GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: הפרויקט המיוחד והחדשני הזה, שאני לא אציג אותו, אבל מי שכאן יציג אותו, גם 'יד ושם' וגם נציגי החברה, היה פרויקט מאוד מעניין ומאוד חדשני, הוא נעשה בשביל השואה.
אורי מקלב: כדי לתת לכולם את האפשרות לדבר אז אני ברשות
אורי מקלב: כם אבקש מד"ר חיים גרטנר, סמנכ"ל ב'יד ושם' להציג לנו את הפרויקט.
<חיים גרטנר: אני רוצה להציג את הפרויקט בהקשר הכולל שלו.
<חיים גרטנר: אני רוצה להראות לכם דקה ורבע מתוך שתי עדויות.
<חיים גרטנר: (סרטון).
<חיים גרטנר: תת אלוף במילואים אורי בן ארי ופרופ' צבי בכרך, שני ייקים שבילדותם, כך הם מספרים במבט מאוחר, חוו את ליל הבדולח.
<חיים גרטנר: לסיפור שלהם, אפשר לראות מיד, יש משמעות מעבר למילים.
<חיים גרטנר: לקול של הניצול שאומר 'אני ראיתי, אני הייתי שם ואני מספר לכם' יש משמעות שאף מילה כתובה לא יכולה לתת באופן מלא.
<חיים גרטנר: לכן העדות המצולמת הזאת היא היום אחד מהמפתחות שלנו, כשאנחנו מתבוננים קדימה לעשורים הבאים, ליכולת שלנו לאפשר לבני הדורות הבאים לשמוע את הקול של הניצולים ולראות אותם באיזה סוג של פנים אל פנים, שזה מה שיש עכשיו, כיוון שהמגע הבלתי אמצעי פנים אל פנים בעתיד לא יהיה אפשרי.
<חיים גרטנר: מן הסיבה הזאת 'יד ושם' מראיין בכל שנה במרוץ כנגד הזמן למעלה מ-1,000 ניצולים בביתם.
<חיים גרטנר: בכל יום בין חמישה לעשרה ניצולים, עם צוותים שמגיעים לבתיהם של הניצולים, זה חלק מתוך מפעל גדול מאוד של 'יד ושם' של איסוף כל התיעוד על השואה מן הארץ ומן העולם.
<חיים גרטנר: ארכיון 'יד ושם' הוא הארכיון הגדול בעולם שבו יש תיעוד שואה, הוא גדל בתוך העשור האחרון פי למעלה משלושה.
<חיים גרטנר: היום הוא כולל כ-190 מיליון עמודי תיעוד ועוד כחצי מיליון תצלומים, עדויות, דפי עד, חפצים, יצירות אמנות ועוד.
<חיים גרטנר: אנחנו מפעילים גם בחו"ל מפעל של צילום סיסטמתי, בכל שנה למעלה מ-10 מיליון דפים אנחנו מביאים ל'יד ושם' ואנחנו מפעילים גם בארץ מבצע לאומי, כבר שנה חמישית, שנקרא לאסוף את השברים ובמסגרתו אנחנו מגיעים בכל יום לבתיהם של אנשים, ניצולי שואה, בני דור שני ושלישי ואוספים בביתם פריטים עם הקשר, עם קונטקסט.
<חיים גרטנר: אנחנו אספנו עד היום במהלך הפרויקט למעלה מ-180,000 פריטים בחמש השנים האחרונות.
<חיים גרטנר: לפני למעלה מעשור החלטנו ב'יד ושם' לסרוק את כל מה שיש לנו ולהעלות את כל מה שמותר לנו לאינטרנט.
<חיים גרטנר: זה נשמע אז נאיבי והיום זה מעשי, אנחנו עושים את זה באופן ייחודי ופורץ דרך בעזרת מומחי התוכן והטכנולוגיה של 'יד ושם' ובעזרת הרבה מאוד אנשים וגופים שעוזרים לנו בחוץ.
<חיים גרטנר: עד היום סרקנו למעלה מ-75% מהאוספים שלנו, אנחנו מעריכים שתוך כשלוש עד ארבע שנים עיקר האוסף שלנו, אם נמשיך באותה אינטנסיביות, יהיה אכן סרוק.
יואל חסון: כמה זה במספרים, לא באחוזים?
<חיים גרטנר: אמרתי, יש לנו בערך משהו כמו 200,000 שעות עדות ובערך חצי מיליון תצלומים ו-190 מיליון עמודי תיעוד, אלה המספרים.
יואל חסון: והכול זה ככה ידני, אחד אחד?
<חיים גרטנר: חלק מהדברים אנחנו עושים באופן ידני, חלק באופן חצי ידני, את האודיו והווידיאו במעבדות משוכללות שיודעות להמיר.
יואל חסון: אבל אני מדבר דווקא על התמונות ועל הטקסטים, כמו שאני רואה ככה.
<חיים גרטנר: חלק ניכר מהאוספים הפרטיים האלה אין ברירה אלא לסרוק אחד אחד.
אורי מקלב: ואני מבין שהשימור זה עוד חלק - - -
<מרים גרייבר: הם באים לבתים והם סורקים את זה בתוך הבית, כי הרבה אנשים, כמוני בינתיים, לא מוכנה - - -
יואל חסון: לא יכולים לוותר על זה, ברור.
<מרים גרייבר: אז הם באים לבית והם סורקים.
<חיים גרטנר: מי שכמובן רוצה לשמור על הפריט בביתו, אנחנו - - -
אורי מקלב: תיכף אנחנו נרחיב בדיוק בנושא הזה שחבר הכנסת יואל חסון העלה, בעיקר בנגישות של החומר הזה, לא רק מה שנשאר אצלם, אנחנו היום דנים בנגישות של החומר הזה שקיים אצלכם.
<חיים גרטנר: נכון.
<חיים גרטנר: אז פרויקט אחד הוא האיסוף של הכול, השני הוא השימור והשלישי הוא הסריקה וההנגשה שלו לציבור.
<חיים גרטנר: אני אביא רק דוגמה אחת, המאגר הראשון מבין המאגרים שהעלינו, אנחנו גם מעלים אותם בהדרגה לאינטרנט, עלה לראשונה לפני 11 שנה, זה המאגר המרכזי של שמות קורבנות השואה, שמאז כבר שדרגנו כמה וכמה פעמים ומאז שהעלינו אותו הכפיל את הכמות שלו.
<חיים גרטנר: היום יש בו מידע על כ-4.6 מיליון מקורבנות השואה.
<חיים גרטנר: ממש לפני שבועיים, לקראת יום הזיכרון הבינלאומי, גם העלינו גרסה חדשה וטכנולוגיה חדשה של המאגר.
<חיים גרטנר: רק כדי להבהיר את המשמעות שלה, אם אני אכתוב פולין תוך חצי שנייה אתם תקבלו 3.5 מיליון תוצאות, כי אלה התוצאות שיש לנו בתוך המאגר.
<חיים גרטנר: המהירויות והיכולות של האיתור והחיפוש בתוך המאגר הן באמת בלתי רגילות ופורצות דרך, בכל קנה מידה.
<חיים גרטנר: ביוזמה שלנו להנגיש את הכול לקהל, מבוגר כמו צעיר, בינתיים העלינו את מאגר התצלומים שלנו ומאגר המסמכים, וכאלה אחרים גם, אז אנחנו מתמודדים עם אתגרים ייחודיים מסוגים שונים ובאחד מהם, שהוא זה שמטריד אותנו לאחרונה, שיתפנו גם את אנשי HPE בישראל ואני מתכוון לאוסף עדויות הניצולים.
<חיים גרטנר: כפי שהראיתי קודם לכן, יש לנו מעל 127,000 עדויות.
<חיים גרטנר: אם תחשבו, זה לא הרבה, זה אומר שרוב ניצולי השואה לא מסרו עדות מסודרת כזאת.
<חיים גרטנר: רבים מהם לא רצו ורבים מהם לא הספיקו.
<חיים גרטנר: לכן הכמות הזאת של העדויות היא מאוד מאוד מהותית ומשמעותית, חלקן בכתב, חלקן באודיו וחלקן בווידיאו והאוסף הזה באמת מציב אתגרים לא פשוטים, והאוסף הזה מציב אתגרים לא פשוטים.
<חיים גרטנר: קודם כל אפילו לראות את האוסף, אפילו לראות עדות אחת זה מסובך, עדות היא בממוצע שלוש שעות.
<חיים גרטנר: קשה לראות עדות במשך שלוש שעות, בטח לדור של הילדים שלי ושלכם, ששלוש שעות של עדות, קשה להם לצפות בהם.
יעל כהן-פארן: גם שלוש דקות.
<חיים גרטנר: אתגר השפה.
<חיים גרטנר: יש לנו באוסף עדויות ב-41 שפות.
<חיים גרטנר: גם אם אתה יודע עברית מצוין ואנגלית מצוין איך תבין עדות בפולנית?
<חיים גרטנר: או אם אתה יודע אנגלית ולא יודע עברית איך תבין עדות בעברית?
<חיים גרטנר: אז זה עוד אתגר אחד.
<חיים גרטנר: עוד אתגר נוסף, אורי בן ארי השתמש בדברים שלו במונח קריסטל נאכט, או ליל הבדולח, הוא אמר בעברית, אבל בשפות שונות משתמשים בזה באופנים שונים.
<חיים גרטנר: בגרמניה אסור להגיד קריסטל נאכט, זה לא פוליטיקלי קורקט, אומרים פוגרום נובמבר, מונח די נכון, ובארץ קוראים לזה ליל בדולח.
<חיים גרטנר: גם את זה לא תמיד אפשר לקשר בעזרת הכלים הרגילים שקיימים היום ומשמשים אותנו ואת כל מי שמשתמש במחשב.
<חיים גרטנר: לכן גם אתגר התוכן וההקשר הוא אתגר מאוד גדול.
<חיים גרטנר: ואני רוצה לסיים באתגר אולי הכי משמעותי דרך סיפור.
<חיים גרטנר: במסגרת אחד מן הפרויקטים שלנו פגשתי את הגברת הזאת ברמת גן, קוראים לה פאולה פריד והיא סיפרה שאת כל המשפחה שלה לקחו מעיירה קטנה.
<חיים גרטנר: היא סיפרה שהיא נולדה בעיירה קטנה ליד היום זה נקרא מוקצבו, מונקץ', מוכר לנו יותר כמונקץ', ולקחו את כל המשפחה לאושוויץ ב-44', כמו את שאר יהודי הונגריה, אז זה היה חלק מהונגריה, והיא הבינה שהיא לבד.
<חיים גרטנר: יום אחד, במקום שבו היא שהתה בבירקנאו, באושוויץ 2, במקום שנקרא קומנדו קנדה, המקום שבו מיינו את הרכוש שגזלו מהקורבנות, מישהו נתן לה מעטפה ובה שבעה או שמונה תצלומים שהיא זיהתה בהם את בני המשפחה שלה, את האחים שלה ואת האחיות שלה ואת ההורים שלה, שכולם נרצחו מיד, חוץ ממנה.
<חיים גרטנר: שאלתי אותה איך זה הגיע אליו, אז היא אמרה שהיא לא יודעת, אבל 'מה שאני יודעת', היא אמרה לי, 'הבנתי אז שאני חייבת לשמור את זה', 'אז איך שמרת את זה?' אז היא אמרה, לקחתי נייר צלופן, עטפתי את זה, מרחתי במרגרינה, למה מרגרינה?
<חיים גרטנר: כדי לשמור ממים, היא לקחה שתי פרוסות של לחם, עשתה מזה סנדוויץ' ושמה את זה על הגוף עד סוף המלחמה.
<חיים גרטנר: היא יושבת מולי ונותנת לי את השבעה או שמונה התצלומים הללו.
<חיים גרטנר: זה אחד מהם, אני רוצה להראות לכם אחד.
<חיים גרטנר: הוא קטנטן, הוא סנטימטר על שני סנטימטר ורואים בו את אח שלה ואת שתי האחיות שלה ברחוב שלהם בעיירה ליד מונקץ'.
<חיים גרטנר: זה אחרי הכיבוש, לפני הגירוש, ב-41'.
<חיים גרטנר: שאלתי אותה למה התמונה חתוכה, איפה החלק השני של התמונה, אז היא אמרה 'אני ניצלתי, עליתי לארץ ויום אחד אחרי השחרור בפתח תקווה ברחוב פגשתי את החברה הכי טובה מהעיירה והחברה שאלה אותי 'יש לך במקרה משהו מהמשפחה', אז פאולה אמרה לה 'כן, ודאי, אתם פה איתנו בתצלום', אז החברה שאלה 'אפשר לקבל?
<חיים גרטנר: ' פאולה אמרה 'כן' ונתנה לה את המחצית השנייה.
אורי מקלב: ולא הגעת למחצית השנייה.
<חיים גרטנר: לא, אנחנו לא יודעים.
<חיים גרטנר: אנחנו יודעים את השם הפרטי של החברה, אנחנו לא יודעים מה שם המשפחה, אבל בינתיים אנחנו מחפשים.
אורי מקלב: אולי מהשידור הזה נגיע לזה.
אורי מקלב: נתרום גם כן משהו.
<חיים גרטנר: אני חושב שזה אולי האתגר הכי גדול.
<חיים גרטנר: הסיפור של השואה, הנאצים לא רצו רק לרצוח את היהודים, אלא גם להשמיד את היכולת שלנו לדעת מי הם היו ומה קרה להם.
<חיים גרטנר: לכן הסיפור הזה הוא סיפור של מעקב אחרי פאזל אחד ענק, של חורים שחורים, שהמטרה שלנו היא קודם כל לחבר אותם ובאופן מכבד, באופן שבו פאולה או הילדים של פאולה יוכלו למצוא בחזרה את הרסיסים האבודים האלה של הזיכרון המשפחתי.
אורי מקלב: גם בימים האלה עדיין ממשיך הפרויקט של עדויות?
<חיים גרטנר: כן.
<חיים גרטנר: כל הפרויקטים האלה של העדויות והאיסוף אלה פרויקטים כנגד השעון.
<חיים גרטנר: אם נבוא למישהו מחר אז מחרתיים כבר לא נוכל לבוא אליו.
<חיים גרטנר: לכן בהתראה של יום, בהתראה של שעות, אנחנו יודעים להגיע, יש לנו מרכז פניות, אנחנו יודעים להגיע לאנשים לביתם בכל רחבי הארץ ובכל יום אנחנו פוגשים בין חמישה לעשרה אנשים כך שבשנים האחרונות שילשנו את כמות העדויות שאנחנו מצליחים לגבות.
<חיים גרטנר: אנחנו אוספים גם תיעוד, אוספים גם מידע על קורבנות שואה וכל הדבר הגדול הזה ביחד, אחרי זה אנחנו מנסים להנגיש דרך הפרויקט.
אורי מקלב: אני נפגש עם לא מעט אנשים, לצערי לפעמים זה דווקא בניחום אבלים של ניצולי שואה וככה המשפחה מספרת שכל השנים הם לא דיברו, אבל בשנים האחרונות, בשנה-שנתיים האחרונות לפני מותם הם נפתחו ואז הם היו מוכנים לספר.
אורי מקלב: כך שיש לנו בטח הרבה, צריך באיזה שהוא מקום אולי אפילו להגביר בציר הזמן הקצר הזה, יש אנשים שגם אם בעבר סירבו וגם אם לא שיתפו פעולה ולא נתנו, אבל הנה הם נותנים את זה, בגלל שיותר ויותר היו אנשים שהמשפחה מספרת שממש לעת, או כשבאו אנשים שמתאימים להם הם נפתחו ותיעדו את זה בצורה באמת מיוחדת, גם עם חידושים שלא ידענו בהם.
יואל חסון: רציתי לשאול, אני פשוט לא מכיר את האתר החדש, אבל האם אתר האינטרנט של 'יד ושם' היום יכול לספק או הוא כלי לימודי לתלמידים, או סטודנטים, או כל אדם אחר, מבחינת השגת אינפורמציה, מבחינת צלילה לחומר, להיסטוריה, לידע, למספרים, לסטטיסטיקות, לתמונות, לחוויות.
יואל חסון: אני מדבר גם ממצב שתלמיד צריך לעשות עבודה לבית ספר, האם הוא היום באתר 'יד ושם', בלי לנסוע ל'יד ושם' יכול לקבל כבר משם מספיק חומר לייצר עבודה, ועד סטודנט או דוקטורנט שרוצה להכין עבודה גדולה.
יואל חסון: כמה האתר היום הוא אתר כזה שהוא כלי לימודי אמיתי?
<חיים גרטנר: אז קודם כל אתה נוגע באתגר הכי גדול, שבגללו עשינו את ההקטון הזה, וזה האתגר של הדור הבא, אנחנו באמת רוצים להיות רלוונטיים, רוצים שהסיפור שנספר יהיה רלוונטי ונוגע לשאלות, לאתגרים שאנחנו ניצבים בפניהם עכשיו בחינוך של הדור הצעיר, של הדור הבא, גם בארץ וגם בעולם, ולכן ודאי אתר האינטרנט שלנו, לא זו בלבד שגלשו בו בשנה שעברה למעלה מ-16 מיליון מבקרים מכל רחבי העולם, אלא שבתוכו, לצד המאגרים, יש גם כמות גדולה של חומרים, של תובנות חינוכיות, של פילוסופיה חינוכית ושל אוסף גדול מאוד של כלים שאנחנו מנסים לשבור את ראשנו איך להפוך אותם לעכשוויים אבל מכבדים, שיש בהם קונטקסט אבל כאלה שיכולים לדבר בשפת השלוש דקות לתלמידים ונותנים כלים למורים ולתלמידים גם בארץ וגם בעולם.
<חיים גרטנר: אתר האינטרנט הוא אחד הכלים, אבל גם מגוון שלם של פעולות שאנחנו עושים אוף ליין, לא רק בתוך האתר.
<חיים גרטנר: אני רוצה גם להתחבר למה שאתה אמרת, כיוון שבאמת היום הרבה מאוד מבני הדור הניצולים מדברים בזכות הנכדים והרבה מאוד פעמים האנשים מגיעים לתת לנו פריט מן השואה, או להעיד עדות בזכות השאלות של הנכדים.
אורי מקלב: לפעמים הם מקבלים במסגרת פרויקט שמקבלים בבית הספר לעשות ועושים עם הסבא והסבתא ואז הם מגיעים למה שהם לא הסכימו לעשות עם הילדים שלהם עצמם.
אורי מקלב: אני רוצה רק להוסיף על דברים שאמר חבר הכנסת יואל חסון, אני לא רואה תלמידים, דווקא בגיל החינוך הבא, תלמידים בחינוך, זה גם אנשים יותר מבוגרים, צעירים שלנו, שהם גם צריכים נגישות, שהם רחוקים מהעניין הזה והם עדיין בגדר, איך אומרים?
אורי מקלב: המילה תלמיד חכם נמצא רק בשפה העברית, אין תרגום למילה הזו, לא באנגלית ולא בצרפתית וגם לא בפולנית ואפילו לא באידיש.
אורי מקלב: תלמיד חכם זה מילה מיוחדת וייחודית.
אורי מקלב: לפני שאתם הולכים.
אורי מקלב: אני מתנצל, אתם קבוצה של 30 סטודנטים מסמינר הקיבוצים, אז אנחנו מקדמים אתכם בברכה ואנחנו מאחלים לכם שיהיה לכם יום מוצלח כאן בכנסת.
אורי מקלב: אני אומר שאנחנו בגדר תלמידים, ובנושא השואה, אני חושב שעוד הרבה הרבה אנחנו יכולים להיות בהגדרה של תלמידים ויש מה ללמוד וצריך להנגיש את זה בצורה הזאת או לעשות פעולות שיוכלו ללמד את השואה.
יואל חסון: היום בעולם, דיברת על 16 מיליון איש שנכנסים לאתר, משהו כזה, האם היום, כשמישהו מקיש שאלה או נושא בגוגל בנושא של השואה, Holocaust, או בכל הקשר אחר, האם אתה, 'יד ושם', בין הדברים הראשון שעולים, הראשון שעולה?
יואל חסון: האם יש לכם, במרכאות, מתחרים שמספקים אינפורמציות אחרות, שאולי לא תמיד מדויקות, או אולי אפילו פוגעניות?
יואל חסון: איפה אתם נמצאים במאבק הגוגל?
<חיים גרטנר: על זה אולי אחרי זה יוכל לענות עמיתי, אבל באופן כללי אני אומר שהשדה האינטרנטי הוא שדה מאוד לא פשוט, מאבק על מה יודעים ומה זוכרים ומה אמת ומה לא, הוא מאבק מאוד מאוד לא פשוט ולא תמיד מה שנכון נמצא ראשון.
<חיים גרטנר: אנחנו כמובן מאוד מאוד נוכחים ברשת, אבל לא רק.
<חיים גרטנר: אנחנו כמובן בהרבה מאוד מקרים נמצאים במקום ראשון, אבל לא רק.
<חיים גרטנר: יש שם עוד קולות והשאלה שמטרידה אותנו זה איך באמת קודם כל להיות מאוד בולטים ונוכחים באינטרנט וגם לאפשר את היכולת לא רק להגיע אל הפריט, אלא גם לדעת מה ההקשר הנכון, לשאול שאלות נכונות עליו.
יואל חסון: אתה יודע למה אני שואל את זה, אדוני היושב ראש?
יואל חסון: כי אני פעם אחת הייתי באחד הקמפוסים בארצות הברית והייתה סטודנטית שעשתה עבודה על ה- Holocaustוהיא אמרה משהו כמו 'I understand that just 6 million Jews murdered in the Holocaust', הייתי כל כך מוטרד מה-just, שאלתי למה את אומרת just?
יואל חסון: אז היא ענתה לי כי היו אז בסביבות 60 מיליון יהודים אז.
יואל חסון: אז היא חשבה שזה 6 מיליון מ-60 מיליון יהודים שהיו באותה תקופה באירופה וזו אינפורמציה שהיא מצאה אותה בגוגל, בחיפוש שהיא עשתה וגילתה, לכן היה לה ברור להגיד just והיא הייתה המומה כשהסברתי לה שהמספרים - - -
יעל כהן-פארן: ושלא לדבר על זה שיש היום את כל האינפורמציה שרצה ברשת על כל ההרוגים של מלחמות העולם ובמיוחד מלחמת העולם השנייה, שבאמת היה שם סדר גודל של 60 מיליון הרוגים וזה נורא מקטין את רצח העם של היהודים.
יואל חסון: אבל היא חשבה שיש 60 מיליון יהודים - - -
יעל כהן-פארן: היא כנראה התבלבלה עם הסרטון שהיא ראתה, של 60 מיליון חיילים או לא קישרה.
אורי מקלב: אתה צודק, חבר הכנסת חסון, אנחנו ציינו בתחילת הדברים שזה לא רק זיכרון של השואה, אלא גם מלחמה בהכחשת השואה, אבל אולי גם בדבר הזה, בדימוי, שלאט לאט אנחנו גם שומעים בורות וחלק בניסיון של הכחשה משוכללת, איך להכחיש בצורה של אינפורמציה מוטעית.
יואל חסון: הרוב נמצא היום ברשת, הרוב לא נמצא היום במוזיאונים, כי רוב אנשי העולם כנראה לא יגיעו ל'יד ושם'.
יעל כהן-פארן: מי שמגיע למוזיאונים הוא כבר שם.
יואל חסון: בדיוק, הוא כבר בחצי הדרך, אבל רוב האנשים שרוצים אינפורמציה חלקית או פשוטה, או למטרה כזו או אחרת, או סתם להבהיר שאלה או לקבל תשובה, הם יילכו לרשת.
יואל חסון: לכן הקרב שלכם ברשת הוא בעיניי משימה משמעותית לא פחות, או לפחות שווה למה שאתם עושים מעבר.
אורי מקלב: יש אפשרות לעשות סיור וירטואלי.
אורי מקלב: אני מתחבר למה שאומר חבר הכנסת יואל חסון, שהוא אחד המומחים הראשונים באפליקציות, הוא חשף את זה פה בכנסת.
אורי מקלב: אתה מהראשונים, נכון, יואל?
אורי מקלב: אני זוכר שעוד לא הבנו מה זה ו - - -
יואל חסון: הראשון שהייתה לו אפליקציה באייפון.
אורי מקלב: בעצם אנחנו מדברים עכשיו על אפליקציה, הנושא שלנו זה אפליקציה חדשנית בעניין הזה.
אורי מקלב: אם יש סיור כזה, זה מה שיש עכשיו, אבל האם יש מושג של סיור וירטואלי?
<חיים גרטנר: אני חושב שיש חלקי.
אורי מקלב: חבר הכנסת חסון, יש עוד גופים, אנחנו מאוד מעריכים את 'יד ושם' וזה בעצם הנושא, אבל אנחנו הזמנו עוד גופים.
אורי מקלב: אתה כבר הולך, אבל נמצאים כאן מגנזך קידוש השם שהם גם משמרים ולוקחים עדויות ויש גם מיד שרה, שאוספים סיפורי חיים שאנחנו מביאים אותם.
יואל חסון: אני אקרא את זה בפרוטוקול.
יואל חסון: הבחור שמתעסק בגוגל, מי זה?
אורי מקלב: HPE.
יואל חסון: אם תוכל להתייחס לזה בהמשך.
<חיים גרטנר: רק לומר מילה אחת על HPE והעניין האפליקטיבי.
<חיים גרטנר: 'יד ושם' הוא מותג וחשוב לנו מאוד גם לשמור על - - - זה גם היכולת שלנו לומר משהו אחראי, אנשים יחפשו מה 'יד ושם' אומר ברשת, לכן אנחנו תמיד מהססים מה נכון.
<חיים גרטנר: לא רק איזה טכנולוגיה נכון להשתמש בה, אלא איך נכון להשתמש בה נכון.
אורי מקלב: אבל גם את זה צריך לדעת, שאתם הגוף המוסמך.
אורי מקלב: זה שאתם הגוף המוסמך, צריך לראות איך להתמודד עם העניין הזה.
אורי מקלב: יש היום שיטות, חבר הכנסת חסון העלה כאן נושא, שכדי להיות בתוך הרשת אתה צריך לעשות גם פעולות אקטיביות היום, אתה לא יכול רק שיחפשו אותך, יש פעולות אקטיביות ואנחנו כפוליטיקאים מכירים את זה, שיש היום פעולות, יש היום חברות שמתמחות, אנשים שמתמחים דווקא בשטח הזה, להעמיד את עצמך במקום שאתה באמת הגוף המוסמך והגוף שיש - - - אם אתה יכול התייחסות אחרונה, שאני אתן לאחרים.
<חיים גרטנר: משפט אחרון.
<חיים גרטנר: בתוך המהלך הארוך הזה, ש'יד ושם' מצוי בו כבר למעלה מ-15 שנה, של ההתלבטות איך רותמים טכנולוגיה וחדשנות בשירות הזיכרון, מהלך שאנחנו בודקים בו את כל הטכנולוגיות הקיימות ובודקים את עצמנו כל הזמן, HPE סייעו לנו בשנה האחרונה, עשינו ביחד איתם פעילות בשנה האחרונה שבעצם בדקה, כמקרה מבחן, שעליו אנשי HPE ידברו עוד רגע, את אוסף העדויות שלנו, אוסף עדויות הווידיאו והאודיו שלנו, כי זה באמת מקרה מבחן מאוד אתגרי בתוכו, איך אתה מראה משהו בעל משמעות בשלוש דקות בלי לאבד את ההקשר הנכון, איך אתה מכבד את הניצול שמדבר, איך אתה מתרגם, או מראה תרגומים כשאין לך תמלול ל-80% מהעדויות שיש לנו.
<חיים גרטנר: כל מיני אתגרים מהסוג הזה, שאנשי HPE עם היכולות שלהם ואנחנו עם הידע והתוכן ומה שעשינו ב-15 השנים האחרונות, זה היה מה שעמד במרכז הניסוי, ההתנסות האחרונה שלנו בשנה האחרונה.
אורי מקלב: תודה, ד"ר חיים גרטנר.
אורי מקלב: יש לי שאלה, להתייחסות אחת שלך, אנחנו בוועדת המדע והטכנולוגיה גם ערים לכך וגם נחשפים לנושא של השמירה על דברים, או יותר נכון המלחמה בסייבר.
אורי מקלב: לצערנו נתקלנו גם בניסיון לפגוע בנו דרך הסייבר בבתי חולים.
אורי מקלב: אני לא יודעת אם אתם גם חשופים לזה או לא, אבל צריך לחשוב, התיעוד החשוב הזה, שאין לו תחליף, גם בהגנה על החומרים האלה בגלל חששות, שתהיו מודעים לכך ותפעלו גם בעניין הזה.
אורי מקלב: אני מעלה את זה כאן בהזדמנות הזו, בגלל הניסיון שיש לנו והחשיפה שיש לנו בניסיונות שיש היום, ניסיונות לא מעטים בעיבוד חומרים וניסיון לפגוע בכל מיני פעולות שלנו, כולל בעמותות שפועלות לעזרת הציבור, יש ניסיון לפגוע גם בהם.
אורי מקלב: כל מה שמזכיר יהודי, נמצא בחלק של מדינת ישראל, הכול חשוף בניסיונות של, לפעמים זה גופים מאוד גדולים ולפעמים גם האקרים קטנים ושפלים.
אורי מקלב: תודה רבה,
<מרים גרייבר: אני יכולה להוסיף משהו?
<מרים גרייבר: ה- Washington museumגם כן אוסף עדויות וכשאני הולכת לכנסים בכל העולם הם באים ומבקשים מהאנשים 'האם מותר לנו לבוא אליכם הביתה ולקחת עדויות ולראות את המסמכים שלכם?' אז אני לא יודעת אם אתם יודעים על כך, שגם Washington museum עושים את מה שאתם עושים.
אורי מקלב: אני מניח שהתשובה היא כן.
<חיים גרטנר: לבד מהעדויות ש'יד ושם' אוסף, יש 127,000 עדויות ב'יד ושם', 40% מתוכם נאספו על ידי 'יד ושם' וכל השאר הם העתקים של עדויות שאנחנו אוספים ומקבלים באופן יזום מפרויקטים בכל העולם, כולל בארצות הברית וכולל באירופה, כך שהאוסף המרכזי הגדול בעולם, הוא לא מלא עדיין, אנחנו כל הזמן ממלאים אותו, אבל הגדול ביותר, אנחנו שואפים שיהיה במקום אחד כאן, כדי להיות יכולים לחבר את הפינות.
אורי מקלב: זאת אומרת יש שיתוף פעולה באופן כללי.
אורי מקלב: אבל אני חושב שאין ספק שהכוונה בדברים האלה זה להגביר את שיתוף הפעולה בין כל הגופים, אני חושב שזה חלק מאוד חשוב.
אורי מקלב: שיתוף הפעולה, אני מבין שתמיד יש מקום, לא יודע אם לקרוא לזה במרכאות קנאת סופרים, אבל בגלל שאנחנו רואים את החשיבות של העניין אני חושב ששיתוף הפעולה הוא דבר מאוד מאוד חשוב.
אורי מקלב: ד"ר רפי מרגליות, או ד"ר רות ברגמן, מי מציג את זה מטעם HPE?
אורי מקלב: בבקשה, ד"ר רות ברגמן.
אורי מקלב: מה התפקיד?
אורי מקלב: מנהלת מעבדות HPE בישראל.
<רות ברגמן: אני מנהלת את מעבדות היולט פקרד בישראל, חלק מחברת היולט פקרד אנטרפרייז.
<רות ברגמן: אני פה לספר על הרקע לשיתוף הפעולה של החברה שלנו, היולט פקרד אנטרפרייז, עם 'יד ושם' ואני מנהלת קבוצה שהיא טכנולוגית, מעבדות מחקר, ולכן אני אתמקד בצד הטכנולוגי של שיתוף הפעולה.
<רות ברגמן: בעצם נקודת ההתחלה שלנו היא אותה נקודת התחלה שחיים תיאר אותה, של עבודה ארוכת שנים של 'יד ושם' לאסוף חומרים ולהעביר אותם לתוכן דיגיטלי ולהעלות אותם לאיזה שהוא בסיס נתונים.
<רות ברגמן: ללא העבודה הזאת, אנחנו כקבוצה שהיא טכנולוגית ואנליטית, לא היינו יכולים לעשות יותר מדי ואנחנו התמקדנו בתחילה בסוג אחד של חומרים שזה מאגר השמות, ותיכף אני אתאר פרויקט שעשינו בהקשר הזה, ולאחר מכן אני אעבור לחלק שעליו אנחנו מתדיינים פה היום, שזה העדויות.
<רות ברגמן: מאגר השמות זה, אני חושבת, אחד הפרויקטים המאוד חשובים של לספור את הנספים בשואה.
<רות ברגמן: כל נספה הוא סיפור, עולם ומלואו, בפני עצמו, מה הקושי שלנו?
<רות ברגמן: הקושי שלנו זה שיש לנו מעט מאוד מידע על כל אדם שנספה.
<רות ברגמן: שלא כמו הניצולים, שעליהם יש לנו עדות, על הנספים יש לנו בדרך כלל, במקרה הטוב, דף עד שבו יש איזה שהוא מידע חלקי אודות האדם.
<רות ברגמן: מה שקורה זה שיכול להיות לנו מידע חלקי מכמה מקורות על אותו אדם, אבל אין לנו דרך לחבר ביניהם ולכן הסיפורים של האנשים לפעמים הולכים לאיבוד, אלא אם כן מישהו ששרד, כמו במקרה הזה, של הסיפור גווידו ומסימו פואה, שבו הבן גווידו פואה שרד וכתב ספר ואז יש לנו תיעוד יותר מלא ועמוק על החיים של ההורים שלו שנספו.
<רות ברגמן: מה שאנחנו עשינו בפרויקט שלנו זה בעצם לקחת את כל העובדות האלה, שהן פרטניות, ולחבר ביחד את הסיפור, לשזור אותו ביחד על ידי זיהוי של כל התייחסות לאדם, האם היא מתייחסת לאותו אדם, כן או לא, שזה הרבה יותר מתוחכם מחיפוש פשוט של שם.
<רות ברגמן: זה פרויקט אחד.
אורי מקלב: מה יצא מהחיבור שלכם, יש לכם את זה פה?
<רות ברגמן: יצא לנו פה את סיפור החיים של - - -
אורי מקלב: ואיך זה יצא?
<רות ברגמן: יש את מסימו פואה והוא הבן של לנה וגווידו.
<רות ברגמן: אנחנו רואים שגווידו נולד בטורינו ואנחנו רואים ששני ההורים נפטרו באושוויץ ומסימו הבן ניתן לקלודיל, לאורך זמן המלחמה, והוא שרד ואחר כך הוא עבר לארץ.
<רות ברגמן: אני חושבת, את זה לא רואים פה.
<רות ברגמן: אז יש לנו את הסיפור, אנחנו גם במקרה הזה יכולים לאמת את הסיפור הזה שאנחנו שוזרים מהעובדות, מול הספר שמסימו כתב כשהוא היה מבוגר.
<רות ברגמן: מבחינת מה יעשו עם התוצאות האלה, שוב, חיים סיפר על האתר החדש של 'יד ושם', שמאפשר חיפוש חדש, בעצם החיפוש החדש השתמש בטכנולוגיה שלנו בשביל שהחיפוש יהיה יותר חכם ויותר נכון ויעלה תוצאות שיותר קרובות לאדם מאשר לרשומה בבסיס נתונים.
<רות ברגמן: הפרויקט הראשון הזה הוא פרויקט חשוב בפני עצמו אבל בו זמנית הוא גם יצר את שיתוף הפעולה המאוד הדוק בין החברה שלנו לבין 'יד ושם' וכאשר הגענו פחות או יותר לסיום שלו מבחינה טכנולוגית ישבנו ביחד וטיכסנו עצה בקשר למה הצעד הבא והציעו ב'יד ושם' שהדבר הנכון להתמקד בו זה הנושא של העדויות, ששם באמת יש בעיה להנגיש.
<רות ברגמן: זאת אומרת לאפשר לאנשים לצפות בשלוש שעות של וידיאו יש שם גם קושי טכנולוגי, יש שם איזה שהיא השקעה טכנולוגית שאפשר יהיה רק מבחינה טכנית להזרים את התוכן הזה.
<רות ברגמן: אז לצורך ההקטון אנחנו בנינו תשתיות טכנולוגיות שאפשרו אחר כך למפתחים להשתמש ביצירתיות שלהם ולבנות אפליקציות וגישה לתוכן.
<רות ברגמן: הדבר הראשון הוא סרבר שמאפשר להנגיש את הדאטה כפי שהיא, זה דבר אחד.
<רות ברגמן: אנחנו רואים תמונה של זה בצד שמאל, יש שם וידיאו, יש שם אודיו, יש שם טקסט, כל סוגי העדויות שנאספו ובצד ימין של הלוח אנחנו רואים פלטפורמה נוספת שיצרנו שהיא פלטפורמת אנליטיקה שמאפשרת לקחת את המטה-דאטה, מידע על התוכן עצמו ולעשות בו חיפוש ולעשות בו אנליזות מסוימות ועל ידי זה למצוא את הדברים המעניינים ולגשת לתוך התוכן.
אורי מקלב: מרמת חיפוש מקסימלית, אם אני רוצה לדעת עכשיו על מונקץ', הדוגמה שהביא ד"ר חיים גרטנר, אני אוכל למצוא בתוך העדות אם היא הזכירה שהיא הייתה במונקץ' או שהיא בת מונקץ' ואני אוכל להגיע - - - או לפי השנים?
אורי מקלב: איך רמת החיפוש שלכם?
<רות ברגמן: אני אסביר.
<רות ברגמן: יש לנו חיפוש שהוא על פי מטה דאטה.
<רות ברגמן: בגלל ש'יד ושם' באמת עשו עבודה ארכיונית מאוד יפה, אז יש להם לא מעט מידע.
<רות ברגמן: על כל אובייקט, על כל תוכן שיש להם, יש לא מעט מידע שהוא רשום.
<רות ברגמן: בנוסף, בערך על 20% מהעדויות יש תמלול מלא של כל העדות.
<רות ברגמן: אז למשל על השאלה שלך לגבי קריסטל נאכט, יכול להיות שהמונח קריסטל נאכט קיים במטה דאטה ואם הוא לא קיים במטה דאטה, אם יש תמלול, אז ניתן למצוא אותו, אם אין תמלול נכון להיום לא.
<רות ברגמן: אחד האתגרים - - -
אורי מקלב: אבל הוא ייתן גם למי שמשתמש במינוח ליל הבדולח?
אורי מקלב: שאלה דומה, אם אני אבקש ליל הבדולח הוא ייתן לי את כל הביטויים האחרים, אפילו שזה בשפה ובמונחים אחרים?
אורי מקלב: או שאם אני מבקש ליל הבדולח אז זה רק ליל הבדולח?
אורי מקלב: השאלה אם הוא יודע לעשות את החיבור, זה האתגר הבא.
<רות ברגמן: זה אכן האתגר הבא.
<רות ברגמן: הטכנולוגיה לעשות את זה קיימת, לצורך ההקטון.
<רות ברגמן: אנחנו לא יכולנו להנגיש את זה עד לרמה הזאת, אבל זה בהחלט אחד מהצעדים הבאים שאנחנו מתכננים לעשות בשיתוף הפעולה שלנו.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע על הפרויקט עצמו, מי שזכה, אבל אני אעשה הפסקה, חברת הכנסת והשרה לשעבר סופה לנדבר מבקשת להתייחס.
סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, רבותיי, אני רוצה להגיד שאני אתמול הייתי ב'יד ושם' כאשר אחד מהאנשים שרכש תמונה שנקראת 'חופש', מסר אותה ל'יד ושם'.
סופה לנדבר: השם של הבן אדם פילטוב, הוא נתן את זה מהקולקציה האישית שלו, הוא רכש את התמונה מתערוכה, תמונה יקרה מאוד, אבל היא לא רק יקרה בכסף שהוא השקיע בתמונה, היא יקרה בתמונה שמאפיינת בן אדם זקן שיוצא ממחנה ריכוז, ידיים למעלה ובעצם התמונה מאפיינת את החופש.
סופה לנדבר: הוא יצא לחופש וככה היא נקראת.
סופה לנדבר: השם של היהודי הצייר שיצא מהמחנה, יבסמו סיימקה, הוא כבר נפטר, כשהוא יצא מהמחנה הוא היה בן 27, אבל בתמונה נמצא בן אדם זקן, זקן מאוד.
סופה לנדבר: ככה נראה השפיע עליו מה שהוא עבר במחנה.
סופה לנדבר: היו לו עוד כמה תמונות, אבל התמונה הזאת נמסרה על ידי פילטוב ל'יד ושם', כהיסטוריה, כזיכרון, כדבר שבן אדם מסר מהקולקציה האישית שלו כדי שיהיה בסיס לארכיון של 'יד ושם', לדברים שמאפיינים את כל מה שקורה בהיסטוריה של העם היהודי.
סופה לנדבר: אתה יודע, אדוני היושב ראש, אני כן התכוונתי שלא יהיה שלג בירושלים וביום הבינלאומי של ניצולי השואה חשבתי שאני אדבר בכנסת על היחס שלנו, של מדינת ישראל, לאותם ניצולי שואה שבאים פעם אחרי פעם, מי שמסוגל להגיע, על יחס משפיל, על יחס לא אנושי של ממשלת ישראל בקדנציה הזאת.