GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: רבותי, אני חייב - - - אחר כך אם נוכל.
אורי מקלב: ליאורה שכטר היא מנהלת האגף, זה מאוד יפה כאן בתוכן אבל היה צריך גם באמצעים טכנולוגיים להכין את זה, וזו הייתה משימה לא פשוטה, אז ניתן לך את זכות הדיבור עכשיו, כדי להציג לנו את ההתמודדות וההיבט הטכנולוגי.
אורי מקלב: כמה שאפשר קצר עכשיו, כדי שנוכל לתת את הזכות לכולם.
<ליאורה שכטר: ממש קצר.
<ליאורה שכטר: אני אתן כמה דגשים.
<ליאורה שכטר: הדגש הראשון הוא אבטחה כבדה.
מאיר כהן: יש לחשושים ברקע וזה מפריע גם לפרוטוקול ויש מי שכותב כל מילה, הוא חי מהמיקרופונים הרגישים האלה והלחשושים מפריעים לו - - - סתם בשביל ניהול הדיון ואיכות הדיון.
<ליאורה שכטר: הדגש הראשון כפי שנאמר, הוא הנושא של אבטחת המידע שנמצא במערכת, לאור הרגישות של המידע הספציפי, אז הייתה פה הקפדה יתרה, גם על מודל ההרשאות, מי רשאי לראות מה.
<ליאורה שכטר: יש פה גם הקפדה על מי שמקבל הרשאות, עם בדיקה תקופתית, וגם מנגנוני הגנה בתוך התוכנה ומחוץ למערכת, כדי באמת להקטין את הסיכון כפי שנאמר קודם לכן, מול איזשהן מתקפות וחדירות שעלולות לסכן את הפרטיות של המטופלים.
<ליאורה שכטר: זה פעם אחת.
<ליאורה שכטר: פעם שניה צריך להגיד פה מילה על תהליך הפיתוח.
<ליאורה שכטר: תהליך הפיתוח היה חדשני, נקרא - - - והדגשים בתוך התהליך הזה הם תוצרים בזמן קצר, בכל חודש –סדר גודל– יוצא תוצר, כשבע
<ליאורה שכטר: צם מתבצע פה תהליך שלם של אפיון עם הלקוח, פיתוח, בדיקות - - - להעביר, סייקל קצר של הבאת תוצר, זה מקטין את פער הציפיות בין מה שהלקוח רואה לבין מה שצוות הפיתוח מפתח.
<ליאורה שכטר: זה בעצם משפר את התוצר.
<ליאורה שכטר: אנחנו כל הזמן מכֻוונים ללקוח שבעצם משולב אתנו ברמה היומית ועל ידי זה גם מרגיש בעלים על התוכנה, היא שלו, הוא מטמיע אותה בקרב כל העובדים הסוציאליים - - -
אורי מקלב: התחלתם ב-2013?
אורי מקלב: מתי התחלתם?
<ליאורה שכטר: פעם ראשונה ב-97', המערכת מכוונת - - - ב- 2013, אז התהליך הוא סגירת מעגלים, צמצום הפערים ובעצם, הרגשת בעלות לחלוטין מלאה, של הלקוחות שלנו, שלהם גם יש לקוחות חשובים בפני עצמם.
<ליאורה שכטר: אנחנו - - - בתוך התהליך, זה התפקיד שלנו ואנחנו דואגים לספק להם תוצרים, בזמן ובאיכות.
אורי מקלב: אני מבין שה'באגים' לא היו רבים במערכת, איך התהליך היה - - -
<ליאורה שכטר: אין תהליך שאין בו באגים, אין.
אורי מקלב: אמרתי 'רבים', לא אמרתי שאין.
<ליאורה שכטר: אבל מכיוון שהסבבים הם קצרים, הם עולים על התקלה, אנחנו מתקנים.
<ליאורה שכטר: הסבבים הם מאוד מאוד קצרים והתיוג הוא לכן תיוג אופטימלי.
אורי מקלב: אני רואה שהיה שיתוף פעולה, היה שיתוף פעולה והבנה של שני הצדדים, וזה נותן את האפשרות לקדם את זה מהר יותר ומקצועי יותר.
<ליאורה שכטר: היום בצוות הפיתוח - - - יושבים אתנו גם עובדים סוציאליים שלנו שמשתמשים במערכת, זה לא שאנחנו - - -
אורי מקלב: לזה התכוונתי כשאמרתי שיתוף הפעולה - - -
<ליאורה שכטר: עובד הקצה - - -
אורי מקלב: שיודעים להגדיר אותו, זה נותן לכם את האפשרות המקצועית לענות.
<ליאורה שכטר: זו סיטואציה שהיא ייחודית לרשויות שיש בעצם צוותי פיתוח שהם בתוך הרשות עצמה, זה המקום להגיד תודה לגילה ולאורן, שמנהל את צוות הפיתוח, שאמונים על המשימה ביומיום וליעל, שמובילה את זה.
אורי מקלב: אם יישאר לנו זמן גם יעל תוכל להגיד משהו אבל לפני זה, אם אפשר, אביטל גבאי, בבקשה.
<אביטל גבאי: אתה דיברת קודם על החלק האנושי והאישי, אז עיריית תל אביב מובילה תהליך שנקרא קש"ר – קלות, שקיפות ורגישות, שזו הטמעת ערכי שירות ללקוח בכל העיריה, וגם מינהל השירותים החברתיים נכנס לזה לפני כארבע, חמש שנים.
<אביטל גבאי: אחד הדברים –אני אגיד בקצרה, "קלות" הכוונה לנגישות, זמינות, איך מגיעים אלינו, איך מגיעים אלינו למחלקות וערכים שמאוד התחברו למיזם בנושא של שקיפות ורגישות.
<אביטל גבאי: שקיפות מבחינת תיאום ציפיות, קשר עם הלקוח, כשהלקוח מגיע בפעם הראשונה, עוד משיחת הטלפון הראשונה, הוא יודע שיחזרו אליו, הוא מצלצל למחלקה, אומרים לו: יחזרו אליך תוך שלושה ימים.
<אביטל גבאי: אחר כך אומרים לו: יחזרו אליך ויקבעו אתך פגישה, תביא את המסמכים האלה והאלה, על מנת שנקדם את התהליך.
<אביטל גבאי: למפגש הראשון ביססנו מערכת לעובד, שיידע מה להגיד לו, מה צפוי לו בתהליך.
<אביטל גבאי: העובד הסוציאלי ממיין או מאבחן, לאחר מכן נקבע תהליך טיפול ואחר כך מתווה תכנית התערבות, בהתאם, כפי שציינה קודם, בהתאם למיזם, אנחנו עובדות ביחד, כל התהליכים במינהל נושקים לזה.
<אביטל גבאי: גם הנושא של כבוד, זה הפתיע אותנו, כי עובדים סוציאליים הרי לומדים רגישות וכבוד ואמפתיה והקפדה על סודיות אבל בעצם, הדבר החדשני שעשינו פה הוא שפיתחנו כלים שמגדירים ומכּמתים את זה זאת אומרת, אם לקוח הרגיש – ותיכף אני אדבר על הדרך לבדוק את זה אבל, בעצם, לקחנו סטנדרטים וקבענו תוך כמה זמן חוזרים ללקוח, איך בודקים אתו, מתקיימת שיחה, הסבירו לו משהו על תהליך לגבי הוצאה למשל, לסידור חוץ ביתי של הילד, בודקים אתו בסוף השיחה, האם הבנת, האם אתה מבין מה אתה צריך לעשות בשלב הבא ואם לא אז תסביר לי, זאת אומרת, כל העניין של הכבוד, של ההבנה מול הלקוח מתקיימת בתוך השיחה ובהמשך, גם אנחנו בודקים את זה.
<אביטל גבאי: עוד דבר חדשני שעשינו הוא שפיתחנו כלי הערכה שלנו, של מנהל, שבודק איך זה מתבצע, האם ואיך המחלקה נראית, האם יש שילוט, הטלפון, המענה הקולי, האם מתקיים, למשל, אמנם יושבים פה בטח נציגים של עוד שירותים אבל יודעים, שכל הנושא של מספר מזכירות הוא נמוך, אז פיתחנו מערכת – יחד עם יחידת מיחשוב והטלפוניה, מערכת שאם המזכירה קמה לשירותים אז השיחה לא נעלמת אלא עוברת למזכירה שניה ומזכירה שלישית, האדם היום ב-90%, אנחנו שואפים ש-80%-90% מהשיחות ייענו על ידי מענה אנושי, כי זה מאוד חשוב לאדם שמחפש את שירותי הרווחה.
<אביטל גבאי: בכלי ההערכה עשינו דבר נוסף, שאנחנו עושים משוב ללקוחות.
<אביטל גבאי: כל מנהל, ראש צוות או מנהל מחלקה, אחת לרבעון, מתקשר לחמישה לקוחות שהיו במחלקה, בסך הכול כעשרים לקוחות ברבעון, מתקשרים ושואלים אותם איך היה השירות, התקבלת בזמן, לא התקבלת בזמן, האם העובדת הפגינה כלפיך יחס של דאגה, אכפתיות, האם קיבלת תשובה לבעיה אתה פנית וכו'.
אורי מקלב: את זה אתם עושים במחלקה הזאת?
<אביטל גבאי: בכל תשע המחלקות שלנו.
<אביטל גבאי: אנחנו לאט ממשיכים ומטמיעים את זה ליחידות.
אורי מקלב: המעקב הוא חלק מרכזי.
<אביטל גבאי: זה גם מאוד - - - לקליטה של המידע.
<קריאה: האם אפשר - - - את זה לכל השירותים הממשלתיים?
<שרון מלמד: יש לנו היום, בתוך המערכת הממוחשבת, כחלק מאותם תהליכים ממשיקים, שמתחברים, יש לנו במערכת סימון, מתי דָגַמתי את הלקוח הזה, מתי המנהל הרים לו טלפון כדי לשאול אותו על איכות השירות שהוא קיבל.
<דיצה מורלי שגיב: אני יכולה להגיד לך - - -
אורי מקלב: כאחד שיש לו ניסיון ברשויות המקומיות, כי לפני שבאתי לפה הייתי חמש עשרה שנה בעירית ירושלים, אני יודע כמה שזה קשה בכלל, לתת - - - לתת את השירות, מורכב יותר ממה שזה נראה אבל, עוד יותר קשה, להגיע למדדים גבוהים בהיבט השירותי, במחלקה לשירותים החברתיים.
אורי מקלב: הרבה יותר קל לתת שירות טוב עם מידע על אירועי תרבות, על איזה כביש שנסגר וגם על זכויות בארנונה, עם זה אפשר להגיע כי זה יותר קל, אבל, המחלקה הזו, מכל הסיבות ואתם יודעים לבד, כמה שאני אמנה אותן, יש עוד סיבות אבל אני עדיין - - - הרבה יותר קשה להגיע למדדים גבוהים בנושא של היבט שירותים ואם אתם היום מרוצים, אז זה ראוי להערה והערצה קודם כל.
אורי מקלב: פרופ' ריקי סַוָיָּה.
<ריקי סויה: תודה.
<ריקי סויה: אני רוצה להדגיש אולי שני היבטים.
<ריקי סויה: האחד הוא הסביבה הכאוטית שהעובדים סוציאליים נמצאים בה, סביבה שהיא - - - על ידי אמינות מאוד גבוהה עם לחץ, עם הרבה מאוד רעשים במערכת.
<ריקי סויה: ומה שמערכת כזו עושה היא מרגיעה את הסביבה, כי העובד, גם יש לו הנחיות מה הוא צריך לעשות, גם יש לו –כפי ששרון הראתה, נגישות ישירה לפורטל וכל השירותים האפשריים, ואנחנו יודעים שמה שקורה הוא שזה מחזיר שליטה לעובדים וזה מייעל את העבודה שלהם.
<ריקי סויה: ההיבט השני שאני רוצה להתייחס אליו הוא היבט הפיתוח התוכני, לא הטכנולוגי.
<ריקי סויה: המחקר לגבי שימוש במערכות מידע ממוחשבות, היום הוא כבר בן ארבעה או חמישה עשורים, כבר הצטבר הרבה מאוד ידע על הסיפור ואנחנו יודעים ממחקרים, כולל מלפני עשר שנים, שההצלחה שלהם בשימוש ובהטמעה היא לא מאוד גבוהה.
<ריקי סויה: חלק מן ההסברים הוא השאלה עד כמה העובדים עצמם, המשתמשים, שותפים בתוך התהליכים, עד כמה לוקחים את הידע שלהם ומזינים אותו לתוך פיתוח המערכת התוכנית, עד כמה יש להם בעלות על הידע – ואתְ דיברת על הבעלות של הידע בתוך המערכת, ועד כמה הם מכבדים את הידע שיש להם.
אורי מקלב: והנגישות למידע.
<ריקי סויה: והנגישות למידע ללא שום ספק.
<ריקי סויה: מה שאנחנו עשינו בתוך התהליך הזה וזה היה ברור מן ההתחלה, שאין גוף חיצוני שבא, מפתח את המערכת ואומר לעובדים "ראה וקדש", "עכשיו אתם תשתמשו בזה".
<ריקי סויה: לא רק שבתהליך הפיתוח כשליש מעובדי המינהל היו שותפים לתהליך הפיתוח, זאת אומרת, אנחנו מדברים על עשרות רבות של עובדים בתוך קבוצות עבודה, ולמרות שפרקי הזמן שקצבנו לפיתוח בהתחלה היו אחרים, קיווינו שתוך עשרה חודשים הדבר הסתיים, ראינו שהקצב הוא לא הקצב שאנחנו צפינו אותו ואיפשרנו את הגמישות.
<ריקי סויה: תהליך הפיתוח לקח כמעט שנתיים אבל, אני אגיד יותר מזה.
<ריקי סויה: ההנהלה של המינהל, שגילתה מצד אחד סמכותיות מאוד גדולה כשהיא אמרה: זה הסיפור וכולם יתיישרו לפי זה, אבל עם גמישות מאוד גדולה; היא איפשרה לעובדים להתנסות והעובדים כל הזמן שלחו משוב.
<ריקי סויה: מתוך המשוב הזה אמרנו, במשוב הזה אנחנו מכבדים את הניסיון שלכם ואת ההתנסות שלכם, המשוב הזה שימש אותנו כל הזמן לשינויים ועדיין משמש, גם לשינויים של התכנים, של מנגנוני העדכון, של נושאי העדכון ועכשיו עושים את זה עם מתווה ההתערבות, זאת אומרת, יש פה איזושהי מערכת שעובדת כל הזמן בצורה מעגלית כפי שתואר פה, שאנחנו מוציאים את זה החוצה, אנחנו עובדים עם העובדים בישיבות צוות וזיהינו את החוליה שהיא יותר חשובה, שהיא החוליה של ראשי הצוותים - - - שהם בעצם אלה שצריכים לתווך את הידע הזה, בין ההחלטות המינהלתיות לבין העובדים עצמם, עובדים אתם מאוד מאוד אינטנסיבי, מאשררים את המשוב שבא מהשדה וכל הזמן המערכת מתכיילת לפי המשוב הזה, זאת אומרת, יש איזשהו משהו שמאפשר את השינויים האלה לפי הדבר הזה.
<ריקי סויה: הדבר הזה מאוד מאתגר, אני מוכרחה להגיד, הוא לא פשוט בכלל, אני בעניין הזה, כאשר אנחנו רואים שהחוליה שהיא החשובה ביותר היא איך העובדים משתמשים במידע שהם מזינים לתוך המערכת, שהוא בסופו של דבר ידע שלהם שמוזן למערכת, חזרה לתוך תהליך של קבלת החלטות טיפולי, הדבר הזה הוא לא מובן מאליו, על זה עובדים באינטנסיביות גדולה ואני מוכרחה להגיד שאני יכולה לברך את מינהל הרווחה של תל אביב, שהוא פורץ דרך בעניין הזה בעולם, לא רק במדינת ישראל.
אורי מקלב: אין ספק ששיתוף הפעולה שלכם, של האוניברסיטה, של האקדמאים, מול העיריה, הביא את התכנים של הדברים האלה - - -
<אביטל גבאי: לגבי שיתוף הפעולה הזה אני יכולה להגיד שהתפקיד שלי, בעוד שהתפקיד של העובדים היה להביא את הידע - - - שלהם, מה שהם עושים בעצם, בניסיון להמשיג את זה, שזה היה חלק - - - אנחנו פה מדברים על כבוד ללקוחות אבל בתוך התהליך יש הרבה מאוד כבוד לעובדים, אומרים להם: אנחנו שומעים אתכם, אנחנו לוקחים ברצינות ובחשבון את הדברים שאתם עושים, אנחנו רוצים להמשיג את זה, אנחנו רוצים להתנסות בזה, אנחנו רוצים לבדוק את זה על ידי הערכה, ואם העסק הזה עובד אז אנחנו בוודאי רוצים להפיץ את זה.
אורי מקלב: זה דבר חשוב מאוד שנתן כנראה את הרמה המקצועית הגבוהה ביותר, אני רק שואל אם היום אתם כבר מטמיעים את זה בתוך התכנית העמוסה של הלימודים, את השימוש בזה, אם את – ואני שואל את זה לא מההיבט שלהם אלא מההיבט שלך, זו כבר שאלה יותר - - -
<ריקי סויה: אנחנו מלמדים את זה באוניברסיטת תל אביב - - -
אורי מקלב: אני שואל אם הטמעתם את זה בתוך התכנית - - -
<ריקי סויה: אני אגיד כך.
<ריקי סויה: אני בתוך המערכת של אוניברסיטת תל אביב כבר עשרים וחמש שנה, אני הייתי ראש בית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב, אני תוצר של אוניברסיטת תל אביב, למדתי תואר ראשון ושני וכבר בתואר השני פרופ' שמעון שפירו דיבר על זה ולימד אותנו.
<ריקי סויה: הבעיה שלנו היא לא מה אנחנו עושים בתוך בתי הספר, הבעיה שלנו היא מה קורה במפגש כאשר הבוגרים שלנו יוצאים לשדה - - -
אורי מקלב: אבל לימוד השימוש בכל הדברים האלה, להטמיע את התכנית - - -
<דיצה מורלי שגיב: מה שקורה במפגש - - -
<ריקי סויה: אולי תני לי לסיים.
<ריקי סויה: יש איזשהו משהו בתוך הדבר הזה והיום יש איזשהו ניסיון לנסות להבין מה קורה במפגש הזה, ולמה בתוך המפגש הזה חומרים שלימדנו את הסטודנטים הולכים לאיבוד, ולמה השדה שאומר "אתם לא מכינים את התלמידים שלכם להתמודד עם המורכבות של השדה" חוזר חזרה אלינו ומכריח אותנו להתבונן בתכניות הלימודים שלנו ולשנות אותן.
אורי מקלב: בעצם התכנית משתפרת ומשתנה תוך כדי.
<ריקי סויה: האתגר הוא רציני, אתה יודע, במערכות האלה מאוד קשה עכשיו - - - בעניין הזה אבל אני יכולה להגיד שהתהליכים קורים, העבודה הזאת מתבצעת והיום בוודאי, יש היום שולחנות עגולים כדי לנסות לבדוק מה קורה שם ואנחנו בתהליך רפלקטיבי.
אורי מקלב: אני מקבל משוב ממקום אחר, מאלה שלומדים ולומדות את הלימודים, לימודים רציניים, עומס גדול של חומר שיש לגבי - - -
<ריקי סויה: נכון ואני יכולה להגיד שהיום כמחצית מהעובדים יש להם תואר שני, זאת אומרת, יש פה - - - גם להשתפר בלמידה מתמדת ואם הם לא לומדים לתואר אז הם ודאי לומדים בכל תכנית ההכשרה שהן חוץ - - - כדי להשתפר אז הדבר הזה - - -
אורי מקלב: תודה רבה באמת, והערכה מאוד גדולה, אנחנו כבר גולשים מן הזמן שקבענו לישיבה אבל בכל אופן אהובה קרקובר, דיברנו, להציג את הדברים.
<אהובה קרקובר: אהובה קרקובר ממשרד הרווחה, אני עוסקת בצדדים הארגונים של מערכת - - - הרווחה.
<אהובה קרקובר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
<אהובה קרקובר: קודם כל למה שנאמר עד כה.
<אהובה קרקובר: אני חושבת שהדבר הכי חשוב הוא שינוי תפיסת העבודה של העובדים, כי הטכנולוגיה בפני עצמה לא הייתה נותנת את המענה ותפיסת העבודה בלי הטכנולוגיה לא הייתה נותנת את המענה, ולכן, כמו שאמרו קודמיי, שהם הרבה יותר בקיאים בנושא הזה, החלק הזה הוא החלק המרכזי – שינוי תפיסת העבודה.
<אהובה קרקובר: מה שאנחנו במשרד בעצם מתווים כבר מספר שנים, כדי לפרוס ידע מסוג זה, כי עירית תל אביב, ירושלים, חיפה הן הקטר לפני המחנה, וטוב שיש לנו את הקטר הזה שמושך את כולם אחריו, אנחנו מפעילים ועדה משותפת עם הרשויות, מרכז השלטון והרשויות המקומיות, ועדה רב מקצועית, עם אנשי תיכנון, אנשי עבודה סוציאלית, אנשי מיחשוב, אנשי אירגון ומינהל, ושם אנחנו בעצם בוחנים את התהליכים שיהיו נכונים ככלל לרשויות המקומיות.
<אהובה קרקובר: עירית תל אביב וירושלים, כמו שאתה מכיר, ירוצו תמיד לפני המחנה, איך אנחנו מדביקים את כל הרשויות האחרות בנושא הזה.
<אהובה קרקובר: התוכנה שהוצגה פה ומה שדיצה כמובן ציינה, הקהילה הגדולה של הרפורמה במשרד יושבת על פלטפורמה מאוד רחבה, גם של נושאים כספיים ואחרים, כאשר אנחנו עשינו מבצע וכנראה השנה נחזור לגלגל נוסף, של ציוד לרשויות, שיהיה להן את המחשבים שהן צריכות, שיהיו להן המדפסות, הסורקים החדשים וכל הכלים כדי שיוכלו לעבוד ויעמדו באיכות הראויה לתוכנות חדשות.
<אהובה קרקובר: אם יש גירסה חדשה והמחשב הוא ישן, כלי העבודה לא מסוגל לתפעל את הגירסה החדשה אז זה שוב איזשהו חלק שמאוד חסר.
<אהובה קרקובר: כנראה שבמפגש הבא שיהיה לנו במסגרת וועדה, נדון בתקציב שנקבל למטרה הזו, לאיזה אפיקים הוא ילך, בהתאמה להדגשים שהמשרד מוביל - - -
אורי מקלב: בשיתוף הרשויות או שזה רק אתם?
<אהובה קרקובר: כן, כן, תמיד, תמיד, בוועדה, הנציגה הבכירה היא ליאורה שכטר, היא הבכירה מצד הרשויות המקומיות, יש נציגות לרשויות השונות - - -
אורי מקלב: החדשות לא יוכלו, אנחנו צריכים לחשוב, כן הזכרת משהו שיש - - -
<אהובה קרקובר: אנחנו כן נותנים מידרג.
<אהובה קרקובר: אנחנו בונים נוסחה שיוצרת מדרג לטובת הרשויות הקטנות, שהן יכולות להיות חזקות כלכלית אבל הן קטנות, ורשויות חדשות.
<אהובה קרקובר: המידרג הזה תמיד קיים לטובת - - -
אורי מקלב: יש אתנו - - - מזל לוי נמצאת פה ממשרד הרווחה של עירית אשקלון.
<אהובה קרקובר: כן, אני תיכף - - -
אורי מקלב: אז - - - יכולה לשבת כדי שתגידי לנו איך אתם השתלבתם.
<אהובה קרקובר: אני רוצה להגיד עוד שני משפטים.
<אהובה קרקובר: אנחנו החרגנו כבר בעבר את המועצות האיזוריות ומן התקציבים שלנו איפשרנו להם לקנות מחשב נייד, מאחר ובדרך כלל המטופלים לא מגיעים אליהם אלא הם הולכים למטופלים ויש לנו מחשבה לשדרג את זה ברמה קצת יותר גבוהה.
אורי מקלב: זה עונה לי על השאלה שאני שאלתי לגבי הטאבלטים.
<אהובה קרקובר: כן, כן, במפורש.
<אהובה קרקובר: תודה.
אורי מקלב: תישארי פה.
אורי מקלב: מזל לוי, הפעם האחרונה שנפגשנו עם ראש העיר הייתה לא מזמן והוא אמר שיש לו קושי להתמודד עם ההצפות שהיו, שאין לו יכולת לענות לא על הנזקים העירוניים ולא על המגרשים הפרטיים אבל אני מאמין שבחלק הזה כן עשיתם מאמץ.
<מזל לוי: עשינו מאמץ ודי בזכותו, כי בסך הכול בסופו של דבר, ראשי הרשויות דיברו ביניהם.
אורי מקלב: מה התפקיד שלך בעיריה, האם את מנהלת האגף?
<מזל לוי: אני מנהלת את יחידת הרווחה והשירותים החברתיים.
אורי מקלב: באשקלון.
<מזל לוי: זה באמת התחיל עוד לפני ראש העיר הנוכחי - - -
אורי מקלב: את עובדת סוציאלית במקור?
<מזל לוי: אין אפשרות להיות משהו אחר.
<מזל לוי: זו דרישה ראשונית.
<מזל לוי: אנחנו בעצם נכנסנו למערכת עוד בגירסה הישנה שלה, עוד כשדיצה ליוותה את עירית תל אביב בתחום, אבל היה ברור אחרי פרק זמן שאנחנו חייבים לשדרג את המערכת ולא יכולים להישאר מאחור, בדיוק מהסיבות שדוברו פה, שהפיתוח חייב להיות מקומי, כלומר, ברגע שאין מי שמפקח על זה בתוך הישוב עצמו, אנחנו בעצם קופאים על שמרינו ועם הכניסה של איתמר לשלטון, הייתה חבירה של ראשי הרשויות ונכנסנו בחוזה מסודר עם עירית תל אביב וזכינו.
<מזל לוי: זכינו וזה לא ברור מאליו בכלל.
אורי מקלב: הם עובדים אתכם בשיתוף פעולה.
<מזל לוי: הם העבירו לנו את המערכת בשלמותה והתחיל להתפתח שיח אמתי וזה הדבר - - -
אורי מקלב: המאפיינים הם אותם מאפיינים גם של הקהל וגם של הלקוח?
<שרון מלמד: קודם כל גם אשקלון היא עיר הטרוגנית וגם תל אביב היא עיר הטרוגנית.
<שרון מלמד: תל אביב, לצד שכונות חזקות ומבוססות, יש אזורים בעיר שהם במצב סוציו אקונומי של עיירות פיתוח, שליש מתושבי העיר היום - - - במצב סוציואקונמי נמוך.
<שרון מלמד: החלק המשותף והיופי של התהליך הזה שנוצר, הוא שנוצר שיח מעבר למערכת הממוחשבת שהיא אותה מערכת, יש לנו שיח משותף בין שתי רשויות, כשעובדים מזהים תהליך ואנחנו יושבים היום בקבוצת עבודה משותפת, שדנה בתהליכים, איך לשפר אותם, מה מתאים, למדנו מפקידות, מעובדות - - -
אורי מקלב: זה חלק שמאוד מדבר אליי, הדבר הזה, זה משהו שמאחד אותם ומפרה את הדברים.
<מזל לוי: שידרוג של תהליכים כתוצאה מעשייה כזאת.
אורי מקלב: כן, יופי, אז למסור - - - איתמר מכולם, הרשימה של הדוברים הסתיימה - - -
<מזל לוי: אני רוצה להגיד לעירית תל אביב תודה ענקית.
אורי מקלב: אני אומר גם מאתנו, במשרד הרווחה לא לשכוח, ברכות בסוף לכולם - - - ביחד, בזכות האווירה הטובה והשיח הזורם שיש פה, אם מישהו רוצה, מחוץ לפרוטוקול ולסדר הדוברים, לדקה, מישהו שרוצה אני אאפשר לו אם לא אנחנו באמת נודה לכם על - - -
<יואב בן ארצי: דיברתי - - -
אורי מקלב: בכל אופן, אם כולם רוצים שתדבר אז אני מניח - - - יואב, דקה.
<יואב בן ארצי: אני מנהל תחום הטיפול בסמים, אלכוהול ודרי-רחוב - - - בעירית תל אביב.
אורי מקלב: אתה צרכן, אתה מספק את הנתונים.
<יואב בן ארצי: המערכת היטיבה, היא קודם כל יצרה צורך שלא קיבל מענה עד היום – לחשוב מחדש על איך אנחנו עובדים, זה דבר מאוד משמעותי.
<יואב בן ארצי: תוך כדי תהליך העבודה, הגענו בעצם לבניית המתווים, משהו כמו שלש שנים או שנתיים וחצי, והייתה לי הזכות להיות בשתי ועדות, גם בתחום התמכרויות וגם בתחום טיפול בדרי רחוב.
<יואב בן ארצי: אני חייב לציין שהמשרד היה אתנו לאורך הדרך, בשתי הועדות, יותר בוועדה של דרי רחוב, ומעבר לטיוב הליכי עבודה והבנה מה נכון ומה פחות נכון והערכה כל הזמן עם ניטור של מה שאנחנו עושים, האם אנחנו עושים את זה בצורה טובה, יעילה ומכוונת לקוח, זה גם עשה סדר בעבודה.
<יואב בן ארצי: וכמו שאמרו פה קודם, שום דבר חדש לא נתגלה, מה שקרה זה שכל מאגרי הידע שיש לנו הם שמו בצורה מובנית, מכוונת תוצאות, וגם על הדרך, by product, בעיניי זה מאוד משמעותי, הרחבנו את הידע עם ספרות מקצועית.
<יואב בן ארצי: זה דרש, התהליך הזה דרש את זה ואני שמח שהייתה לנו הזכות לעשות את זה.
<יואב בן ארצי: לדעתי זה גם היום קורה ליד התהליך.
<יואב בן ארצי: והדבר המשמעותי ביותר הוא שאפשר תוך כדי תנועה ללמוד מה נכון יותר, מה נכון פחות.
<יואב בן ארצי: אני חייב לציין שכדוגמה, מתווה דרי רחוב, אני עוסק בו כבר שלושה חודשים, עם הצוות, בעצמי, חוזר לצוות, עוד פעם ואמרתי לשרון שבשלב מסוים אני מרגיש - - - שלה טוב, הוא טוב מאוד, זאת אומרת אני כבר לא יודע מה אני רוצה מעצמי אז אני אשחרר את המתווה הזה, נתחיל להפעיל אותו בשטח וכך אנחנו נראה מה נכון.
אורי מקלב: ממקסמים את זה עד הסוף.
<ריקי סויה: אני רוצה להוסיף משהו ברשותך, אחד הדברים המעניינים שאתה התחלת לשאול, יואב, זה איך מטפלים בדר רחוב, שהבאנו אותו לדיור אבל פסיכולוגית הוא ממשיך להישאר דר רחוב, זאת אומרת, האם - - -
אורי מקלב: הוא עצמו.
<ריקי סויה: הוא עצמו.
<ריקי סויה: הוא בתוך בית אבל מנטלית, האם יש איזושהי שיטת התערבות שיכולה לעזור לנו להתערב ולשנות את הדבר המנטלי הזה, ועם יואב, התחלנו לחפש בספרות, ראינו שכמעט אין, אבל הסיפור הזה מכריח, כמו שיואב אמר, אל"ף, תודה רבה שהעלית את הסיפור של שיח מקצועי, אחד המשובים במחקר שאני עשיתי – כל העסק מלווה במחקרים קטנים לאורך כל התהליך, זה שעובדים אומרים שהשיח עבר להיות שיח מקצועי, שזה מאוד מאוד חשוב.
<ריקי סויה: ובתוך השיח המקצועי הזה יש איזושהי התבוננות, כל פעם, לנסות לראות מה אנחנו יודעים - - -
אורי מקלב: זו הפרייה.
<ריקי סויה: ובמקומות שזה איננו הצוות מפתח בעצמו את שיטות ההתערבות.
אורי מקלב: יפה, טוב, אם כך, באווירה הטובה הזו אני מתכבד לסיים את הישיבה ואני רק - - - אני רואה כאן את ההצלחה של הפרוייקט הזה, שראיתי אותו רק בכותרת ולא ידעתי את התוכן ועכשיו אני רואה שהתוכן שלו מלא, עשיר, מקצועי ואני רוצה לציין כמה דברים בעיניי – אם תסכימי אתי אז אני אשמח מאוד, יש כאן קודם כל את שיתוף הפעולה בין משרד הרווחה, הרפורמה לא נשארה רק בתכניות אלא ממומשת בשטח, שיתוף הפעולה בין הרשויות, עירית תל אביב יחד עם משרד הרווחה עובר הלאה לעוד רשויות, זה לא דבר - - - זה לא דבר שהוא מובן מאליו ואנחנו יודעים שלא תמיד פועל.
אורי מקלב: החלק הטכנולוגי גם כן ברור והמימשק החשוב הזה של החלק המקצועי והטכנולוגי, יישום בשטח, המטרה ברורה לכם, להגדיר טוב, ואתם יודעים בדיוק למה אתם רוצים להגיע, עם האוניברסיטה שנותנת לזה מימד מקצועי מאוד מאוד חשוב ואני מרגיש שאתם לא נחים על זרי דפנה, אני מרגיש שיש אצלכם את המוטיבציה שאתם רוצים עוד ועוד, שאתם צמאים לשכלל, שאתם מעורבים עדיין, לא שבעים כדי להצעיד את זה קדימה, להרחיב אותה ולהעמיק אותה – זה באמת דבר שהוא, זה אחד הדברים שהוא הצלחה גדולה של הפרוייקט.
אורי מקלב: אני מודה לכם שטרחתם פה.
<יואב בן ארצי: בעבודה עם אנשים אין זרי דפנה.
<ריקי סויה: הסיכום שלך היה מאוד טוב ואני חושבת שמתוך הסיכום שלך אפשר להגיד שבסופו של דבר, זה ארגון לומד, הוא לא נח על שמריו ולא על זרי דפנה.
אורי מקלב: שמעתי פעם מרב ומי שאמר את זה קראו לו בנאי, הוא היה במשטרת תל אביב, הוא היה ראש מחלקת המבצעים של לח"י, היה צריך לצאת לחיים אלמוניים, רצה להגיד דבר בשם אומרו אז הוא אמר שהוא היה באיזו עיירה, כשהוא היה גר בפולניה והוא שמע פעם את הרב אומר בדרשה שלו, על החושך בשבת לפני צאת השבת, התאורה לא החזיקה מעמד, הנרות נגמרו ואז הוא אומר, עמדנו בחוץ ושמענו אותו אומר דבר שחדר בי ונתן לי משהו לכל החיים, הוא אמר: למילה חכם יש תרגום בכל השפות והוא מנה, ברוסית, בפולנית ואין שפה שאין בה את המילה חכם אבל, תלמיד חכם זה קיים רק בעברית, אפילו ביידיש אין את זה צריך להגיד 'תלמיד חכם' בהיגוי היידי, אין תרגום ואם אנחנו, בהקשר למה שאת אמרת, כשאנחנו יודעים שאנחנו לא נשארים חכמים, כל הזמן צריך ללמוד כדי להישאר חכמים, זה לא דבר - - - אז באמת אנחנו יודעים שאנחנו יכולים להגיע ולהתקדם.
אורי מקלב: אני מבקש ומתכבד לפתוח ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה.
אורי מקלב: הנושא הוא דיון דחוף להתמודדות עם תופעת שכחת ילדים ברכב באמצעות פיתוחים טכנולוגיים מונעים.
אורי מקלב: אני חייב לציין בתחילת הדיון שהדיון הזה נקבע בדחיפות לאור האסון הגדול שקרה אצל משפחת ויינגוט מאשדוד, שאיבדו בחטף את אליה.
אורי מקלב: ההורים של אליה קמו אתמול מהשבעה והם נמצאים איתנו, הם באו באופן מיוחד.
אורי מקלב: לבקשתם הם בוודאי ירחיבו מדוע הם רואים חובה מיד להגיע לוועדה הזאת, ודאי הוועדה הזאת באה בעקבות מותו של אליה ומותם של אחרים, אבל כפי שההורים התבטאו, הם מבקשים ויפעלו ורוצים ומתפללים ומייחלים שזה יהיה הילד האחרון שיקרה המצב שקורה היום, לצערנו.
אורי מקלב: בשביל זה הם נמצאים פה, בשביל זה הם רוצים לפעול ובשביל זה הם גם מבקשים מאיתנו לעשות הכול כדי שאסון כזה לא יחזור.
אורי מקלב: אנחנו גם רוצים לנחם אתכם, בשם כולם.
אורי מקלב: האסון שלכם היה אסון פרטי גדול שלכם, לא צריך הרבה דמיון ולא צריך להיות בעל רגש גדול כדי להבין כמה האסון הוא גדול, כמה זה כואב, כמה זה מצער.
אורי מקלב: אנחנו איתכם, מנחמים אתכם, לא יודעים איך אפשר לנחם, אבל לחזק אתכם, לתמוך בכם וביחד איתכם להתפלל ולייחל ולפעול ולעשות כדי שדברים כאלה לא יקרו יותר.
אורי מקלב: בשם כולם.
אורי מקלב: אתם הצלחתם, איחדתם את עם ישראל באסון הזה, כולם דיברו, כולם הצטערו, כולם כאבו את כאבכם, כל אחד הרגיש הרבה, הורים לילדים ולא הורים לילדים הרגישו שזה יכול לקרות אצלם והרגישו את הכאב הזה.
אורי מקלב: אבל יחד עם זה, כפי שאתם בוודאי מתארים לעצמכם, כפי שגם דיברו איתכם, כולם שואלים מה עושים, מה עושים כדי שזה לא יקרה שוב.
אורי מקלב: זו חובה ואנחנו מצווים לעשות את זה.
אורי מקלב: כשאנחנו רואים מקרוב דבר כזה, שהורים מאבדים ילד, כמה הדבר הזה כואב, כמה זה מכאיב, זה צריך לדרבן אותנו כדי לפעול וליישם ולא להשאיר את הדברים ככה רק באופן רעיוני ובאופן הצר של הדבר ולהפוך את זה לדברים ישימים ומוטמעים.
אורי מקלב: ועדת המדע והטכנולוגיה לא נדרשת פעמים רבות לדון בנושאים כאלה, אבל היא כן נדרשת לטפל בפיתוחים טכנולוגיים, בפתרונות טכנולוגיים, בפתרונות ישימים, גם מחקריים, כוועדה שממונה על מחקר, על יישום.
אורי מקלב: אנחנו הוועדה שמרכזת את כל המדענים של המשרדים, נמצא איתנו שי סופר, שהוא המדען הראשי של משרד התחבורה, שפעל גם בעניין הזה בקשר לתחבורה הציבורית, שיש איזה התקן, שידענו לתת מענה ואני חושב שמאז ההתקן, ברוך ה', שלא היה יותר, לא קרה שום אסון ברכב ציבורי, הגם שזה לא תמיד נותן מענה מוחלט.
אורי מקלב: היית לפני זה ברשות לבטיחות בדרכים, הם גם נמצאים פה בעניין הזה ונמצאים כאן גופים רבים ולכולם מטרה אחת שמאחדת אותנו, איך אנחנו מתמודדים, איך עושים ואיך פועלים בעניין הזה.
אורי מקלב: אני חייב לציין שהיו ועדות שדנו בכנסת, גם חברת הכנסת אורלי לוי, שמאוד רצתה להיות בדיון הזה, שפעלה רבות, הגישה הצעות חוק, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שהיא יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.
אורי מקלב: אלה ועדות שמטפלות במודעות, איך עושים יותר פרסום, איך מפרסמים, איך מזהירים ואיך אנחנו גורמים לשילוט שמזכיר, מזהיר, חקיקה, שאנחנו גם שותפים בעניין הזה והן מובילות.
אורי מקלב: ועוד חברי כנסת רבים בוועדות שונות.
אורי מקלב: אני רואה היום מטרה בדיון הזה איך אנחנו מיישמים את זה הלכה למעשה.
אורי מקלב: אני אגיד מראש שהזמנו אנשים, לא ידענו, אני אומר לכם, משפ' ויינגוט, כמה הרצון של אנשים לעזור, כמה רעיונות, כמה אנשים עם רעיונות הגיעו, לא בגלל שהוא עכשיו ממציא ומפתח פטנטים ויש איזה בעיה שהוא רוצה להרוויח, לעשות אקזיט כזה של כסף.
אורי מקלב: אנשים, חלקם, אולי רובם, אולי כולם, אבל ודאי רבים, שבאו לזה מתוך רצון לפתרון, איך אנחנו פותרים, איך אנחנו מתגברים, איך אנחנו מונעים את הדברים האלה.
אורי מקלב: אנשים טרחו וביקשו להראות ואני אומר מראש, אני מתנצל, לא כולם יוכלו לדבר.