיות כמו כל חינוך טכנולוגי אחר.
משה גפני: מי החליט את ההחלטה הזאת?
משה גפני: אני ביקשתי מיושב ראש הוועדה, חברי חבר הכנסת מקלב, להעלות את הנושא של החינוך הטכנולוגי עם הסעיף הזה של החינוך החרדי ואני מודה לך על זה שהעלית את זה.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני, חבר הכנסת גפני.
אורי מקלב: אני מנסה לעשות ישיבת ההמשך לדון במה שהעלית, אבל כפי שאמרתי, אני עברתי על הפרוטוקולים של הפעם הקודמת, לא הועלה הנושא הזה שיש שלושה גופים בתוך המשרד שמטפלים בבית ספר אחד.
אורי מקלב: עד היום, עד רגע זה, כולל המסמך של מרכז המחקר והמידע, אסף שנמצא פה, שאלתי אותו מי הגורם שהוא המוביל, נתחיל בזה, קודם שנשמע מי הגורם המוביל במשרד החינוך, למי אנחנו יכולים להפנות עכשיו את הדברים שלנו.
אורי מקלב: איך שלא יהיה נתחיל עם הכהן, כי כאמור צריך להתחיל עם כהן איך שלא יהיה.
אורי מקלב: גרשון כהן, נשמע ממך קודם כל כמה מלים על האגף.
משה גפני: מאז הישיבה הקודמת נהיית יותר צעיר.
<גרשון כהן: איזה, אני מזדקן, בחייך.
<גרשון כהן: כל שערה לבנה קיבלתי בזכות.
<קריאה: אבל לא נס ליחו.
<גרשון כהן: בואו נשים את הדברים קצת על דיוקם.
<גרשון כהן: משרד החינוך מחולק למחוזות, שבעה-שמונה מחוזות, מחוז צפון, דרום, מרכז, מחוז חינוך התיישבותי, מחוז שעוסק במגזרים ייחודיים כמו המגזר הממלכתי דתי.
<גרשון כהן: אני אחראי על החינוך הטכנולוגי והתוודעתי לכל הנושא הזה של המגזר החרדי ולצרכים החיוניים של המגזר החרדי מבחינת הכשרה מקצועית ולתת אופק תעסוקתי לתלמידים שנשרו מתלמודי תורה, ישיבות קטנות וכן הלאה.
<גרשון כהן: באתי באיזה שהוא רעיון והרעיון הזה, הלכתי לרבנים - - -
משה גפני: איפה עומד החינוך הטכנולוגי?
משה גפני: עזוב רגע את החינוך החרדי.
<גרשון כהן: שנייה, החינוך הטכנולוגי זה חינוך טכנולוגי, הוא עומד בפני עצמו.
<גרשון כהן: אני אחראי על כל החינוך הטכנולוגי במוסדות שבפיקוח משרד החינוך, ממטולה עד אילת, כל מדינת ישראל, ללא שום קשר.
<גרשון כהן: זאת אומרת אם אני עובד במחוז הצפון אז בתי ספר שבמחוז הצפון שייכים למחוז הצפון, אבל כל הנושא של החינוך הטכנולוגי, המגמות הטכנולוגיות, כל הפדגוגיה, החל מפדגוגיה, פיתוח תוכניות לימודים, ואני לא אתחיל לתת הרצאה, עד אחרון התלמידים, אני מטפל בזה.
<גרשון כהן: 148,000 תלמידים סדר גודל.
<גרשון כהן: בסוף אני מטפל גם בכיתות י"ג-י"ד, שמדובר בערך ב-5,500 תלמידים.
<גרשון כהן: זה כרגע המצב, ליישר קו לנושא הזה.
<גרשון כהן: אנחנו העלינו את הרעיון הזה והרעיון הזה קיבל את אישורה של הראשות הרבנית והמשכנו, כמובן עם סייגים שהציבו אותם, אני פניתי לאנשים, והתחלנו לעשות את זה כפיילוט מסוים.
<גרשון כהן: הפיילוט תפס עור וגידים.
<גרשון כהן: אור משה, שאתה מדבר עליו, גם הבאתי את ועדת חוץ וביטחון לראות מה אנחנו עושים, לא רק אור משה, אוהל שלמה וכן הלאה וכן הלאה, בכל הארץ.
<גרשון כהן: בזמנו זה סדר הגודל בין 15 ל-20 בתי ספר, פלוס מינוס, ואני חושב שעשינו עבודה טובה ואנחנו הצלנו ילדים שבאו ממשפחות חרדיות ואני חושב שנתנו להם אופק תעסוקתי ואופק להמשך לימודים לדיפלומה של טכנאי והנדסאי.
<גרשון כהן: זה אומר שעשינו עבודה ברוכה.
<גרשון כהן: באיזה שהוא שלב, ואני לא נכנס יותר מדי כי אני לא כל דבר יודע, הוקם המחוז החרדי.
<גרשון כהן: יש פה נציגים של המחוז, הוחלט להעביר את זה למחוז החרדי, אחרי זה הייתה ישיבה והוחלט להעביר את זה לאגף שח"ר, שהוא אגף שעוסק בתלמידים תת משיגים, שזה מתאים לאוכלוסייה הזאת, זו אוכלוסייה שנשרה, נוער חרדי נושר.
<גרשון כהן: ואז הוחלט, זו הייתה החלטה אחרי דיונים שהיו במשרד החינוך, מהרגע שזה הפך להיות אב טיפוס או מודל פרוטוטייפ ראשוני, להעביר את זה לאגף שח"ר שהוא מטפל באוכלוסייה ולכן אנחנו, כחינוך הטכנולוגי, אנחנו אחראים, כמו בכל המחוזות, על הצד הטכנולוגי בלבד.
<גרשון כהן: על כל השאר האחרים, לימודי קודש, לימודי חול, אני מציע שיונתן עוזרי ייתן הסבר כי אני לא אחראי על הנושא הזה.
<גרשון כהן: אני אחראי על כל הנושא של פתיחת מגמות, המורים הטכנולוגיים, הכשרת המורים הטכנולוגיים, התאמתם למערכות החינוך כאשר התלמיד שלנו, כשהוא מסיים במגזר החרדי או מגזר ערבי, או מגזר יהודי, כלשהו, לא חשוב, הוא צריך בסופו של דבר להגיע לתעודת הסמכה טכנולוגית.
<גרשון כהן: המטרה שנגיע איתם ל-14 יחידות בגרות, שזה מתנאי הקבלה לי"ג-י"ד, הם נבחנים באותן הבחינות, אם זה מגדרי, גם בנים וגם בנות, כי עשינו המון פעולות גם בנושא של הבנות החרדיות, ששם בכלל עשינו מהפכה ענקית עם כמות אדירה של תלמידות שנתנו להן אופק תעסוקתי לכל מיני מקצועות טכנולוגיים שמתאימים לבנות.
אורי מקלב: יש שוני בין בתי הספר האלה לבין בתי ספר אחרים שנמצאים אצלך בתוך האגף שלך, שהם גם עם שילוב עם שח"ר?
אורי מקלב: דהיינו בית ספר ערבי, או סתם בית ספר שנמצא - - -
<גרשון כהן: אני עוד פעם אומר, בתי הספר הם בתי ספר.
<גרשון כהן: יש כמה סוגים של בתי ספר, יש בתי ספר מקיפים, יש מרכזי חינוך, יש מפתנים, יש כל מיני סוגי בתי ספר, ללא קשר למגזר או למגדר.
<גרשון כהן: זאת אומרת יכול להיות מרכז חינוך במגזר החרדי ויכול להיות מרכז חינוך בבית ספר ערבי ו/או בית ספר ממלכתי דתי.
<גרשון כהן: זה לא משנה, סוג בית הספר מציין את סוג האוכלוסייה, המגמה היא אותה מגמה.
<גרשון כהן: למדתי מכונות, אני לומד מכונות ללא הבדל, תכנית הלימודים של מגמת מכונות תהיה אותה תכנית לימודים, שלא יהיו אי הבנות.
אורי מקלב: תהיה בעיה לבתי הספר האלה להשתלב בתוך מחוז תל אביב אם הם נמצאים בתל אביב?
<גרשון כהן: כרגע אין לי תשובה לזה.
אורי מקלב: מה הקושי?
<גרשון כהן: להערכתי, אני אומר להערכתי, אין בעיה שבתי הספר האלה ישתלבו בתוך המחוזות, אבל בגלל מאפייניו של המגזר, על פי צרכיו, על פי האידיאולוגיה שלו, הקימו את המחוז החרדי.
<גרשון כהן: אני לא הייתי אחראי על ההקמה ולא הייתי בשיקולים - - -
אורי מקלב: כולם היו מוכר שלא רשמי?
<גרשון כהן: כולם אותו דבר.
אורי מקלב: אין הבדל בהגדרה - - -
<גרשון כהן: אין הבדל.
<גרשון כהן: תלמיד שלומד באור משה או תלמיד שלומד במח"ט ירכא או מח"ט אום אל פחם או מח"ט תל אביב, מבחינתנו זה אותו מעגל.
אורי מקלב: אני שאלתי האם יש בעיה בית ספר שנמצא בתל אביב, אור משה, להיות תחת מחוז תל אביב.
<גרשון כהן: אני רק מציע שלגבי המגזר החרדי תפנו בבקשה ליונתן עוזרי.
אורי מקלב: לפני יונתן עוזרי הייתי רוצה שבנימין גמליאל, מפקח שח"ר - - - אגב, יש כאן מישהו לא מהמחוז החרדי?
אורי מקלב: יש כאן מישהו שהוא משח"ר עצמו?
<בנימין גמליאל: לא, אני נתבקשתי על ידי מנהל האגף לייצג אותו פה בוועדה.
אורי מקלב: אבל אתה במחוז.
<בנימין גמליאל: אני ממונה שח"ר במחוז החרדי.
אורי מקלב: אתה תחת שח"ר?
<בנימין גמליאל: לי יש שני כובעים, כובע אחד של המחוז וכובע אחד של אגף שח"ר במשרד החינוך.
אורי מקלב: למפקחים אחרים של שח"ר יש גם שני כובעים?
<בנימין גמליאל: כן, ודאי.
אורי מקלב: אז כל אחד במחוז שהוא שייך, זאת אומרת לאן שמשייכים אותך.
<בנימין גמליאל: ודאי.
<בנימין גמליאל: יש להם השתלמויות או יש להם הכשרה מקצועית דרך האגף וגם דרך המחוזות שלהם, בוודאי.
אורי מקלב: באותה מידה אתה יכול גם לפקח על בתי ספר אחרים שנמצאים במחוזות אחרים.
<בנימין גמליאל: כן, בעיקרון כן, אבל יש - - -
אורי מקלב: בלי התמחות מיוחדת.
אורי מקלב: אוקיי, ספר.
<בנימין גמליאל: אני שמעתי פה את השיח והייתי מבקש לומר כמה דברים שקשורים באיזה שהיא הבנה של כל המהלך איך שהוא עובד היום.
<בנימין גמליאל: בתי הספר נמצאים תחת פיקוח, הם חייבים פיקוח כולל, שהפיקוח הזה מאפשר להם לקבל את הרישוי, את ההגשה כל שנה להכרה בבית הספר, סמלי מוסד, כל הדברים הפורמליים.
<בנימין גמליאל: מעבר לזה, גם בתי הספר אמורים לקבל את ההסברים של תכניות הלימודים המתחדשות, בקרה פדגוגית.
<בנימין גמליאל: זה לגבי כל בית ספר היום בארץ, כולל הטכנולוגיים.
<בנימין גמליאל: המפקחים הכוללים בכל המחוזות מקבלים את אותה הנחיה על מנת שבית הספר יוכל להתקיים, קודם כל כבית ספר, שיהיה לו סמל מוסד.
<בנימין גמליאל: אז מהצד הזה קודם כל מחויב להיות מפקח כולל שיראה בעין של משרד החינוך לגבי התנהלותו של בית הספר כבית הספר.
<בנימין גמליאל: עכשיו נכנסים פה שני אלמנטים מקצועיים, יש את המפקח הטכנולוגי, של ידידי יונתן, או המפקח הטכנולוגי שמונה לטובת פרויקט מסוים, שאני חושב שהוא ירחיב עליו ויוכל לדבר על זה בצורה מורחבת, ויש את המפקח המקצועי, שזה אני במקרה הזה, ממונה שח"ר, שלמעשה כל הכיתות הטכנולוגיות יושבות על כיתות שח"ר, זאת אומרת או כיתות אתגר או כיתות מרכזי חינוך.
<בנימין גמליאל: בית ספר טכנולוגי לא יכול להתקיים כטכנולוגי לבד, הוא חייב לשבת על הפלטפורמה שנקראת שח"ר.
<בנימין גמליאל: למה?
<בנימין גמליאל: כי כי דגלו של שח"ר למעשה מדבר על הנושא של ילדים ונוער בסיכון וכל מה שקשור בנושא ההתערבות של המערכת לטובת אותם נערים, במקרה שלנו, או נערות, על מנת לתת להם כלים ויכולות להגיע להישגים לימודיים.
<בנימין גמליאל: לכן זה חייב לשבת על הפלטפורמה של כיתות שח"ר.
<בנימין גמליאל: ברגע שיש בית ספר שהוא מוכר על ידי שח"ר חייב להיות פיקוח של האגף על הכיתות הללו, כי הפיקוח הוא לא רק לבוא ולראות שיש בית ספר שהמפקח הכולל עושה, אלא זה לבוא לראות תקינות של כיתות, לראות מספרי תלמידים, לראות תכנית תלת שנתית, לראות איזה שהיא מעטפת חינוכית התערבותית של ההנהלה, של הצוות החינוכי כלפי אותם תלמידים וכמובן ניצול המשאב של כיתות שח"ר בבית הספר.
<בנימין גמליאל: כי אנחנו מדברים לא בתקן רגיל של כיתות תיכון רגילות, אלא בתקן שהוא למעשה מכפיל את עצמו, יש בו תוספתי משמעותי בכל הארץ, לכל המגזרים, שהם נותנים למעשה מעטפת תקציבית שאמורה להרחיב את יום הלימודים ולעשות שעות רוחב ותכניות התערבות בתוך בית הספר על מנת שתלמידים יוכלו להגיע להישגיות, כי אנחנו מאמינים שאותם נערים שנמצאים בסיכון והם כבר הגיעו למקום שהם נמצאים בו הם למעשה עברו איזה שהן חוויות של אי הצלחה וזה יכול להיות אולי התחנה האחרונה שלהם לקראת זה שהם יתחילו עכשיו להשלים פערים ולהתחזק מבחינת הרגש - - -
אורי מקלב: יש שוני בין הילדים האלה לילדים אחרים?
אורי מקלב: יש שוני בין הילדים האלה לילדים שנמצאים בשח"ר אבל נמצאים בגופים או במוסדות אחרים?
<בנימין גמליאל: בכל המקומות אנחנו מדברים באותו חתך אוכלוסייה.
<בנימין גמליאל: יש למעשה קריטריונים, יש פרמטרים, שאנחנו למעשה בוחנים אותם בפריסה ארצית.
<בנימין גמליאל: לנו כמחוז חרדי הראייה שלי היא קודם כל לגבי מוסדות עם סמל מוסד חרדי והראייה שלי הנוספת היא דרך הפרמטרים של שח"ר שהתלמידים שלנו עונים לקריטריונים הללו ואז אנחנו עושים תעדוף - - -
משה גפני: לא הבנתי, יש משהו חדש שאנחנו לא יודעים?
משה גפני: מה זה סמל מוסד חרדי?
<בנימין גמליאל: סמל מוסד חרדי זה כל המוסדות שנמצאים במחוז החרדי שקיים.
משה גפני: זה שונה מסמל המוסד של מחוז צפון?
<גרשון כהן: זה אותו סמל מוסד.
משה גפני: אז למה זה סמל מוסד חרדי?
<בנימין גמליאל: אנחנו מדברים על זה שלמעשה אותם מוסדות שהם מוסדות חרדיים בכל הארץ, שהם נכנסים תחת מטרייה של המחוז החרדי ולכן באופן אוטומטי אנחנו ממקדים - - -
משה גפני: אבל למה קוראים לזה חרדי?
משה גפני: במחוז הצפון או במחוז הדרום או בכל מחוז אחר שמוקם בית ספר כזה הוא צריך סמל מוסד?
<גרשון כהן: כן, הוא צריך סמל מוסד.
משה גפני: זה לא התפקיד, אבל זה התפקיד שלו.
<גרשון כהן: לא, קודם כל יש רישוי בתי ספר.
<גרשון כהן: לבית ספר יש תהליך שבו מבקשים רישיון.
משה גפני: אתה מבין שאני יודע את זה.
<גרשון כהן: לא, כי סמל חרדי וסמל ערבי - - -
משה גפני: לא, מה זה סמל מוסד חרדי?
משה גפני: אני כשאני שומע חרדי - - -
אורי מקלב: צריך סמל מוסד, למה הוא צריך - - -
<בנימין גמליאל: לא, זה סמל מוסד, אבל הוא משתייך למחוז החרדי.
אורי מקלב: זה חשוב, זה לא סתם - - -
<בנימין גמליאל: לא, סליחה, אני אסביר את עצמי שוב.
אורי מקלב: רגע, לפני שאתה מסביר את עצמך, קודם כל אפשר שיהיה כאן שקט?
אורי מקלב: רבותיי, אני לא חושב, ההערה שהייתה פה, מה זה?
אורי מקלב: הוא צריך סמל מוסד, הוא שייך פעם לצפון, פעם לדרום, פעם למחוז אחר, הוא צריך סמל מוסד כמו כל מוסד.
אורי מקלב: אני רק רוצה לכוון אותך, שאני אבין, בכל אופן יש לי לא מספיק ניסיון, כשאנחנו מדברים על כיתות שח"ר או בתי ספר של שח"ר, קח במגזר הערבי, יש לו את המאפיינים שלו, יש את הבסיס, כפי שאתה אמרת, נוער נושר, נוער שלא הצליח במקומות אחרים, עם כל המאפיינים המרכזיים, אבל יש תמיד מאפיינים נוספים.
אורי מקלב: ניקח לדוגמה את המגזר הערבי, אבל אתה לא יצרת לו מחוז חדש, דהיינו אותו שח"ר שנמצא במגזר הערבי נמצא בסופו של דבר במחוז הצפון, שבמחוז הזה יש גם שח"ר שהוא פועל בבתי ספר במגזר היהודי וגם במגזר הערבי והכול בסדר.
<בנימין גמליאל: נכון.
אורי מקלב: יש מאפיינים מיוחדים, מעבר למאפיינים השונים שיש לכל אחד, לאותן כיתות שח"ר לחרדים?
<בנימין גמליאל: על הוויכוח לגבי המחוזות והקמת המחוז החרדי, זה אני משאיר לכם.
<בנימין גמליאל: המחוז החרדי כיום חי, בועט ונושם.
<בנימין גמליאל: הוא בינתיים קיים, הוא עובדה, יש לנו עשרות מפקחים.
<בנימין גמליאל: אם כבר ניתנה לי הרשות אז אני אוכל לנצל את הבמה לומר את המאפיינים החיוביים דווקא שיש במחוז החרדי.
<בנימין גמליאל: דווקא מהנקודה הזאת, שמחוז נותן פוקוס לאוכלוסייה מאוד מאוד גדולה ומתפרסת על פני כל הארץ ודווקא שם, במקום שבתי ספר יהיו בתוך מחוזות ולא תמיד הם יקבלו את המענים, כי הם אחד מתוך הרבה ולא תמיד בתעדופים הם כן מצליחים לקבל, פה הפוקוס, לפחות מבחינתנו, הוא לגבי אותן מוסדות שאנחנו מזהים שם את המצוקה ומגבירים שם את אותן תכניות התערבות.
<בנימין גמליאל: ואני יכול לומר, שבלפחות בשנה האחרונה נכנסו עוד מספר מוסדות, של בנות בעיקר, לתוך תכניות שח"ר בעיקר בפריפריה מתוך ראייה שאכן יש איזה שהוא מצב של חסרים.
<בנימין גמליאל: אז מבחינת המחוז זה נותן את הפוקוס.