GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יורם קפולניק: זה גרנטים למעשה תחרותיים, החוקרים מתחרים בארץ וגם בחוץ לארץ וככה המוסד הזה - - - יש בזה גם צדק, מכיוון שאתה רוצה לשמור את החוקרים מאוד מאוד תחרותיים וחדים, אולי 60% זה קצת הרבה, כי אם אני מסתכל על מדינות אחרות בעולם זה בסביבות 70%-75%, אבל המודל הזה עובד הרבה שנים ואנחנו - - -
יעל כהן-פארן: 70%-75% זה ה - - -
<יורם קפולניק: הממשלה נותנת 70%-75% והחוקרים צריכים להביא רק 25%.
יעל כהן-פארן: אז 60 זה לא הרבה.
<יורם קפולניק: 60 זה מעט, יחסית.
יעל כהן-פארן: לא, אמרת 60 זה הרבה ולא הבנתי את ההמשך.
אורי מקלב: זה הרבה שמטילים על החוקרים להביא.
<יורם קפולניק: על החוקרים מטילים להביא את ה-40%.
יעל כהן-פארן: מה זה commercial, זה התמלוגים?
<יורם קפולניק: Commercial למעשה זה גם תמלוגים וגם פרויקטים עם חברות מסחריות.
חיים ילין: פעם אחת אני חייב להבין את זה.
חיים ילין: פיתוח של מכון וולקני, כולנו נהנים מזה, גם חו"ל נהנים מזה, אבל מישהו מכר, לא אתם, את הפטנט לחו"ל והם מתחרים איתנו.
<יורם קפולניק: בשטח האדמה של מדינת ישראל, בכמות המים של מדינת ישראל, אף פעם לא נוכל להיות משמעותיים בשוק.
<יורם קפולניק: השוק שלנו קטן ולכן צריך שותפים.
<יורם קפולניק: אז אתה הולך למישהו שיש לו מים ויש לו קרקע ואתה אומר לו 'אני נותן לך את הזיכיון, תביא את האור לכולם', המוניטין נשאר אור, ואם אתה מקבל תמלוגים מהדבר הזה.
חיים ילין: זו השאלה, בכמה מוכרים ומה ההכנסות.
חיים ילין: ואני אסביר לך למה, כי זה לא מריח טוב, לא בגלל שאתה נמצא שם, אלא בגלל שיש מישהו שעושה את זה ואף אחד לא מבקר אותו.
חיים ילין: הייתה ביקורת מאוד קשה לפני שנתיים על זה.
<יורם קפולניק: לא, מי שמבקר את התהליך הזה זו הוועדה ליצוא ידע של משרד החקלאות.
<יורם קפולניק: אנחנו לא מוכרים לאף אחד, וולקני לא סוברני ל - - -
חיים ילין: לא מכון וולקני.
<יורם קפולניק: לא, משרד החקלאות, יש לו ועדה.
אורי מקלב: השאלה היא אחרת.
אורי מקלב: השאלה שלך היא האם משתמשים בזכויות היוצרים שלנו, במקרה הזה, ללא תשלום של תמלוגים?
חיים ילין: כמעט ולא.
<יורם קפולניק: בעבר היה יותר היום זה פחות.
<יורם קפולניק: אם אתה עושה את הדיל טוב והוא אינטרסנט לשמור על זה - - -
חיים ילין: אבל זאת השאלה, מי עושה את הדיל ומי בודק אותו.
<יורם קפולניק: כל חוזה שיש לנו יוצא מפה למשרד המשפטים ולמשרד האוצר.
<יורם קפולניק: מעל 300,000 שאל אני צריך לקבל חותמת של מיכל עבאדי.
חיים ילין: אבל מה הם מבינים?
<יורם קפולניק: הם מסתמכים על הוועדה ליצוא ידע.
<יורם קפולניק: אם אתה רוצה לעשות רביזיה בקטע הזה אנחנו איתך.
חיים ילין: אני טוען שאם התפיסה היא מה שאתה אומר, שאין לנו מספיק קרקע ומים - - -
<יורם קפולניק: בחלק מהגידולים - - -
חיים ילין: לא, אני איתך.
חיים ילין: אז אני כמדינה, עדיף לי לקחת, לחכור קרקע ומים במקום אחר ולגדל שם.
חיים ילין: אנחנו לא נעשה את זה, נכון?
חיים ילין: אבל אז תהיה שותף ל - - -
<יורם קפולניק: חבר'ה, אני אגיד לכם, אני אתן לך מידע.
<יורם קפולניק: סין והודו קונות באפריקה שטחים ענקיים והם מגדלים שם.
חיים ילין: נכון, לא רק שם.
<יורם קפולניק: בזמנו אורית נוקד ביקשה ממני לעשות איזה שהיא תכנית למשבר המזון.
<יורם קפולניק: עבר הרבה זמן, אני לא יודע אם אני יכול לפרסם, אבל אחת ההמלצות הייתה ללכת בדיוק לאותו דבר, תמורת הטכנולוגיה והזנים לתת למדינה ההיא שנגדל אצלה ובשעת צרה אנחנו לא תלויים באף אחד, אנחנו יכולים להביא את זה אלינו.
<יורם קפולניק: זה היה הרעיון אז זה נמצא שם בערימה.
יעל כהן-פארן: אבל לא עושים את זה.
<יורם קפולניק: נכנסים בשער הזה 1,200 איש כל בוקר, כאשר מכל המספרים האלה 190 חוקרים, 430 זה תומכי מחקר, זה מהנדסים וטכנאים ו-300 סטודנטים ופה אני רוצה להתעכב.
<יורם קפולניק: רוב המחקר שלנו נעשה על ידי סטודנטים, מצאנו שזה כוח האדם האידיאלי מבחינתנו.
<יורם קפולניק: הממשלה לא יודעת לשלם משכורות טובות.
<יורם קפולניק: אני נסעתי לצפון, למיגל, ואני שואל מי זה האנשים שעובדים בתוך המעבדה, אמרו לי 'טכנאים', 'איך אתה משלם?
<יורם קפולניק: ' 'משלם לפי שכר טכנאים'.
<יורם קפולניק: אנחנו לא יכולים לעמוד בזה, זה יקר מדי, אז מה אנחנו עושים?
<יורם קפולניק: אנחנו מביאים סטודנטים.
<יורם קפולניק: אתה לקחת לי את הסטודנטים וכבר כתבנו את זה והסברנו את זה, אתה לקחת את הכוח המניע.
<יורם קפולניק: אני לא מדבר על מספרים, אני מדבר על איכות האנשים, תואר שני ותואר שלישי, הם עושים את ההבדל בעבודה, וזה חשוב מאוד לקחת.
אורי מקלב: אתה זוכר את תשובת השר בעניין הזה?
אורי מקלב: שגם את זה הוא יעביר - - -
<יורם קפולניק: איך הוא יביא?
<יורם קפולניק: הם צריכים אוניברסיטה.
<קריאה: הוא אמר שהוא מעביר גם את ה - - -
יעל כהן-פארן: יעביר את - - - לא מעבירים - - -
אורי מקלב: הוא אומר אחד פלוס אחד, כולל.
<יורם קפולניק: עזוב, זה - - - אמרנו בלי פוליטיקה.
<יורם קפולניק: האמריקאים אומרים don't bite more than you can chew, אל תיקח ביס אם אתה לא יכול ללעוס את זה.
<יורם קפולניק: זה עוד יביא לי את ה-300, מאיפה יביא את ה-300?
<יורם קפולניק: איפה יגורו, מה יעשו איתם?
אורי מקלב: זה גם לא למקום אחד, אני מבין שזה בכמה מקומות, מי מזין את ה-300?
<יורם קפולניק: 75%-80% מגיעים מרחובות, מהפקולטה לחקלאות, יש לנו מווייצמן, בר אילן.
<יורם קפולניק: עכשיו פתחנו עם בר אילן מגמה חדשה לקיימות, עוד לא פרסמנו לגמרי, אבל זו מגמה חדשה בנושא של קיימות, שהלימודים מתבצעים בבר אילן.
<יורם קפולניק: אנחנו פותחים עכשיו עם אוניברסיטת תל אביב בית ספר למשבר המזון, בית ספר בינלאומי למשבר המזון.
<יורם קפולניק: זאת אומרת אנחנו שזורים בתוך הפלטפורמה הזאת.
אורי מקלב: כנראה שהפקולטה לחקלאות גם כן יושבת על קרקע - - -
<יורם קפולניק: עזוב אותי עם הקרקע.
אורי מקלב: איפה יושבים הפקולטה ברחובות?
<יורם קפולניק: ממש ליד וייצמן, בפתח.
אורי מקלב: על שטח גדול הם יושבים?
<יורם קפולניק: הפקולטה יושבת על סדר גודל של 500 דונם, קצת פחות.
<יורם קפולניק: תסתכלו כאן על עוד דבר אחד.
<יורם קפולניק: אנחנו יושבים כאן במרכז הארץ, יש לנו זרוע דרומית, יש לנו זרוע צפונית.
<יורם קפולניק: יש לנו אותה בילט אִין לתוך המערכת.
יעל כהן-פארן: מה זה ARO?
<יורם קפולניק: ARO זה Agriculture research Organization.
<יורם קפולניק: אנחנו נמצאים בגילת ובנווה יער.
<יורם קפולניק: בדרך כלל אנחנו שולטים - - -
יעל כהן-פארן: איפה זה נווה יער?
<יורם קפולניק: ליד רמת ישי.
<יורם קפולניק: אני אלך מהר, אני אוהב להראות את זה.
<יורם קפולניק: לפני שני דורות חקלאי אחד ייצר מזון ל-15 אזרחים, בשנת 2000 חקלאי אחד ייצר ל-90 אזרחים, בשנה שעברה חקלאי אחד ייצר ל-400.
<יורם קפולניק: יש כאן הרבה נושאים שקשורים בתוך הדבר, אבל זה עובדה בשטח.
<יורם קפולניק: גם מספר החקלאים ירד, אבל בסך הכול זה טכנולוגיה.
<יורם קפולניק: אתם הגעתם הנה למקום שמפתח את הטכנולוגיות החקלאיות.
<יורם קפולניק: אני לא רוצה ללכת כרגע יותר מזה, אני רק רוצה להגיד, זו שקופית של אילן לוין שיושב איתנו כרגע.
אורי מקלב: - - - טכנולוגיה או שהיום כל חקלאי מחזיק המון שטחים.
אורי מקלב: מה שפעם הוא היה מחזיק כמה דונמים - - -
<יורם קפולניק: אתה צריך להתפרנס.
חיים ילין: מ-35 דונם חממות הוא לא יכול להתפרנס בכלל, הוא עושה שותפות.
אורי מקלב: אז היום אחד מחזיק 1,000?
חיים ילין: לא, פחות.
חיים ילין: תלוי במה.
אורי מקלב: לכן הוא מאכיל 400 איש.
<יורם קפולניק: קודם כל יש שני דברים שצריך לדעת, המחיר של המזון שלנו בשוק העולמי הולך ויורד, החיטה יותר זולה, תירס, אני מדבר על 50 שנה, הולך ויורד, אבל התשומות הולכות ועולות.
<יורם קפולניק: כשאני הייתי סטודנט בפקולטה לחקלאות, בערך לפני 30 שנה, אמרו שחקלאי בפתחת רפיח צריך את ה-4 דונם שלו, הוא מייצר 8 טון עגבניות והוא והמשפחה שלו עד לכאן.
<יורם קפולניק: היום חקלאי שיש לו חממות, אם הוא מייצר פחות מ-30-34 טון לדונם הוא לא מרוויח.
<יורם קפולניק: אתה מבין את הנקודה?
<יורם קפולניק: הדברים האלה השתנו, בלי קשר למו"פ עצמו.
<יורם קפולניק: אנחנו צריכים כל הזמן לייצר דברים חדשים.
<יורם קפולניק: בהתחלה זה היה יותר יבול, אחר כך זה חיי מדף, כי התחלנו לשווק לחוץ לארץ אז חיי מדף, אחר הנושא הזה של - - -
יעל כהן-פארן: אז נזכרנו שאיבדנו את הטעם.
<יורם קפולניק: חזרנו לזה.
<יורם קפולניק: דרך אגב, העגבניות היום הרבה יותר טעימות מאשר היה פעם.
חיים ילין: וגם ענבים.
<יורם קפולניק: היום העולם הולך לדברים מאוד חדשים.
<יורם קפולניק: העולם המפותח היה רוצה לאכול את הסלט ולדעת שאם חס וחלילה לא עלינו היה לו איזה פוליפ במעיים, הפוליפ הזה כבר לא גדל, הוא רוצה לדעת שאם הוא אכל את התוצרת החקלאית, לא רק שהיא טרייה, מזינה והיא בריאה, אלא שהיא גם תרופה, היא מנעה איזה שהוא חולי סמוי שאנחנו לא רואים.
<יורם קפולניק: וזה אפשרי ומי שעושה את זה אלה החברים שיושבים פה.
<יורם קפולניק: אני רוצה להפסיק כאן, כי מה שאני רוצה לעשות, אני רוצה לעבור למעבדות ואני רוצה להראות לכם איך הדברים נעשים.
<יורם קפולניק: אז אנחנו נבקר בכמה מקומות.
<יורם קפולניק: אנחנו קבוצה גדולה, אז ניכנס בקבוצות.
<יורם קפולניק: בואו נתחיל.
<יורם קפולניק: התחנה הראשונה זה בנק הגֶנים.
<עינב מייזליש: ברוכים הבאים לבנק הגנים הישראלי, בנק הגנים הלאומי של מדינת ישראל, שיושב במכון וולקני.
אורי מקלב: זה נקרא בנק הגנים או - - -
<עינב מייזליש: זה נקרא בנק הגנים לצמחיית ארץ ישראל.
<עינב מייזליש: אנחנו אוספים פה זרעים, כי זרעים זה משהו שקל יחסית לשמר ולאסוף, של כלל צמחיית ארץ ישראל, אבל אנחנו מתמקדים פה קודם כל בדברים שקשורים לחקלאות.
<עינב מייזליש: ישראל נמצאת באזור גיאוגרפי ששם התחילה החקלאות.
<עינב מייזליש: זה אזור הסהר הפורה ולכן בצמחיית הבר בישראל יש הרבה מאוד צמחים שהם האבות הקדמונים של הצמחים שאנחנו מכירים היום.
<עינב מייזליש: הכי מוכר ביניהם זה למשל אם החיטה.
<עינב מייזליש: אם החיטה גדל בבר בישראל, אהרון אהרונסון.
<עינב מייזליש: אנחנו שומרים את כל הזרעים האלה פה והמטרה - - -
יעל כהן-פארן: זה שמור בוואקום או משהו כזה?
<עינב מייזליש: לא, אני אראה לכם את כל תהליך השימור.
<עינב מייזליש: התהליך הוא בעצם בסופו של דבר זרעים מוקפאים בתוך צנצנות, אבל הם עוברים תהליך כדי לגרום להם להיות חיים וחיוניים לאורך הרבה מאוד שנים.
<עינב מייזליש: אנחנו מדברים לפעמים אפילו על מאות שנים.
<עינב מייזליש: בעצם אנחנו שומרים את הזרעים ומי שמשתמש בהם, מי שבסופו של דבר הוא הצרכן זה חוקרים, חוקרים של מכון וולקני ובכלל חוקרים בישראל ובעולם כולו שמחפשים תכונות ייחודיות שנמצאות בתוך הזרעים האלה, כמו למשל עמידות לחום, עמידות ליובש, עמידות למחלות שונות.
<עינב מייזליש: הכול נמצא בתוך הזרעים, הם יכולים להעביר את התכונות לתוך צמחים חקלאיים, צמחי תרבות, ובכך בעצם לשפר את האיכויות של היבול.
<עינב מייזליש: אנחנו אלה שמחזיקים את זה פה ומאפשרים לקהל החוקרים להשתמש בזרעים האלה.
<עינב מייזליש: בנוסף אנחנו גם שומרים את כל הזרעים של הצמחים שנקראים צמחים בסכנת הכחדה.
<עינב מייזליש: בישראל יש היום 400 צמחים שהם בספר האדום, הם צמחים בסכנת הכחדה.
<עינב מייזליש: זה אומר שהיום הם נמצאים ומחר לא בטוח שהם שם.
<עינב מייזליש: אנחנו שומרים אותם, ויותר מזה, אנחנו לומדים אותם, אנחנו לומדים איך להנביט אותם, אנחנו לומדים איך להחזיר אותם לטבע.
<עינב מייזליש: אנחנו עושים את זה בשיתוף עם רשות הטבע והגנים והמשרד להגנת הסביבה ואנחנו עושים הרבה מאוד פרויקטים למען הדבר הזה.
אורי מקלב: יש כבר צמחים שלא הצלחנו?
<עינב מייזליש: יש צמחים שאנחנו כבר לא הצלחנו, שאי אפשר למצוא אותם בישראל יותר.
<עינב מייזליש: אבל אנחנו נכנסנו לתהליך באמצע ואנחנו פה כדי לוודא שזה לא יקרה, שמה שעדיין קיים בישראל בבר, אנחנו אוספים אותו אלינו ושומרים.
<עינב מייזליש: אנחנו עוזרים בפרויקטים נוספים, למשל דליפת הנפט בעברונה - - -
אורי מקלב: יש דברים שהם רק בישראל?
<עינב מייזליש: כן, צמחים שנקראים צמחים אנדמים.
<עינב מייזליש: יש צמח שנקרא לשון השור הנקבית, הוא לא רק אנדמי לישראל, הוא אנדמי לנגב.
<עינב מייזליש: היום יש אוכלוסייה אחת שנמצאת ליד הכור האטומי בדימונה ובגלל שהוא נמצא שם לא סללו עליו כביש, אוכלוסייה אחרונה שנשארה בישראל, הבאנו אותו לבנק הגנים, הבאנו את הזרעים שלו, למדנו אותו והיום יש בגן לאומי ממשית אוכלוסייה חדשה שהכנו כדי שהאוכלוסייה לא תיכחד לגמרי.
<עינב מייזליש: וזה רק סיפור אחד מהרבה מאוד סיפורים שאנחנו עושים.
אורי מקלב: מה הייחוד שלה?
אורי מקלב: שהיא עמידה לחום ולנגב או שזה לא קשור?
<עינב מייזליש: זה לא קשור, זה קשור יותר לצמחים שהם צמחים בסכנת הכחדה.
<עינב מייזליש: אנחנו אוספים את הצמחים שלנו שהם צמחים שהם קשורים לחקלאות, לא רק פעם אחת, כלומר לא רק שיהיה לנו מגוון של הצמחים עצמם, אלא מגוון גנטי, כלומר לצמח מהצפון יש את האיכויות של צמחים שגדלים בצפון, צמחים מהדרום, האיכויות של צמחים שגדלים בדרום, והכול זמין לחוקרים כדי ליצור טיפוחים חדשים.
אורי מקלב: אני יכולתי להבין שאנחנו גם מיוחדים שיש לנו את המגוון, כמה שהארץ קטנה אבל מגוון יש פה.
<עינב מייזליש: מאוד גדול.
<עינב מייזליש: ישראל נמצאת בעצם בין שלוש יבשות ויש - - -
<יורם קפולניק: אפריקה, אסיה ואירופה.
אורי מקלב: נדמה לי שאמרת את זה, יורם, שאנחנו מיוחדים בכך שיש לנו את המגוון - - -
<עינב מייזליש: נכון, אפשר לראות את זה פה.
<יורם קפולניק: שמתחיל גבוה.
<יורם קפולניק: לנו יש לכל קילומטר מרובע יש 86.
<יורם קפולניק: אם תסתכל על סין, יש להם 4, קליפורניה באמת גבוהים, אז זה 27.
<יורם קפולניק: אנגליה 7, הולנד 3.
<יורם קפולניק: זאת אומרת יש לנו כאן עושר ומישהו צריך להחזיק את הדבר הזה.
<עינב מייזליש: בואו נמשיך את התהליך.
<עינב מייזליש: יש לנו חדרים פה בבנק הגנים, זאת המעבדה, פה אנחנו מנקים את הזרעים, אבל כדי שהצמחים האלה יוכלו לעבור תהליך של הקפאה הם צריכים לעבור תהליך קודם כל של ייבוש.
<עינב מייזליש: יש לנו חדרים מיוחדים שאנחנו מבקרים בהם גם את הטמפרטורה, אבל גם את הלחות.
<עינב מייזליש: זה תהליך שלוקח כמה חודשים, אנחנו לאט לאט מכינים את הזרעים שיהיו מוכנים להקפאה.
אורי מקלב: צריך לחנוט אותו לפני שמקפיאים אותו.
אורי מקלב: סוג של חניטה.
<עינב מייזליש: לא, אין חניטה.
<יורם קפולניק: אם אנחנו ניקח מלפפון ונשים אותו בפריזר, אחרי יומיים הוא - - -
אורי מקלב: במקרר הוא לא יכול להיות, אנחנו יודעים, כל הזמן אשתי מחליפה את השיטה איך לשמור את המלפפונים.
<יורם קפולניק: מה ששומר את אורך החיים של הזרע זה שהוא יהיה יבש, צריך לייבש אותו.
<יורם קפולניק: לכן תראו מה שקורה כאן בתוך הדבר הזה.
אורי מקלב: לייבש ואחרי זה להקפיא.
<עינב מייזליש: אנחנו סוגרים דלת אחת ורק אז פותחים את השנייה כדי לשמור תמיד על אחוזי לחות נמוכים בתוך החדר הפנימי.
<עינב מייזליש: כשאנחנו מקבלים את הצמחים מהשטח זה בעצם צמח כמעט שלם שמכיל גם זרעים.
<עינב מייזליש: השלב הראשון הוא לעבוד בפה במעבדה, אנחנו מפרידים בין חלקי הצמח לבין הזרעים עצמם.
<יורם קפולניק: חברת הזרע, הוא מציץ שמה ורואה של החברה המתחרה, אז הוא פותח בלי שאתה רואה ולוקח לו, אז החבר'ה אמרו 'אנחנו לא רוצים, לא רוצים שהזרעים שלי יהיו חשופים למקומות אחרים', אז עינב הובילה קודם כל מערכת משפטית עם חוזים מסודרים, יצאנו עכשיו עם שקיות אטומות, אף אחד לא יודע מה כתוב כאן, איזה זרעים יש כאן, זה של החברות המסחריות.
<יורם קפולניק: זאת אומרת אנחנו לא רק שומרים את הזנים שבטבע שהם רלוונטיים לחקלאות, גם את החברות המסחריות הישראליות שרוצות לשמור את הזנים אנחנו שומרים לנו את זה פה.
<יורם קפולניק: עוד דבר אחד קטן לפני שנרד למטה.
<יורם קפולניק: הבנק הזה הוא בשיתוף פעולה עם קיו גארדן באנגליה.
<יורם קפולניק: למלכה יש גם כן איזה שהוא אוסף עולמי, אנחנו עושים החלפות, הם שומרים אצלנו ואנחנו שומרים אצלם.
יעל כהן-פארן: את הישראלי רק?
<יורם קפולניק: בשביל ביטחון, שבכל מקרה שיישאר.
יעל כהן-פארן: אז הם שומרים מכל העולם, אנחנו לא שומרים את שלהם, שלא רלוונטי לישראל.
<יורם קפולניק: אנחנו, מה שמבקשים מאיתנו לשמור להם אנחנו שומרים.
יעל כהן-פארן: כן, גם?
<יורם קפולניק: אני לא יכול לשמור - - - באנגליה יש להם מלכה, יש להם כסף.
<יורם קפולניק: אבל אם הם מבקשים.
<יורם קפולניק: הדבר השני שאני רוצה שתזכרו.
<יורם קפולניק: גם ההכשרה של הצוות שלנו, יש להם קורסים בקיו גארדן, אנחנו שולחים את האנשים לעשות את ההכשרה כדי שאנחנו נהיה כל הזמן בשפיץ של ה - - -
אורי מקלב: בכמה זרעים היום מדובר?
<עינב מייזליש: יש 30,000 דוגמאות, חלקן דוגמאות שמשנות ה-60 הגיעו למכון וולקני, חלקן חדשות שנאספו בו מאז שהבנק הוקם בקונסטלציה החדשה והיפה הזאת.
<עינב מייזליש: אבל חשוב לציין, יש בפלור הישראלי בערך 2,600 מינים שונים.
<עינב מייזליש: זה אומר שאנחנו לא אוספים פעם אחת כל מין, אנחנו אוספים בתפוצה רחבה, שיהיה לנו את המגוון - - -
<יורם קפולניק: אם זה גדל בחרמון, אני לוקח גם בחרמון וגם בים המלח.
<יורם קפולניק: כי ההוא בים המלח, יכול להיות שהוא עמיד למלח, אז אני יכול להשתמש בו אחר כך.
אורי מקלב: זאת אומרת מכל סוג יש לכם כמה וכמה - - -
<עינב מייזליש: מכמה וכמה אתרים, מכמה וכמה מקומות.
<עינב מייזליש: היום נכנסנו לעניין של צמחי מרפא, אנחנו רואים שאנחנו אוספים את אותו מין, את אותו צמח מאזורים שונים ברחבי ישראל, אתה מקבל תכונות שונות של הצמח מבחינת החומר הרפואי שבו.
<עינב מייזליש: כל מקום בעצם משפיע אחרת על הצמח, גם מבחינה גנטית, ולכן אתה מקבל איכויות אחרות.
<עינב מייזליש: לכן חשוב לשמור פה מגוון כמה שיותר רחב של הצמחים.
יעל כהן-פארן: וגם לאורך שנים?
<עינב מייזליש: גם לאורך שנים.
<עינב מייזליש: כל האוסף שלנו מחולק ל-A ו-B.
<עינב מייזליש: A זה משהו זמין.
<עינב מייזליש: בואו נרד ונגיד את זה למטה.
<עינב מייזליש: כמה זמן הם מחזיקים?
<עינב מייזליש: יכול להיות למאות שנים.
<עינב מייזליש: (המשך הסיור)
<יורם קפולניק: הגענו ליחידה של המיקרוסקופ הקונפוקלי.
<יורם קפולניק: תיכף אנחנו נשמע מאדי, אבל קודם אני אסביר לכם מדוע הגעתי לכאן.
<יורם קפולניק: הגעתי לכאן כי עכשיו קנינו - - -
אורי מקלב: הטמפרטורה בחדר זה לצורך המחקר או זה סתם?
<אדוארד בלאוסוב: יש פה הרבה מכשירים שהם פולטים חום, אז אנחנו חייבים שיהיה פה לפחות 20-22 מעלות, כי אחרת הלייזרים גם מחממים את האוויר - - -
אורי מקלב: זה 22, זה נראה לי - - -
<יורם קפולניק: נראה לך יותר, הא?
<אדוארד בלאוסוב: הייתם שם במינוס 20?
<אדוארד בלאוסוב: אז זה מובן.
<יורם קפולניק: אז שוב אני מתחיל.
<יורם קפולניק: תיכף אנחנו נשמע מאדי הסבר על היחידה, אבל אני רוצה להגיד לכם מדוע בחרנו את היחידה הזו.
<יורם קפולניק: יש לנו כאן קונפוקלי שעלה לנו כרגע, לפני מס, לפני הכול, מיליון וחצי שקל.
<יורם קפולניק: קנינו אותו בשנה שעברה, קנינו אותו בגלל שאין בווייצמן, אין בבר אילן, אין בפקולטה לחקלאות.
<יורם קפולניק: אנחנו זיהינו את זה שאנחנו צריכים, הודענו להם 'חבר'ה, אנחנו קונים' ולמעשה היחידה הזאת נותנת שירותים גם למדענים שמגיעים מסביב.
<יורם קפולניק: מה זה בדיוק קונפוקלי?
<יורם קפולניק: בבקשה.
<אדוארד בלאוסוב: אני אדי, אני עובד כאן כמהנדס מחקר, נותן כאן שירות לרוב המעבדות של מכון וולקני בעניין של מיקרוסקופיה האור ובמיוחד מיקרוסקופיה קונפוקלית.
<אדוארד בלאוסוב: מה זה מיקרוסקופיה קונפוקלית?
<אדוארד בלאוסוב: זה סוג מסוים של מיקרוסקופיה שאנחנו משתמשים בחומרים פלורוסנטים, מכניסים את זה לתוך הדוגמאות שלנו ואחרי זה בעזרת המיקרוסקופים אנחנו בדיוק יכולים להגיד איפה החומר הזה זוהר.
<אדוארד בלאוסוב: זאת אומרת נותנים לו איזה שהוא פוש של הלייזר עם אורגן מסוים ורק בתנאים האלה החומר הזה נותן לנו זוהר.
<אדוארד בלאוסוב: אנחנו יכולים לסמן בעזרת כמה צבעים כאלה כל מיני חלבונים, כמו אברונים או חלקים שונים של התא, לעקוב אחרי הדינמיקה של חלבונים, איפה נמצא, לאן הוא זז, האם הוא באינטראקציה עם חלבון אחר.
<יורם קפולניק: תן לי להסביר להם שהם יבינו.
<יורם קפולניק: כשהיינו בכיתה ד' המורה אמרה לנו 'תיקחו נבט, תחתכו עם סכין גילוח ותשימו תחת מיקרוסקופ ותסתכלו על התאים שלו'.
<יורם קפולניק: כשאנחנו חתכנו עם סכין גילוח אנחנו הרסנו את כל התאים שם, כי זה חותך.
<יורם קפולניק: הלייזר נותן לך אפשרות להסתכל פנימה לתוך הרקמה בלי לפתוח אותה בכלל.
<יורם קפולניק: כמו שיש בבתי חולים, אלה מכשירים שלמעשה נותנים לנו את האפשרות להסתכל פנימה לתוך התא, בלי לפצוע אותו, בלי לגעת בו, בלי שיישפכו דברים החוצה.
<אדוארד בלאוסוב: יש פה למשל את הצמחים של - - - שמשמשים כמודל.
<אדוארד בלאוסוב: אז מה שעושים, פשוט לוקחים חתיכה מהעלה, שמים בסלייד ומסתכלים.
<אדוארד בלאוסוב: אז החדר הזה מיוחד, אני לא חושב שבארץ יש עוד חדר כזה של שלושה מיקרוסקופים קונפוקלים, הם שונים.
<אדוארד בלאוסוב: כל מיקרוסקופ כזה הוא למטרה אחרת.
<אדוארד בלאוסוב: החדש הזה, שאתם רואים עכשיו, זה - - - מה שמיוחד, יש פה חמישה דטקטורים קונפוקלים, שלושה מהם הם מאוד רגישים ושניים - - - אלה הטכנולוגיות החדשות עכשיו.
<אדוארד בלאוסוב: חמישה דטקטורים, זה אומר שאנחנו יכולים להשתמש בחמישה צבעים פלורוסנטיים.
<אדוארד בלאוסוב: דטקטורים הם מאוד רגישים, פי שניים יותר מהדטקטורים הרגילים שיש לנו.
<אדוארד בלאוסוב: יש לנו פה עוד דבר נוסף, אנחנו יכולים גם להפריד את הסיגנל לכל מיני פרקציות.
<יורם קפולניק: אז אני אתן עוד פעם פירוש.
<יורם קפולניק: אתה נכנס לבית חולים ועושים לך צילום בתוך המוח, יש שם תאים רגילים של המוח, יש לא עלינו, חס ושלום, תאים של סרטן, יש תאים מתים, כל אחד מהם נותן סיגנל אחר, צבע אחר.
<יורם קפולניק: אתה בתמונה אחת שיש לך עכשיו חמישה צבעים, אתה מזהה גם את המיקום, גם את הגודל, גם את הכול.
<יורם קפולניק: אתה יכול לתת כאן תיאור יותר טוב.
<יורם קפולניק: אז זה מה שאנחנו עושים כאן, אנחנו יכולים לקבל תיאור יותר טוב של מה שקורה בלי לפצוע.
אורי מקלב: וזה נותן מענה או עזרה לכל סוגי המחקר או זה רק לדברים מסוימים?
<אדוארד בלאוסוב: זה נותן לכל מיני.
<אדוארד בלאוסוב: ברור שאנחנו עובדים פה עם צמחים.
אורי מקלב: בכל סוגי המחקר, הוא יכול להיעזר בניתוח שלכם ומה שאתם - - -
<אדוארד בלאוסוב: כן, נכון.
אורי מקלב: זאת אומרת החשיבות היא מאוד גדולה.
חיים ילין: זה רק צבע אחד?
<אדוארד בלאוסוב: כאן זה רק צבע אחד, זה הפיונית - - -
<יורם קפולניק: זה הפיונית על העלה.
<יורם קפולניק: כאן זה הפתח של העלה, מכאן העלה נושם.
<יורם קפולניק: כשיבש לו, כשהצמח נמצא בסטרס הוא סוגר אותו כדי לא לאבד מים.
אורי מקלב: ואז הוא מקבל צבע אחר?
<יורם קפולניק: לא, אבל הצורה שלו.
<יורם קפולניק: קל להבחין בצורה שלו.
<יורם קפולניק: אתה יכול למדוד דברים בתוכו, אתה יכול לראות מה קורה, מה מפריע לו, מה הוא עושה עכשיו.
אורי מקלב: אבל זה הדור הישן.
<אדוארד בלאוסוב: זה דור בינוני, נגיד כך.
<אדוארד בלאוסוב: הישן הוא מ-2003.
<אדוארד בלאוסוב: זה הישן.
<אדוארד בלאוסוב: זה מ-2008, עד כמה שאני זוכר, וזו המילה האחרונה.
<אדוארד בלאוסוב: אלה הטכנולוגיות הכי מתקדמות בעולם שאנחנו יכולים להשתמש בהם, למחקרים שלנו וגם למחקרים של האוניברסיטאות השונות.
<אדוארד בלאוסוב: הם באים, הם שואלים 'אדי, יש לך זמן?
<אדוארד בלאוסוב: אנחנו יכולים לבוא?' כי לא בכל מקום יש דבר כזה.
אורי מקלב: אני אאזן מהחלק של ועדת המדע, הטכנולוגיה, איפה מייצרים את ה - - -
<אדוארד בלאוסוב: זה מגרמניה.
<אדוארד בלאוסוב: זה מיפן.
<קריאה: הם משלמים.
<יורם קפולניק: גם החוקר שלנו משלם.
<יורם קפולניק: (המשך הסיור)
<יורם קפולניק: הראינו לכם טכנולוגיות שהחוקרים משתמשים ועכשיו דגמנו מעבדה שאנחנו נשמע את החוקרת מדברת על הנושא שלה.
<יורם קפולניק: עשינו מכל דבר אחד, שלא יהיה לנו - - -
אורי מקלב: דוגמית מכל דבר.
<יורם קפולניק: בדיוק.
<יורם קפולניק: בבקשה, חיננית.
<חיננית קולטאי: שלום לכולם.
<חיננית קולטאי: אני אציג לכם ממש בקצרה חלק מהפעילויות שנעשות כאן במעבדה שלי, כאשר אנחנו עובדים על נושא של צמחי מרפא, אנחנו יוצאים מהצורך החקלאי.
<חיננית קולטאי: אחד הדברים שעלו בשיחות עם חקלאים זה הצורך בגידולים חדשים.
<חיננית קולטאי: יצאנו בקול קורא לחקלאים ודיברתי בכנסים עם חקלאים והרבה מאוד מהחקלאים שמחפשים מקורות הכנסה חדשים וגידולים חדשים היו מאוד מעוניינים בנושא של צמחי מרפא, אם מתוך צמח שבמילא הם מגדלים ויש לו אי אילו תכונות מרפא, ואם בצמחים חדשים שמעוניינים להיכנס ולגדל.
<חיננית קולטאי: זאת מהות העבודה שאנחנו עושים, אנחנו עובדים עם החקלאים בכדי למצוא צמחי מרפא, אבל כמובן כל הדבר הזה צריך להיות כדאי כלכלית.
<חיננית קולטאי: ברור שאף חקלאי לא ייכנס לגידול של משהו שהוא לא כדאי מבחינה כלכלית.
<חיננית קולטאי: לכן לאחר איזה שהוא סקר שוק שעשינו ומצאנו שיש עלייה בשנים האחרונות בדרישה הארצית והעולמית למזון בריא, לתוספי תזונה, לכיוון של תזונה בריאה יותר, לתוספי מזון שיכולים להועיל גם לאנשים בריאים ובטח ובטח במחלות והצורך של החקלאים הביא אותנו ליצור איזה שהיא שרשרת מחקר במעבדה שבה אנחנו עובדים על בעיה מסוימת ותיכף אני אראה לכם ממש בקצרה, נתנו לי רק עשר דקות אז אני מראה על קצה המזלג בעיה מסוימת ותיכף נדבר על בעיה של מחלות מעי.
<חיננית קולטאי: אנחנו בונים את המבחן הביולוגי, אנחנו חוקרים את אותו צמח מרפא או מזון על ידי יצירת ביצועים, קיטור קטעים פעילים, ניקוי, הבנת מנגנון הפעולה הביולוגי, אבל תוך כדי זה אנחנו עובדים יחד עם החקלאים לכיוון של תרבות, פיתוח פרוטוקול גידול ולכיוון של גידול חקלאי כאשר כל זה יחד עם פורמולטורים לכיוון של תוספי תזונה או תוספי מזון והתעשייה כמובן, שוב, כמו שאמרתי, כדי שכל הדבר הזה יזוז קדימה ויוכל לזוז קדימה זה חייב להיות נכון כלכלית.
אורי מקלב: הם מזמינים אצלכם פיתוח על צמח מסוים כדי פעם אחת אולי כדי להשביח אותו, או לקחת כמה סוגי צמחים ולהצמיח איזה צמח שייתן מענה לזה ולזה בצמח אחד?
אורי מקלב: זה בלשון פשוטה.
<חיננית קולטאי: בלשון פשוטה.
<חיננית קולטאי: אבל הם לא מזמינים אצלנו, אלא זה מתוך הידע שלנו לגבי צמחי מרפא, לגבי חומרים בתוך - - -
יעל כהן-פארן: ואתם לא מייצרים צמח חדש?
<יורם קפולניק: זה מאוד מגוון.
<יורם קפולניק: לפעמים אוספים כמה בדואים ושואלים אותם כל מיני שאלות.
<חיננית קולטאי: זו הדוגמה שאני אראה.
<יורם קפולניק: אתנו בוטניקה, והוא מספר לך כל מיני סיפורים, זה עושה ככה, זה עושה ככה, זה עושה ככה ואתה לוקח את זה למעבדה ואתה רואה מה זה עושה.
<יורם קפולניק: לפעמים זה מתחיל משם.
אורי מקלב: אבל אתם יוזמים את זה?
אורי מקלב: או היצרנים, מי שמתעסק עם זה?
<יורם קפולניק: כן, פרויקטים, אנחנו יוזמים את זה.
<חיננית קולטאי: חקלאות העתיד.
חיים ילין: אבל חקלאות העתיד היא חקלאות העבר, כי לא יעזור כלום אנחנו מסתמכים - - - לדוגמה קחו חלב אנקות, זה קלאסי, אף אחד לא חוקר אותו יותר מדי, זה עניין פוליטי, לא רוצים לתת רישיון לגידול הגמל.
חיים ילין: הגמל לא מופיע פה כבעל חי במדינת ישראל מסיבות פוליטיות, לא שום דבר אחר, אבל אנשים מחפשים חלב אנקות לילדים שלהם, בגלל מחלות מסוימות, כי זה החלב היחידי שהם יכולים לשתות.
<נירית ברנשטיין: היה לנו במכון וולקני פרויקט מאוד גדול על חלב.
<נירית ברנשטיין: כל הקפסולות האלה שמשווקות זה פרויקט שלנו.
חיים ילין: נכון, אבל זה בא משם.
<חיננית קולטאי: הדוגמה שבחרתי להראות לכם, באמת מתוך הרבה פעילויות שלנו, זה פעילות על צמח שאנחנו קוראים לו זהבון המדבר, כאשר מדובר כאן על צמח מדברי.
<חיננית קולטאי: הצמח הזה, כמו שאמרת נכון, אנחנו יוצאים מהעבר מכיוון שזה צמח שבמשך עשרות דורות הבדואים משתמשים בו למאכל וכנגד דלקות וזה צמח שגדל במדבר.
<חיננית קולטאי: אנחנו עובדים יחד עם חוות מחקר, עם מו"פ חקלאי ויחד איתם - - -
חיים ילין: של רמת נגב?
<חיננית קולטאי: של רמת נגב, הם נהדרים.
<חיננית קולטאי: יחד איתם אנחנו מפתחים, אחת, את הפרוטוקול החקלאי, את הביות של צמח הבר הזה ושתיים, אנחנו במחקר במעבדה לתאים הומניים, ותיכף תראו ממש לדקה דוגמה במיקרוסקופ - - -
חיים ילין: הכי מעניין.
חיים ילין: מה, מוסקוביץ ייסע לצפון בשביל לקבל איזה מכה?
חיים ילין: בחייך, זה הכי מעניין.
<יורם קפולניק: דרך אגב, הם שותפים בפרויקט, הם פיפטי-פיפטי על הממצאים של הפרויקט, החקלאים שמים כסף מהמו"פ עצמו כדי לקדם את הדבר הזה.
אורי מקלב: זה בעצם משהו שאחרי זה נוצר מוצר מדף של צמחים אלטרנטיביים נגד דלקות ונגד דברים כאלה?
<חיננית קולטאי: נכון מאוד.
<חיננית קולטאי: בדיוק בכיוון שלנו.
<חיננית קולטאי: אנחנו עובדים עם בתי חולים, עם בית חולים מאיר, בית חולים סורוקה, על נושא של דלקות מעי.