GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גדעון מרץ: חבר משרד הביטחון במועצה לא נמצא כאן, הוא למעשה פרש בימים האחרונים ואנחנו נמנה חבר חדש, אבל החבר הפורש היה יושב-ראש תת הוועדה שגיבשה את הרשימה.
<גדעון מרץ: הרשימה הזאת מקובלת לחלוטין על משרד הביטחון ואנחנו מברכים על העבודה.
<דניאל חיים ורשנר: אני פרופסור ורשנר מאוניברסיטת תל-אביב.
<דניאל חיים ורשנר: נתבקשתי להתייחס לא רק למחוללי המחלות אלא גם לאנשים שמשתמשים בדבר הזה.
<דניאל חיים ורשנר: יש בידי מסמך של Occupation safety in environmental health guidelines מאוניברסיטת מישיגן שמתייחס לאנשים שמשתמשים בדברים האלה.
<ברכה רגר: זה לא לדיון.
<דניאל חיים ורשנר: זה נקרא Personal Security Risk Assessment.
<דניאל חיים ורשנר: אני לא יודע אם זה שייך לכאן.
אורי מקלב: טוב שאתה מעלה את השאלה הזאת.
אורי מקלב: תקבל תשובה.
אורי מקלב: הבנתי משפת הגוף שזה לא קשור, אבל תענו על זה באופן רשמי.
<נילי חיון דיקמן: כמובן זה לא נוגע לרשימת החומרים אבל בחוק הסדרת המחקרים במחוללי מחלות ביולוגיים משנת 2008 יש סעיף שמתייחס.
<נילי חיון דיקמן: הרי כל מחקר או אחזקה צריכים להיות מאושרים על-ידי תת-הוועדה.
<נילי חיון דיקמן: לתת-הוועדה יש סמכות לשלול אישור או לסרב לתת אותו על רקע של עבר פלילי שיכול להיות לא מתאים או כמובן מידע אחר, אז כמובן יש מענה.
<נילי חיון דיקמן: גם החוקרים צריכים לעמוד באיזה סטנדרט ובשביל זה יש את הביקורת של המוסד.
אורי מקלב: אבל זה בתוך החוק, לא בתוך התקנות.
אורי מקלב: בחלק הזה לא עשינו שינוי.
<ברכה רגר: בקטעים האלה אנחנו מתייחסים לחוק.
<ברכה רגר: יש לנו סעיפים, כחלק ממנגנון האכיפה של החוק אנחנו מסתכלים על הבטיחות והביטחון.
<ברכה רגר: יש לנו את שני הפרמטרים, של בטיחות המעבדות והביטחון של המעבדות.
<ברכה רגר: הבטיחות היא כמובן מי האנשים שחוקרים והביטחון הוא כל מיני פעילויות שבהן מטפלים אנשי הביטחון של האוניברסיטה ושל המוסדות.
<ברכה רגר: כך שהדבר הזה ממש מטופל.
<ברכה רגר: בהתייחסות לדבריו של נציג מכון וולקני, כן, הוא צודק למדי, אבל הקריטריונים האלה מנחים.
<ברכה רגר: כמובן אנחנו מסתכלים אל כל המיקרואורגניזם, כל חיידק וחיידק וכל וירוס ווירוס לגופו של עניין בשביל לראות עד כמה הדבר מזיק.
<ברכה רגר: אנחנו הולכים על קו, על גבול צר מאוד, שאומר: לא לפגוע במחקר שמתקיים באוניברסיטאות אבל בכל זאת לא לפגוע בבטיחות ובביטחון מול כל הסיכונים.
<ברכה רגר: מאחר ואני באה מן האקדמיה אני רגישה מאוד לנושא המחקר האקדמי וחשיבותו.
<ברכה רגר: אנחנו מנסים ככל האפשר ללכת על הגבול הדק הזה ולדאוג "לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה".
אורי מקלב: הבנתי מה עומד מאחורי זה אבל במבחן התוצאה זה אומר שהחוק יחול על הרבה דברים שאולי הוא לא צריך לחול עליהם.
אורי מקלב: אולי עשינו הרחבה של הקריטריונים כדי שכולם יוכלו להיכנס לרשימה אבל יש לזה השפעה רחבה יותר על דברים שאולי לא רצינו לכלול.
<ברכה רגר: בגלל זה קיימת מועצה, בגלל זה במועצה ישנם 6 פרופסורים מן האקדמיה שאנחנו בוחרים אותם עם הרבה ניסיון וידע.
אורי מקלב: זה תהליך מסורבל או תהליך קצר ומהיר?
אורי מקלב: תסבירו את התהליך.
<ברכה רגר: הוא תהליך של דיון.
<ברכה רגר: כאן הקמנו תת-ועדה.
אורי מקלב: זה לקח 3 שנים.
<ברכה רגר: את שלנו גמרנו מהר מאוד.
<ברכה רגר: התהליך הוא הבירוקרטיה שאחרי כן.
<ברכה רגר: הגשנו את הרשימה הזאת למדען הראשי, אחר-כך ללשכה המשפטית ומשם זה עבר לשר הבריאות.
אורי מקלב: הוועדה הזאת שאת מדברת עליה נותנת אישור לכול או שגם היא צריכה אישור של גורמים נוספים?
אורי מקלב: כשהוועדה מאשרת למשל מחקרים למכון וולקני, זה תהליך של הוועדה ובכך זה נגמר?
<ברכה רגר: הוועדה המוסדית יכולה לאשר והיא נותנת לנו לאשרור.
<ברכה רגר: זה עצמאי.
<ברכה רגר: כאן אנחנו לא צריכים שום התערבות משפטית.
<ברכה רגר: אלה מין קריטריונים שנהוגים בעולם האקדמיה וזה הולך חלק למדי.
<ברכה רגר: נמצאת כאן נציגה של מכון וייצמן.
<דליה זגר: שמי דוקטור דליה זגר, אני ראש יחידת הבטיחות במכון ויצמן.
<דליה זגר: אני מיקרוביולוגית בהשכלתי.
<דליה זגר: רציתי לדבר על כמה דברים.
<דליה זגר: לעשות עודף של בירוקרטיה שלא תוביל ליותר סדר, זה בעייתי.
<דליה זגר: כפי שפרופסור סלע ציין, ייתכן שזה יוביל להצפה של גורמים שידרשו ניירת.
<דליה זגר: הוועדה המוסדית מבזבזת המון מן הזמן שלה, המדענים בסופו של עניין לא יתייחסו לניירת הזאת כי "תפסת מרובה לא תפסת".
<דליה זגר: אי אפשר למהול את זה בהרבה גורמים שהם לא רלוונטיים.
<דליה זגר: אני רוצה לציין דבר נוסף, בארצות-הברית ברשימה של החוק הזה יש גם טוקסינים רעלנים.
<דליה זגר: בארצות-הברית יש רשימה שמתירה את הכמות שפטורה.
<דליה זגר: החוק שלנו לא התייחס לרמת הפטור.
<דליה זגר: לדוגמה טטרודוטוקסין – רמת הפטור בארצות-הברית היא 100 מיליגרם.
<דליה זגר: במכון ויצמן המדענים לא מזמינים יותר מאשר 1 מיליגרם.
<דליה זגר: אין סיבה להריץ אותם לעורך-דין, לחתום על תעודת יושר, ואני צריכה אחר-כך למלא את הטפסים ולשלוח אותם לפרופסור רגר.
<נילי חיון דיקמן: אילו כמויות, למשל?
<דליה זגר: 1 מיליגרם, כאשר 100 מיליגרם פטור בארצות-הברית.
<דליה זגר: למה אנחנו לא יכולים לקבל את הפטורים כפי שקיים בארצות-הברית?
<דליה זגר: הרי 100 מיליגרם של טטרודוטוקסין לא יהווה בעיה לקהילה.
<דליה זגר: זה כמו שתגידי שסכין במעבדה גם מסוכנת וצריך להכניס אותה לרשימה כי מישהו יכול לעשות בה שימוש לא נכון.
אורי מקלב: מה הקריטריונים שהיו עד עכשיו?
אורי מקלב: או שבכלל לא היו קריטריונים כאלה?
<נילי חיון דיקמן: אם אפשר להבהיר, העלינו את הקריטריונים האלה על הכתב כדי לסבר את האוזן מה היה שיקול הדעת שהנחה את הוועדה, אבל הם בבחינת נוהל פנימי, הם לא מחייבים.
<נילי חיון דיקמן: גם המועצה רשאית לסטות מן הקריטריונים האלה ואם יש מקרה שבו שלושה קריטריונים מתמלאים ועדיין אנשי המועצה סבורים שזה לא מתאים להכללה הם יימנעו מלעשות זאת, כך שהדיון באמת נעשה לגופו של חומר.
<נילי חיון דיקמן: זה לא מכוח החוק.
אורי מקלב: אנחנו לא מאשרים את זה.
<נילי חיון דיקמן: אתם לא מאשרים את הקריטריונים אלא את רשימת החומרים.
<נילי חיון דיקמן: כאשר הבאנו את רשימת החומרים להכללה רצינו להסביר.
אורי מקלב: אבל עדיין פרופסור סלע אומר שהוא צריך לבוא אליכם.
<נילי חיון דיקמן: רק אם חומר הוכלל בתוספת לאחר דיון בוועדת המדע והוכנס לחוק, רק אז חלות החובות לקבל את הרישיון לעסוק במחקר בחומר הזה, וגם אז עדיין אפשר לעסוק במחקר, רק צריך לעבור את אותה בירוקרטיה שהוזכרה, שזה אומר לגשת לוועדה המוסדית של אותו מוסד ולקבל אישור.
<נילי חיון דיקמן: הוצע כאן שהחומרים שיוכללו בתוספת – והיום באמת אין לנו מנגנון כזה – יוכללו בתוספת רק ממינון מסוים ואילך.
<נילי חיון דיקמן: הדבר הזה עולה לראשונה.
<נילי חיון דיקמן: ניתן היה להציע את זה למועצה גם קודם לכן.
<נילי חיון דיקמן: אנחנו מוכנים להעלות את זה לדיון במועצה, שהיא הגוף המקצועי, וככל שיוסכם אנחנו כמובן נביא את הדברים לתיקון.
אורי מקלב: אז לא באת לחינם מרחובות.
<דליה זגר: זה פשוט יוצר המון עבודת ניירת שלא לצורך.
<דליה זגר: לא באתי לחינם.
אורי מקלב: עורכת-הדין דיקמן אומרת שהם עכשיו ייכנסו לפרטים גם על הכמויות.
<דליה זגר: אני שמחה מאוד.
אורי מקלב: הכמויות ידברו.
אורי מקלב: דהיינו, זה לא יהיה מגרם אחד אלא מכמות גדולה יותר.
<דליה זגר: להיצמד לטבלה האמריקאית.
<דניאל חיים ורשנר: אני רוצה לחזור לעניין בני האדם שמשתמשים בדברים האלה.
אורי מקלב: תגיד לי מה אתה רוצה להוסיף.
אורי מקלב: הם אמרו שייתכן שנכון מה שאתה אומר אבל זה לא למסגרת האישור שלנו כעת, זה במסגרת החוק.
<דניאל חיים ורשנר: אני רוצה להבהיר את הנקודה.
<דניאל חיים ורשנר: מטוס ג'מבו יכול להיות גם כן כלי נשק.
<דניאל חיים ורשנר: כל דבר יכול להיות כלי נשק.
<דניאל חיים ורשנר: אני מדבר על גורמים ביולוגיים.
<דניאל חיים ורשנר: צריך להסתכל על הבן אדם.
<דניאל חיים ורשנר: אני קורא עוד פעם: "Try to work with having access to slicked agents or toxins, all individuals must undergo security of risk assessment, including fingerprinting, by the FBI.
<דניאל חיים ורשנר: "
<לאה ולינסקי: אתה רוצה שנעשה את זה?
<דניאל חיים ורשנר: אולי כן.
<לאה ולינסקי: זה אומר שלא רק שיש לך רשימה מחמירה אלא גם כל סטודנט וכל עובד באוניברסיטה יצטרך לעבור בדיקות.
<דניאל חיים ורשנר: לא אמרתי כל סטודנט.
<דניאל חיים ורשנר: אני חושב שאחראי על המעבדה צריך לעבור את זה.
<נילי חיון דיקמן: הוועדה המוסדית בודקת את הפרסונל.
<ברכה רגר: הדברים האלה נבדקים.
אורי מקלב: זה חומר למחשבה עבורכם, זה לא מונח על שולחננו.
<ברכה רגר: זה לא חדש.
<ברכה רגר: יש לנו מנגנונים באוניברסיטה ומטפלים בזה.
אורי מקלב: מי שעוסק בזה יעבור איזה תהליך.
<ברכה רגר: זה נקודה שאנחנו מעלים מידי פעם כך שהעניין הזה מטופל.
אורי מקלב: אני מביא את זה להצבעה.
אורי מקלב: נראה לי שהפעם ההצבעה תהיה פה אחד.
<ברכה רגר: לגבי הזיקה, כרגע הוא לא ברשימה, אין מה לעשות, אז הכול פרוץ.
<ברכה רגר: אבל לשמחתנו כל מה שאנחנו יודעים היום על הזיקה, שהוא גורם לנזקים לעוברים של נשים בהריון.
<ברכה רגר: הזיקה מועבר על-ידי וקטור ביולוגי, על-ידי יתוש, שלשמחתנו עדיין לא קיים במדינת ישראל.
<ברכה רגר: יש כבר כמה מעבדות שעושות מחקר על זיקה.
<ברכה רגר: זה חשוב לנו מאוד כדי לפתח בסיס ידע על הנגיף הזה, שאם הנגיף יופיע בארץ יהיו אנשים שיידעו איך לעבוד אתו.
אורי מקלב: יש מדינות שבהן הוא כבר פעיל?
<ברכה רגר: בוודאי, בברזיל.
אורי מקלב: שם יש איזו הסדרה?
<ברכה רגר: כרגע אנחנו לא יודעים יותר.
אורי מקלב: אותן מעבדות בבריזיליה, מה הן לא יכולות ללמד אותנו על הנגיף הזה?
אורי מקלב: תלוי איפה זה נמצא?
<ברכה רגר: צריך לדעת איך לזהות את הנגיף.
<ברכה רגר: כל אחד לומד.
<ברכה רגר: דוקטור לאה ולינסקי עובדת במעבדה של משרד הבריאות.
<לאה ולינסקי: במעבדה של משרד הבריאות בתל השומר מבצעים את הבדיקות של הזיקה.
<לאה ולינסקי: תודה לאל, אין מקרים בישראל.
<אייל לב ארי: לא הגיעו כמה מקרים לישראל?
<לאה ולינסקי: היו מקרים חשודים אבל הם לא היו הידבקויות בזיקה.
<ברכה רגר: אבל עדיין זה לא נשים בהריון.
אורי מקלב: תסבירו לי, מה המחקר כאן בארץ במעבדה בתל השומר נותן יותר ממחקר של מעבדה שכבר חקרה את זה בברזיל?
אורי מקלב: או שהם לא מספיק מיומנים ולא מספיק מקצועיים?
אורי מקלב: בהנחה שכבר עורכים מחקרים על הזיקה אז מה אנחנו צריכים?
אורי מקלב: רק להכין לנו את זה בהסדרה, להגיד שאם הנגיף יגיע לישראל אז יעשו כך וכך, או להכליל את זה?
אורי מקלב: מה הרתיעה?
<ברכה רגר: למה צריך לעשות מחקר בסיטו-מגלו-וירוס?
אורי מקלב: כי רואים חידושים בזה.
<ברכה רגר: אנחנו עושים חידושים, חוקרים בישראל הם חכמים ומקבלים גם פרסי נובל אז כל חוקר לפי דמיונו יכול לבדוק מה רלוונטי.
אורי מקלב: אני יכול לקבל את הטענה שכרגע אין חשש מזה, שהנגיף לא קיים בישראל.
אורי מקלב: הוא קיים בעולם אבל לא אצלנו אז אנחנו לא הולכים לכיוון הזה.
אורי מקלב: זה תשובה שאני יכול לקבל.
<ברכה רגר: אנחנו לא הולכים לשם מבחינה רגולטורית אבל אולי אנשי משרד הבריאות, אנשי בריאות הציבור חושבים שהם צריכים שבמעבדה שלהם יהיה להם את הריאגנטים לבודד את הזיקה וללמוד עליו.
<ברכה רגר: יש המון "חורים".
<ברכה רגר: אנחנו יודעים היום שהזיקה פוגע רק בעוברים ובנשים בהריון.
<ברכה רגר: אנחנו לא יודעים מה קורה אצל בני אדם מבוגרים, אנחנו לא יודעים מה קורה אצל האימהות אחרי שהן ילדו, האם הווירוס נשאר שם, האם הווירוס מתפשט.
<ברכה רגר: את כל הדברים האלה אנחנו לא יודעים.
<ברכה רגר: אלה הכול שאלות של מחקר.
<ברכה רגר: מה שעושים בברזיל – עושים בברזיל.
<ברכה רגר: אנחנו עוקבים אחרי הספרות כי זאת הדרך שלנו להבין מה עושים חוקרים אחרים.
<ברכה רגר: כל העולם עסוק בזה.
<ברכה רגר: יש גם כנסים שבהם מדברים על הזיקה.
אורי מקלב: מי שעסוק במחקר בזיקה צריך להיכנס לאיזו רגולציה, או שהיום הוא פטור?
<ברכה רגר: לא.
<ברכה רגר: הוא חופשי.
<נילי חיון דיקמן: כל עוד זה לא הוכלל בתוספת אין מגבלות על הזיקה.
<שלמה סלע: למה זה לא הוכלל?
<ברכה רגר: כי הרשימה הוכנה לפני 3 שנים.
<שלמה סלע: זה הזמן להכניס אותו.
<שלמה סלע: הזיקה מסוכן כי הוא לא תחת רגולציה ואפשר להפיץ אותו.
אורי מקלב: איך אתם לוקחים את האחריות?
<ברכה רגר: ברגע שיש לנו את הרשימה- - -
אורי מקלב: פרופסור סלע, אמרת משהו ולא שמעתי אותך היטב.
<שלמה סלע: אמרתי שמכניסים גורם פתוגן מסוכן לארץ ללא רגולציה.
<שלמה סלע: זה בדיוק הסכנה ולכן דווקא זיקה צריך להכניס.
אורי מקלב: זו הנקודה שאני מחדד עכשיו.
אורי מקלב: אני שואל איך חוקרים עכשיו את הזיקה כאשר הוא לא נכלל בתוך הרגולציה.
אורי מקלב: אם אומרים לי: אנחנו עושים את זה ואנחנו יודעים שאנחנו עושים את זה בצורה טובה.
אורי מקלב: השאלה היא למה צריך ללכת בדלת האחורית?
אורי מקלב: אי אפשר לכלול את זה בתוך הרשימה, אם כבר מאשרים?
<ברכה רגר: אם היושב-ראש מוכן, נשמח להכניס את הזיקה לרשימה, אבל אני מקווה שהתהליך לא ייקח לנו 3 שנים.
אורי מקלב: אוסיף את זה עכשיו.
אורי מקלב: אם תהיה התנגדות, נמשוך את זה.
אורי מקלב: אנחנו מאשרים את זה עכשיו.
אורי מקלב: אם יהיה איזה חשש, אם שר או מישהו אחר יתנגד לזה – אעשה רביזיה ואז אערוך דיון קצר ואוציא את זה.
אורי מקלב: אז הכנסנו את זה.
אורי מקלב: אנחנו מאשרים פה אחד את תקנות הסדרת מחקרים במחוללי מחלות ביולוגיים (שינוי התוספת לחוק), התשע"ו-2016, כולל התוספת של נגיף הזיקה.
אורי מקלב: אם תהיה בעיה, אעשה רביזיה בעניין.
אורי מקלב: כל טוב ובהצלחה.
חיים ילין: בוקר טוב לכולם, אנחנו מתחילים את הדיון.
חיים ילין: לפרוטוקול, היום יום שני, כ"ג באלול, 26.9.2016.
חיים ילין: חבר הכנסת אורי מקלב נתקע בפקקים אז אנחנו נברך אותו עכשיו ונודה לו על זה שאפשר לנו, בעקבות דיונים שהיו פה בוועדה בנושא טכנולוגיות וחיפוש נפט – הדיונים התחילו בכלל ברמת הגולן – להתמקד בנושא על-ידי זה שהקמנו באישורו תת-ועדה.
חיים ילין: שותפים לה חבר הכנסת יואב קיש וחברת הכנסת יעל כהן פארן, שכנראה נתקעה גם, וחבר הכנסת דב חנין.
חיים ילין: כל מי שרוצה להתייחס ולדבר, בבקשה להירשם אצל ענת.
חיים ילין: אני רוצה להודות לענת, לאיילת ולנעמי שלמרות שנדחה הדיון, הצלחנו לקיים אותו בפגרה ולא להתחיל בנובמבר.
חיים ילין: כידוע, נובמבר הוא חודש שבו כל הוועדות יהיו סביב התקציב ולא יהיה פשוט לקיים את הדיון הזה.
חיים ילין: אנחנו רוצים לקיים שלושה-ארבעה דיונים שיתמקדו ונלמד כולנו ביחד את התהליך עצמו – איך נותנים רישיונות, איזה סוגי רישיונות יש במדינת ישראל לחיפושי נפט וגז.
חיים ילין: דרך אגב, תהיה גם התייחסות לחיפושי מים כי הטכנולוגיה מאוד דומה ואלה דברים שלמדנו תוך כדי תנועה.
חיים ילין: היום נעסוק במיפוי רישיונות לשימוש בטכנולוגיה לא קונבנציונלית להפקת גז ונפט, ושקיפות הליך הרישוי.
חיים ילין: השלב הבא שאנחנו נתמקד בו הוא השיטות עצמן.
חיים ילין: אני מקווה שתוך שלושה-ארבעה דיונים נוכל להסיק מסקנות, גם אם זה אומר שבסוף התהליך נמליץ על שינוי חקיקה.
חיים ילין: אני מבקש שכל מי שנמצא פה להתייחס לנושא של העברת כל תכניות הגז וחיפושי גז ונפט לוות"ל בחוק ההסדרים.
חיים ילין: זהו דבר שבדרך-כלל לא מקובל כי אנחנו יודעים שבתוך הוות"ל כל התשתיות קיימות והמיפוי של כל התשתיות קיים, אבל זאת החלטה, לא חקיקה ולא חוק הסדרים.
חיים ילין: בדרך כלל בוועדה הארצית יש תמ"א לכל דבר והיום רוצים דרך חוק ההסדרים להעביר את זה בלי שאנחנו אפילו נרגיש.
חיים ילין: תדעו לכם שגם אם החיסון לא כואב, מרגישים אותו בסוף.
חיים ילין: לכן אני אומר שגם אם מנסים לעשות את זה בדלת האחורית, אני באופן אישי אתנגד לזה כי אני חושב שההליך לא צריך להיות דרך חוק ההסדרים.
חיים ילין: אני חושב שצריך להיות דיון ואני אברך על הדיון הזה.
חיים ילין: יש הבדל בין זה שצריך למפות את כל התוואי של הגז ושל הנפט וצריך שתהיה תכנית מוסדרת, לבין ההליך איך עושים את זה.
חיים ילין: ופה התלונה שלי היא כלפי ההליך שהוא בחוק ההסדרים.
חיים ילין: אם מישהו יוכל להתייחס לזה, אני מאוד אשמח.
חיים ילין: אנחנו נפתח עם מר יוסי וירצבורגר, שהוא מנהל מנהל אוצרות טבע והממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות הלאומיות.
חיים ילין: אנחנו נלמד ואם אפשר לכבות את האורות, אני אשמח.
חיים ילין: יש פה מצגת ויש לך 12-10 דקות, יוסי.
חיים ילין: אתה רוצה שיהיו שאלות באמצע?
<יוסי וירצבורגר: מה שהיושב-ראש אומר.
חיים ילין: לי אין שום בעיה, אתה תקבע.
<יוסי וירצבורגר: זה לא מפריע לי.
חיים ילין: מי שרוצה להפריע בלי הפגנות ורק לשאול שאלה, מותר.
<יוסי וירצבורגר: בכנסת הפגנות?
<יוסי וירצבורגר: לא יכול להיות.
חיים ילין: אל תדאג, זה בית המחוקקים והבית הדמוקרטי ולכן הפגנות גם בגבול הרצוי.
<יוסי וירצבורגר: הכותרת של המצגת שלי היא בעצם הכותרת של הוועדה, שכך נקראה.
<יוסי וירצבורגר: את אמצע המשפט שאומר "לשימוש בטכנולוגיה לא קונבנציונלית להפקת - - - גז אפשר להוריד, מכיוון שבהענקת רישיונות – זה מה שביקשת ממני להעביר היום – אין הבדל בשאלה האם מדובר על טכנולוגיה קונבנציונלית או לא קונבנציונלית.
<יוסי וירצבורגר: קצת רקע – בחוק הנפט קיימים שלושה סוגים של זכויות נפט.
<יוסי וירצבורגר: הזכות הראשונה, שכיום אנחנו לא נותנים אותה, נקראת היתר מוקדם.
<יוסי וירצבורגר: היתר מוקדם ניתן לעד 18 חודשים ובהיתר הזה מותר רק לעשות סקרים מגנטיים, סייסמיים וכדומה.
<יוסי וירצבורגר: אסור לבצע קדיחות.
<יוסי וירצבורגר: אסור לעשות פעולות פולשניות בקרקע.
<יוסי וירצבורגר: הסוג השני הוא רישיון חיפוש שניתן בשלב ראשוני לשלוש שנים וניתן להאריך אותו, על-פי החוק, עד שבע שנים.
<יוסי וירצבורגר: במהלך שבע השנים האלה בעל רישיון החיפוש צריך לבצע פעולות חיפוש והערכה כדי לדעת האם יש תגלית מסחרית, האם יש גז או נפט בשטח שהוא קיבל בכמות מסחרית.
<יוסי וירצבורגר: הערה – גז ונפט מבחינתנו הם אותו דבר.
<יוסי וירצבורגר: זה נקרא אומנם חוק הנפט, כי כשחוקקו אותו עיקר הפעולות היו לנפט ושם כתוב: "לרבות גז טבעי".
<יוסי וירצבורגר: כלומר, כל חיפושי הגז של תמר ולוויתן נקראים רישיון לחיפוש נפט.
<יוסי וירצבורגר: במידה ואדם מצא נפט או גז בכמות כלכלית, הוא מקבל חזקה שניתנת לשלושים שנה.
<יוסי וירצבורגר: ניתן להאריך את החזקה עד חמישים שנה.
<יוסי וירצבורגר: בתקופה הזאת הוא חייב לפתח ולהפיק נפט או גז משטח החזקה.
<יוסי וירצבורגר: בצורה סכמטית אלה כל הפעולות שצריך לעשות לגבי חיפושים והפקת גז ונפט.
<יוסי וירצבורגר: בהתחלה זה מחקר וחיפוש, שזה בהיתר המוקדם.
<יוסי וירצבורגר: החיפוש פה הוא על-ידי אמצעים טכנולוגיים, למצוא את המבנה בתת-הקרקע שבו המחפש משער שיש מבנה עם מלכודת, שיכולה להכיל גז ונפט.
<יוסי וירצבורגר: לאחר מכן הוא מקבל את רישיון החיפוש, שם הוא צריך לקדוח.
<יוסי וירצבורגר: הוא מעריך את המאגר לפי הלחצים ולפי הכמויות שיוצאות במבחני ההפקה והוא גם יכול לעשות הפקה ניסיונית.
<יוסי וירצבורגר: לאחר מכן, במהלך החזקה, הוא מפתח את השדה, מפיק מסחרית ובסוף היום גם צריך לסגור ולשקם את השטח.
<יוסי וירצבורגר: מבחינת גודל השטחים, היותר מוקדם הוא השטח הגדול ביותר.
<יוסי וירצבורגר: ניתן לתת אותו עד 2,000 קילומטרים רבועים לאחר שהגורם עשה סקרים סייסמיים והבין איפה יש מבנה שאותו הוא רוצה לחקור.
<יוסי וירצבורגר: הוא מקבל עליו רישיון ואז השטח מצטמצם.
<יוסי וירצבורגר: רישיון הוא עד 400 קילומטרים רבועים ואפשר לקבל בניתוח יותר מוקדם מספר רישיונות.
<יוסי וירצבורגר: כלומר, אם אדם קיבל 2,000 קילומטרים רבועים להיתר מוקדם והוא רוצה את כל השטח לאחר מכן להמשיך לרישיון חיפוש, הוא צריך לקבל על זה חמישה רישיונות אבל בכל רישיון הוא חייב לקדוח על מנת לחפש את המבנה שהוא המטרה שלו.
<יובל ארבל: שאלת הבהרה – האם אתה דן פה גם בכללים לגבי חיפושי נפט בים או רק ביבשה?
<יוסי וירצבורגר: אין הבדל.
<יוסי וירצבורגר: זה אותו דבר.
<יוסי וירצבורגר: תודה, זאת שאלה חשובה.
<יוסי וירצבורגר: לאחר שהוא מזהה את המבנה בתוך שטח הרישיון הוא צריך לעשות בהתחלה קידוח אחד, כי זה קידוח חיפוש, כדי לדעת האם מעבר לכך שיש מבנה, המבנה יכול להיות יבש או בעל תגלית מסחרית.
<יוסי וירצבורגר: לאחר מכן הוא עושה, לרוב, לא תמיד, עוד קידוח הערכה ואז הוא מבקש את החזקה.
<יוסי וירצבורגר: החזקה היא עד גודל של 250 קילומטר רבוע ומתוך רישיון אחד של 400 קילומטר הוא צריך לוותר על 150 קילומטרים רבועים.
<יוסי וירצבורגר: לאחר מכן הוא מפתח את השדה ומפיק מסחרית.
<יוסי וירצבורגר: כמו שאמרנו, הדבר הראשון שהוא עושה זה מחקר –הגיאולוגיה והגיאופיסיקה – ואז בהיתר המוקדם הוא יכול לעשות שני דברים: או שהוא מאתר מבנה או שהוא לא מאתר מבנה.
<יוסי וירצבורגר: במידה והוא מאתר מבנה, הוא מגיש בקשה לרישיון חיפוש.
<יוסי וירצבורגר: אם הוא לא מאתר מבנה, הוא אומר: תודה רבה, אין לי צורך בשטח הזה, ומחזיר את השטח למדינה.
חיים ילין: אמרת בהתחלה שיש 2,000 קילומטרים רבועים.
<יוסי וירצבורגר: הוא יכול לקבל היתר מוקדם עד שטח של 2,000 קילומטרים רבועים.
חיים ילין: זה 50 כפול 40 או 200 כפול 10.
חיים ילין: זה כמעט כל המדינה.
חיים ילין: כלומר, מעט מאוד רישיונות אפשר לתת על 2,000 קילומטרים.
חיים ילין: אם אף אחד לא מצא שום דבר, אתה לא יכול למכור שוב את השטח הזה.
<יוסי וירצבורגר: אני יכול.
חיים ילין: יש שיטות אחרות לחיפוש כך שחברה אחת יכולה למצוא וחברה אחרת לא תמצא?
<יוסי וירצבורגר: חיפושי נפט זה כמו סטרט-אפ.
<יוסי וירצבורגר: את אותו מבנה אחד מעריך כדבר שיש בו משהו ואדם אחר אומר: חבר'ה, אין פה כלום.
<יוסי וירצבורגר: אני אתן את הדוגמה הכי טובה – חברה רצינית מאוד שנקראת BG לא האמינה במבנה תמר ויצאה משם כמה חודשים ספורים לפני הקדיחה כי היא לא האמינה במבנה הזה.
<יוסי וירצבורגר: אם היו שואלים אותה לאחר מכן, היא עשתה טעות כי היא לא האמינה בסטרט-אפ הזה.
<יוסי וירצבורגר: כנראה מקום שיש בו פלטה ואין כלום, אף אחד לא יחפש בו שוב.
<יוסי וירצבורגר: כשאתה מחפש יש עומק שאתה יכול לחפש בו.
<יוסי וירצבורגר: אדם אחד מחפש בעומקים של 3-2 קילומטרים ואז משתנה הטכנולוגיה.
<יוסי וירצבורגר: מגיע גוף אחר ומבקש לחפש בעומק של 5-4 קילומטרים.
<יוסי וירצבורגר: החיפושים שהוא עושה והסייסמיקה שהוא שם לתוך הקרקע היא לעומקים אחרים והוא מחפש דברים אחרים.
חיים ילין: הם משלמים משהו למדינה?
<יוסי וירצבורגר: אגרות, אבל אני לא זוכר כמה כסף זה.
<יוסי וירצבורגר: רק אגרות.
<יוסי וירצבורגר: מי שביקש רישיון חיפוש צריך לבצע שני דברים לפני הקדיחה.
<יוסי וירצבורגר: ראשית, הוא צריך לבצע תכנית קידוח הנדסית.
<יוסי וירצבורגר: בעצם הוא זיהה כבר את המבנה, הוא יודע לאיזה עומק הוא עובר.
<יוסי וירצבורגר: אם זה ביבשה, הוא יודע איזה אקוויפרים פעילים של מים הוא צריך לעבור והוא מכין תכנית הנדסית שמתחשבת בכל השכבות שהוא צריך לעבור עד שהוא נכנס למטרה שלו.
<יוסי וירצבורגר: מצד שני, הוא גם צריך להכין מסמכים סביבתיים שגם מתייחסים לתת-הקרקע אבל בעיקר מתייחסים למה שקורה בהפרעה בפני הקרקע.
<יוסי וירצבורגר: הפרעה לחקלאות, לנגר עילי וכל מיני דברים שיכולים להפריע.
<יוסי וירצבורגר: לכן הוא צריך להכין את שני המסמכים האלה.
<יוסי וירצבורגר: לאחר שהוא מכין את המסמכים האלה ומקבל את האישורים – לשאלתך, יש הבדל בין השטח הטריטוריאלי של ישראל, קרי יבשה ומים טריטוריאליים, לבין השטח של המים הכלכליים.
<יוסי וירצבורגר: בשטח הטריטוריאלי של המדינה, בין ביבשה ובין במים טריטוריאליים, הוא צריך לקבל אישור של הוועדה המחוזית לקידוח.
<יוסי וירצבורגר: אם זה בשטח המים הכלכליים הוא מקבל את האישורים מהמשרד להגנת הסביבה וממשרד האנרגיה.
<יוסי וירצבורגר: לאחר שהוא הציג את שני המסמכים האלה, הוא נכנס לקידוח.
<יוסי וירצבורגר: הוא מקבל את האישורים לביצוע קידוח והוא מבצע את הקידוח.
<יוסי וירצבורגר: אם הקידוח יצא יבש, הוא אומר תודה רבה ולהתראות, הוא אוטם את הקידוח, נוטש אותו קבוע ומחזיר את השטח למדינה.
<יוסי וירצבורגר: חריג מהכלל זה קידוחים מסוימים ביבשה, שרשות המים מתעניינת בהם כשהיא רוצה שהקידוח יעבור אליה מטעמים שונים.
<יוסי וירצבורגר: לא מדובר בכל הקידוחים, אבל אם כבר גוף פרטי קדח וכבר נעשה החור הזה באדמה ולרשות המים יש עניין, הוא מחזיר את זה למדינה אבל אנחנו לא "הורגים" את הקידוח לגמרי.
<יוסי וירצבורגר: כלומר, לא לקטום את ראש הקידוח, לא לאטום ולהחזיר אדמה אלא מחזירים את זה כך שרשות המים יכולה להמשיך ולתפעל אותו.
<יוסי וירצבורגר: זה במידה והקידוח יצא יבש, לצערו ולצערנו.
<יוסי וירצבורגר: אם יש גילוי הוא צריך לעשות מבחני הפקה ולדעת כמה כלכלי המאגר שהוא מצא.
<יוסי וירצבורגר: אם מה שהוא מצא הוא לא כלכלי, כמו שקרה, לדוגמה, בקידוח ים 3 – הם הגיעו, מצאו נפט, הנפט היה בכמויות מזעריות שהן לא כלכליות – אוטמים את הקידוח והשטח חוזר למדינה.
<יוסי וירצבורגר: אם הקידוח הוא בעל תגלית מסחרית, זאת אומרת שלפי תחשיבים מדויקים שהוא מראה לנו, סך ההכנסות שלו יותר גדול מסך ההוצאות – זאת תגלית מסחרית לפי חוק הנפט – והוא רשאי לבקש חזקה.
<יוסי וירצבורגר: הוא מבקש חזקה ואנחנו מעניקים לו חזקה.
<יוסי וירצבורגר: אז הוא צריך לפתח ולהפיק מהשטח.
<יוסי וירצבורגר: זה ההליך של הרישוי, מתחילת הדרך ועד לסופו.
<יוסי וירצבורגר: קצת רקע על הקידוחים בישראל – בישראל נעשו מעל כ-500 קידוחים מאז קום המדינה.
<יוסי וירצבורגר: רק 57 מתוכם נעשו בים ומרביתם נעשו באזור חלץ, כוכב ומדבר יהודה.
<יוסי וירצבורגר: קידוח החיפוש הראשון ביבשה היה ב-1954 והתגלית הראשונה ביבשה היא שדה חלץ, עם התמונה שעד היום היא נוראית בשבילנו.
<יוסי וירצבורגר: אנשים חושבים שכאשר יש קידוח הנפט פורץ ומזהם את הסביבה, אבל זה לא ככה היום.
<יוסי וירצבורגר: זה טוב ל"גבעת חלפון" ולקידוח חלץ ב-1955.
<יוסי וירצבורגר: הקידוח הראשון בים היה בשנת 1969 והתגלית הראשונה בים הייתה קידוח בשם נועה, שקרוב למה שנמצא ב-מרי B.
<יוסי וירצבורגר: לאחר מכן הגיעו התגליות הגדולות של מרי B בשנת 2000 ובשנים 2010-2009 תגליות תמר ולוויתן.
<יוסי וירצבורגר: המצב של הזכויות היום – בצבע אדום על השקף רואים את החזקות.
<יוסי וירצבורגר: יש לנו 9 חזקות בים, חזקה אחת של נפט במגד ביבשה.
<יוסי וירצבורגר: אנחנו מפיקים היום משדה גז אחד – תמר.
חיים ילין: בדיוק תמר הגיעה.
<יוסי וירצבורגר: היא עדיין לא נכדה של יוסי לנגוצקי, אז זה לא על שמה.
חיים ילין: לא, היא הייתה מוכנה לקבל.
<יוסי וירצבורגר: האמת היא שאף פעם לא הבנתי את זה.
<יוסי וירצבורגר: גם בצבא אנשים קוראים לתרגילים על-שם הילדים שלהם.
<יוסי וירצבורגר: גם פה, במאגרי הנפט זה כך.
<יוסי וירצבורגר: אף פעם לא הצלחתי להבין את זה.
אורי מקלב: כל אחד מה שהוא משקיע.
אורי מקלב: זאת השקעה מגדילה.
<יוסי וירצבורגר: שישקיע בילדים ולא בזה.
<יוסי וירצבורגר: יש לנו שתי אסדות הפקה שנמצאות ליד אשקלון, בתוך שטח חזקה מרי B.
<יוסי וירצבורגר: אחת הפיקה ממריB ומנועה ואחת הפיקה מתמר.
<יוסי וירצבורגר: אנחנו רואים על השקף בצבע כחול רישיונות חיפוש פעילים בים וביבשה והשטח עם הבלוקים הירוקים.
<יוסי וירצבורגר: עד היום, היוזמה של רישיונות החיפוש באה מהיזמים.
<יוסי וירצבורגר: היו מבקשים היתר מוקדם ומכוחות גוזרים איך רישיונות החיפוש נראים.
<יוסי וירצבורגר: אנחנו התקדמנו ובנובמבר אנחנו יוצאים לשיווק של בלוקים, על-פי מה שמקובל בכל העולם.
<יוסי וירצבורגר: אנחנו עושים גריד של צפון-דרום-מזרח-מערב ומחלקים את הבלוקים.
<יוסי וירצבורגר: הבלוקים שיוענקו במהלך 2017 – אנחנו מפרסמים אותם עכשיו – מתבססים על שטח שלא יעלה על 400 קילומטרים רבועים מכוח חוק הנפט.
<יוסי וירצבורגר: בוועדת משנה של ועדת המדע, שחבר הכנסת מקלב עמד בראשה, הצגנו את סקר האסטרטגיה הסביבתי שהכנו.
<יוסי וירצבורגר: הבלוקים האלה מתחשבים בסקר האסטרטגיה הסביבתי ואנחנו לא הולכים על מקומות שיש בהם, גם בגוף המים וגם בקרקעית הים, אזורים יותר רגישים.
<יוסי וירצבורגר: אלה הבלוקים שאנחנו רוצים לשווק.
<יוסי וירצבורגר: זה מה שהתבקשתי להעביר.
חיים ילין: יש לי שאלה משפטית, אכן חילקת את הקוביות – זה נראה כמו מחיר למשתכן.
תמר זנדברג: זה נראה כמו הפשרת קרקע חקלאית.
חיים ילין: מתחת לפני הקרקע מישהו מצא, אבל הזליגה של אותו אקוויפר שיש בו נפט, נמצא גם בקובייה שלידו.
<יוסי וירצבורגר: על-פי חוק הנפט אנחנו משווקים כרגע 24 בלוקים.
<יוסי וירצבורגר: אדם או גוף רשאים להחזיק עד 12 בלוקים, זאת אומרת שהוא יכול לקחת עד מחצית מהרישיונות שלנו.
<יוסי וירצבורגר: בגלל שהמטרה שלנו היא ללכת להליך תחרותי, אנחנו מגבילים לשמונה ומחמירים לעומת חוק הנפט.
<יוסי וירצבורגר: אנחנו הולכים להגביל כך שמי שיכול לגשת, ייגש לשמונה בלוקים.