GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: אתה, כחבר כנסת בקואליציה, אני מבקשת ממך, הממשלה הנוכחית, יכול להיות טעות שנעשתה על ידי לפיד, לקחו את הרנטה והפכו אותה להכנסה.
סופה לנדבר: על זה דיברתי לא פעם אחת בכנסת ישראל, לקחו את לניצולי השואה והיום העבירו את ניצולי השואה מביטוח לאומי למשרד האוצר והאנשים האלה איבדו המון כספים.
סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר אנחנו מדברים על היסטוריה, אנחנו מדברים על ניצולי שואה, לפני הכול לא דיבורים ולא דיבורי סרק, קודם כל יחס ויחס נמדד ביחס.
סופה לנדבר: אני חושבת שמה שנעשה עם אלפי ניצולי שואה, בזה שהעבירו אותם ממשרד הרווחה למשרד האוצר, בחוסר יחס, בחוסר רגישות, בחוסר הסבר אנושי, לקחת את הכסף שהם מקבלים מגרמניה ולהפוך את זה להכנסה, לדעתי זה לא דבר שיכול לקרות במדינת ישראל.
סופה לנדבר: אז אני מבקשת ממך להיות שותף שלי, אני שוב הגשתי את החקיקה הזאת, ולא בגלל שאני עקשנית, בגלל שאני חושבת שלניצולי שואה, אני עכשיו לא אדבר על מה שדיברנו בוועדות, אני חושבת שמגיע להם יחס יותר טוב.
סופה לנדבר: זה שאנחנו כותבים בארכיון ואנחנו אוספים את הדברים, זה טוב, זה מצוין, זה צריך להישאר בהיסטוריה של העם היהודי, אבל יחס נמדד ביחס, איך שאנחנו מתייחסים, לקחת את הרנטה שהם קיבלו מגרמניה, על מה שהם עברו, ולהפוך אותה להכנסה, זה פשע של ממשלת ישראל.
סופה לנדבר: כך אני מגדירה את זה.
סופה לנדבר: ואני פונה אליך, כחבר בקואליציה הזאת, החוק הזה צריך לעבור והרנטה צריכה לחזור לאנשים האלה.
אורי מקלב: אני מקבל את דברייך לחצי העניין.
אורי מקלב: אני מקבל שכל ממשלות ישראל לדורותיהן באמת היו צריכים לעשות יותר למען ניצולי השואה ולפעמים גם ראינו ניצול של השואה.
אורי מקלב: אני קיימתי ועדה לפניות הציבור, כשאת היית בקואליציה ואני הייתי באופוזיציה, בדברים שאנחנו כל הזמן עושים למען ניצולי השואה ואנחנו צריכים להיות שותפים ביחד.
אורי מקלב: השואה לא יכולה להיות שאלה של קואליציה ואופוזיציהף וממשלות ישראל, בכל קואליציה וכל קונסטלציה שהיא צריכים לעשות יותר ומהר למען ניצולי השואה.
אורי מקלב: את יודעת שאני גם הגשתי חוקים שהסכימו ולא הסכימו, אבל ביחד נפעל כן לקדם את הנושאים האלה.
אורי מקלב: זה אני יכול באמת להבטיח לך כפי שרבים מאיתנו.
אורי מקלב: אני מבקש, כדי לא לסטות מהדיון, רפי, אתה סגן נשיא ומנהל מרכז הפיתוח, אתה תספר לנו על התחרות והפיתוח ואחרי זה נבקש מהרבנית אסתר פרבשטיין, מגנזך קידוש השם, להציג כדי גם קצת לגוון בדיון.
<רפאל מרגליות: האתגר באמת, כמו שניתן לנו על ידי 'יד ושם', היה איך אנחנו לוקחים את כל המידע, עדויות וידיאו, אם זה מידע מסודר במסדי נתונים ואם זה מידע של הקלטות, צילומים, סרטים, ואיך אנחנו מייצרים משהו שיגרום לדור הצעיר לקחת חלק בזיכרונות האלה, גם הדור הצעיר וגם להנגיש את זה באינטרנט לכל העולם.
<רפאל מרגליות: לא רק מי שמגיע פיזית לסיורי 'יד ושם' אלא מי שבאמת נכנס לאינטרנט או לאפליקציה בטלפון ורוצה לגשת למידע ולחפש אותו.
<רפאל מרגליות: מה שעשינו, רתמנו את גוף העובדים שיש לנו במרכז הפיתוח ביהוד, יש לנו כ-1,300 עובדים, מתכנתים ומפתחים, חלק מחטיבת התוכנה של ארגון היולט פקרד העולמי ואנחנו נתנו לעובדים משימה בצורה ידידותית לגמרי - - -
אורי מקלב: הפנייה הראשונה הייתה מ'יד ושם' אליכם?
<רפאל מרגליות: הפנייה הראשונה, התחלנו בשיתוף פעולה על בסיס טכנולוגי, אבל באמת הרעיון היה שיש לנו את כל החומר שנוצר ב'יד ושם' ו'יד ושם' אמרו, 'אם אנחנו מנסים באיזה שהיא דרך להנגיש את המידע לשאר העולם, לדור הצעיר, בואו תעזרו לנו בחשיבה הזאת'.
<רפאל מרגליות: לצורך זה פנינו ל-1,300 עובדים, אמרנו להם 'יש לכם כאן תחרות, שבועיים עבודה, תתארגנו בקבוצות של ארבע וכל מי שיש לו רעיון', פתחנו בפניהם את מסדי הנתונים, כל המידע שדיברו עליו, לא כולו חשוף לעולם ולא דרך האינטרנט, הוא יושב עדיין במערכות המידע של 'יד ושם' וחלק מהפרויקט הוא באמת איך מנגישים את זה החוצה.
<רפאל מרגליות: באנו לעובדים, נתנו להם את האתגר, אמרנו שיש תחרות גם נושאת פרסים בסופו של דבר, 'בואו תיתנו רעיונות, כל רעיון שלא יהיה ותבואו עם הרעיון', היו להם יומיים לחשוב על הרעיון ועוד שבועיים לביצוע שלו.
<רפאל מרגליות: היו לנו כ-40 רעיונות שהוגשו מטעם העובדים - - -
אורי מקלב: על חשבון שעות העבודה.
<רפאל מרגליות: על חשבון שעות העבודה, אכן.
<רפאל מרגליות: לא מדובר בעובדים שהפסיקו לגמרי לעבוד לשבועיים, אבל בנוסף לשעות העבודהף והמנהלים גם ידעו את החשיבות, חלק מהמנהלים גם השתתפו - - -
אורי מקלב: בצניעות לא אמרתם את זה, אני קצת עוזר, אני רואה את זה כחלק מהפרויקט הזה.
<רפאל מרגליות: אכן.
<רפאל מרגליות: גם רתמנו את כל הכלים הטכנולוגיים שלנו עבור הפרויקט הזה, הרבה מהטכנולוגיה של אנליזה ומחקר במסדי נתונים מאוד גדולים, וגם את שעות העבודה של העובדים.
<רפאל מרגליות: האמת היא שהתגובות שהגיעו מהעובדים היו מדהימות, כמות מכתבי התודה על זה בכלל שאנחנו משתתפים בפרויקט, היה משהו עצום וגם משהו שרותם את העובדים שלנו לחברה.
<רפאל מרגליות: יצאו פרויקטים שאני חושב שכולנו הופתענו שם בחבר השופטים מהאיכות ומהיכולות של העובדים להרים בזמן כל כך קצר.
<רפאל מרגליות: חלק מהדוגמאות, אחת הייתה, לקחנו את שלוש שעות העדות ואז באותן שלוש שעות עדות הצלחנו בעזרת מנועי החיפוש שלנו ובעזרת מה שקיים באינטרנט, בזמן שהעד מדבר כל הזמן להביא מידע על הערים, על המקומות, על דברים היסטוריים שקרו ובעצם להנגיש את הדברים תוך כדי העדות.
<רפאל מרגליות: דבר שני, בנינו איזה אפליקציה לטלפונים ניידים שאפשרה למי שרוצה לחפש בעזרת אפליקציה לחפש עבור עד, עבור מקום, איזה שהוא פריט מידע, ולהנגיש את זה באייפון או באנדרואיד, שהדור הצעיר מאוד מונגש לו ואוהב לעבוד דרכו ולחשוף את כל המידע שקיים באותן עדויות בטלפונים ניידים.
אורי מקלב: מה המיוחד בקבוצה שזכתה, או ספר לנו מה הגיע למקום ראשון.
<רפאל מרגליות: הזוכה יושב כאן משמאלך והוא בתזמון מצוין יעבור לספר על הפרויקט שהוא עשה ולמה הוא זכה.
אורי מקלב: אני אתן לך להשלים, כדי להשלים את התמונה.
<עומר ברקול: שמי עומר ברקול, אני מנהל מחקר במרתון מחקר בחיפה ויחד עם ענבל טדסקי ויניב סאגו שהיו שותפים איתי באמת נענינו לאתגר שחיים הגדיר, של איך לגשת לווידיאו בעיקר ולתת אפשרות למצוא בתוכו דברים בצורה מהירה.
<עומר ברקול: בהרבה מקרים, למעשה בסביבות 16,000 עדויות תומללו על ידי 'יד ושם' בעבר, חלקן בתמלול במכונת כתיבה, חלקם מתומללים ונמצאים במדיה דיגיטלית והרעיון שלנו היה שכשיש לך טקסט כתוב אתה יכול לחפש עליו, אבל אז אתה לא יודע איפה זה מופיע בווידיאו ומצד שני, כשאתה נמצא בווידיאו, אתה יכול לשמוע את הדבר, אבל אחת הטכנולוגיות שאפשר לעשות זה לנסות לתמלל וידיאו.
<עומר ברקול: יש טכנולוגיות לעשות את זה, בדרך כלל בעיקר בגלל איכות, בגלל מבטא קשה, גם בעברית זה עובד פחות טוב מאנגלית, התמלול לא יוצא מדויק ולכן קשה מאוד לחפש על מידע מתומלל, הרבה פעמים זה יוצא כמעט ג'יבריש.
<עומר ברקול: הרעיון שלנו היה לעשות התאמה בין התמלול לבין הווידיאו, זאת אומרת לתמלל את הווידיאו, לקבל משהו שהוא קרוב לג'יבריש, מצד שני לקחת את התמלול, לעשות איזה שהוא אלגוריתם של התאמה וככה לקבל תמלול שהוא מדויק בתזמון שלו ולאפשר חיפוש על הווידיאו וגם לאפשר אפליקציות אחרות שיכולות להנגיש וידיאו על גבי זה, כמו למשל חיפוש על גבי מפה ולקבל קטעי וידיאו ישירים של הדבר הזה.
אורי מקלב: הדבר המהותי מאוד שהצלחתם זה החיבור בין הדברים, זה היה האתגר הכי קשה.
אורי מקלב: זאת אומרת לא החיפוש ולא הדברים שהיום אפשר - - -
<עומר ברקול: החיפוש זה בשיטות קיימות.
<עומר ברקול: תזכור שכל הפרויקט הזה הוא שבועיים, לחשוב על הרעיון ו - - -
אורי מקלב: כיוון שהוא לא היה במדיה מתקדמת אז החיפוש - - -
<עומר ברקול: נכון.
<עומר ברקול: אז מנועי חיפוש קיימים ויש אפילו דברים חופשיים שאפשר לקחת - - -
אורי מקלב: אם אני ארצה, מטעמים שיש היום, שהסיפור נכתב במכונת כתיבה ואני רוצה להגיע לרגע שהמספר או המספרת מספרים על רגע השחרור, אז אני אוכל, לצורך עבודה שאני רוצה או לצורך - - -
<עומר ברקול: האמת שיש לי פה את האפליקציה, אני יכול להראות לך.
<עומר ברקול: אני יכול גם להדגים אם רוצים.
אורי מקלב: אם תהיה הדגמה קטנה, אבל בלי לעמעם את האורות, מכיוון שזה מפריע, אני מקבל ריקושטים שהרבה צופים בנו ולפעמים זה גם בשידור חוזר, אז הם מבקשים שהדיון שלנו יהיה גם נגיש להם.
<עומר ברקול: כאמור זו האפליקציה שכתבנו, למשל נחפש את המיקום לודז', בפולין, אתה מחפש ומה שאתה מקבל זה את הווידיאו של עדות עם נקודות על גבי הווידיאו שבהן אמורה להופיע המילה לודז', אז שמעתם שהיא אמרה שהיא מלודז'.
<עומר ברקול: ואם אנחנו נקפוץ למקומות אחרים, גם פה היא מזכירה את גטו לודז'.
<עומר ברקול: באנגלית זה עובד מאוד מדויק, המעבר מהווידיאו לשפה הוא די טוב, בעברית זה יותר מאתגר, אנחנו גם יכולים למצוא בעברית.
<עומר ברקול: למשל בן אדם רוצה לדעת אם המשפחה שלו הוזכרה בעדויות של אנשים אחרים, זה משהו שהוא מאוד קשה לעשות אותו, אז אפשר לחפש.
<עומר ברקול: למשל חיפשתי את השם שמוקלר.
<עומר ברקול: אז זו האפליקציה.
אורי מקלב: יופי, תודה רבה, יכול להיות שבהמשך נידרש לכם, אני אומר לכולם, מכם ילמדו, יעשו ישמעו ויראו.
אורי מקלב: הרבנית גב' אסתר פרבשטיין.
אורי מקלב: את צריכה את המצגת?
אורי מקלב: בינתיים נשמע את חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: תודה לך, אדוני, ותודה על קיום הדיון הזה ותודה למשתתפים בדיון הזה.
דב חנין: אני אהיה מאוד קצר, גם מכיוון שאני חייב לרוץ לוועדה אחרת, אבל היה חשוב לי להצטרף לדיון הזה כדי לומר עד כמה אני חושב שהנושא הזה הוא חיוני.
דב חנין: זו כמובן חובה שלנו, של הדור שלי ושל הדורות היותר צעירים, לתעד ולאסוף עדויות לגבי השואה מהניצולים שנמצאים איתנו.
דב חנין: לא כולם אנשים מאוד בריאים, חלקם הם אנשים מאוד מבוגרים ולא עוד הרבה שנים תהיינה לנו העדויות האלה ולכן המפעל הזה, שנעשה היום, של איסוף העדויות הוא כל כך חיוני, גם למען ההיסטוריה, גם למענם של השורדים והניצולים וגם למעננו, כדי שנדע את ההיסטוריה ונדע את מה שקרה.
דב חנין: האיסוף הוא רק פן אחד ממה שצריך להיעשות.
דב חנין: היום אנחנו נמצאים בעולם שבו כמויות הידע שנמצאות בתוך המערכות הן אינסופיות ואין שום דרך להגיע לידע הזה, אלא אם כן אנחנו נייצר מנגנונים של הנגשה ושל נגישות שיאפשרו לאנשים להגיע בנוחות באמצעים הטכנולוגיים הכי זמינים והכי אפשריים למידע שנמצא בתוך המערכת.
דב חנין: לכן שתי החוליות האלה מבחינתנו הן השלמה של אותה חובה, חובת האיסוף וחובת ההנגשה, הן שתיהן שתי פנים של אותו מעשה שהוא מאוד מאוד חשוב ברמה הערכית, ברמה הציבורית וברמה החינוכית.
דב חנין: אני באמת מאוד מברך את כל העושים במלאכה ומאחל לכולנו שבאמת במהירות יהיו בידינו כלים של הנגשה.
דב חנין: אגב, טוב עושים שהידע הזה לא נמצא רק בעברית אלא גם בשפות אחרות, אנגלית ושפות אחרות.
דב חנין: זה חשוב וצריך לתמוך בדברים האלה בכל אמצעי שנמצא בידינו.
אורי מקלב: תודה, דב.
אורי מקלב: בהמשך לדברים שאמרה לפני כן חברת הכנסת סופה לנדבר, אני רוצה לציין את הפעילות הרבה שלך למען ניצולי השואה, פעילות רבה, בין שאר הפעילויות שלך, אבל בהדגש מיוחד לניצולי השואה.
אורי מקלב: הגב' אסתר פרבשטיין, יש לך קשר ל'יד ושם', אני מכיר אותך הרבה בתור 'יד ושם', חברת הנהלה שם.
<אסתר פרבשטיין: שלום לכולם קודם כל, ותודה ל'יד ושם', אנחנו בשיתוף פעולה טוב ובריא עם 'יד ושם' ועם ארגונים אחרים.
<אסתר פרבשטיין: שמי אסתר פרבשטיין, אני משמשת כיועצת אקדמית בארגון שנקרא גנזך קידוש השם מבני ברק, אתם רואים כאן את הסמל שלו, הוא נוסד ב-1964.
<אסתר פרבשטיין: בתפקידי היומיומי אני ראש חוג ללימודי המכללה במכללה ירושלים.
<אסתר פרבשטיין: אני באה בעצם עם שני הכובעים האלה, כיום כנציגת הגנזך בעיקר.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו ארגון קטן, כמו הרבה ארגוני שואה ברחבי הארץ.
<אסתר פרבשטיין: העובדה הזאת היא מצד אחד מצמצמת אפשרות, מכל הבחינות, מצד שני היא נותנת לנו אפשרות לעבוד כארגון נגיש מאוד, קרוב מאוד, לומד מהרבה אחרים ומפתח מה שאנחנו חושבים שחסר.
<אסתר פרבשטיין: במקרה הזה קראתי לתגובה שלי 'הזיכרונות שאינם עוד שכוחים', כי הנישה שלנו היא לעסוק באיזה שהוא פן שהיה מוזנח שנים רבות שבשנים האחרונות, מכיוון שהגנזך והמכללה הניפו אותו, נכנס כבר לעוד מערכות ונכנס כבר ל'יד ושם', בתוקף זה, אתה מכיר אותי, כי אני באמת מרגישה כמעבירה מבאר לבאר, מהבאר של 'יד ושם', עם הידע הרחב הכללי, לבארות של המגזרים שאיתם אני עובדת, אבל מהבארות הענקיים שיש גם שם ל'יד ושם'.
<אסתר פרבשטיין: אני אסביר קצת את המושג הזה.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו עשינו שינוי טכנולוגי מאוד גדול בגנזך קידוש השם.
<אסתר פרבשטיין: זה מקום קטן מבחינה פיזית, יש בו הרבה מאוד חומרים והטכנולוגיות מאפשרות לנו להתקיים בינתיים גם במקום קטן.
<אסתר פרבשטיין: המיקוד שלנו הוא במשמעות היהודית של השואה, למרות ששואה זה בכלל, אבל אנחנו יודעים שהמשמעות של השואה, ברור לנו שהיא גם משמעות אוניברסאלית, גם משמעות ציונית בעיקרה וגם משמעות של המסורת היהודית.
<אסתר פרבשטיין: יש ארגוני גג שעוסקים בכול בצורה כללית, אנחנו הרגשנו שיש הזנחה של סיפור היהדות האותנטית, של הערכים היהודיים, היהדות המאמינה, ומשתדלים להימנע ממושגים כמו היהדות החרדית, כי זה לא רק.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו עוסקים בכל מיני נושאים של מסורת יהודית מתוך הדגשה שלמרות השבר הגדול של השואה יש נקודות של רצף וחייבים לזכור ללמוד אותן, כי אנחנו חלק מהרצף הזה.
<אסתר פרבשטיין: לא נולדנו מחדש ולא נולדנו מהשואה, גם הזהות שלנו לא נולדה מהשואה והנקודה שלנו היא לשמר, כפי שתראו, דברים שעדיין לא שימרו, דברים שמדגישים את הרצף שבתוך השבר ולכן אנחנו עוסקים בחלק מהנושאים, ותוכלו לראות כאן, בין החיים היהודיים שלפני, הנושאים של ערכים יהודיים בכל מיני מצבים משתנים בשואה, מנהיגות, קהילה, שמירה על הרוח במחנות הריכוז, אמונה לאחר השואה וכו' וכו', שאלה נושאים שאומרים שיהודי נשאר יהודי בכל מצב עם דילמות, עם תגובות, בואו נראה מה הם סיפרו.
<אסתר פרבשטיין: הבעיה העיקרית שלנו היא שהרבה יהודים מהמגזר הדתי והחרדי, או שלא סיפרו את העדות, מסיבות שונות, למשל חששו מ'יד ושם', כי היה ברור שבשנים הראשונות, בעשרות השנים הראשונות, ל'יד ושם' הייתה תפיסה אידיאולוגית שלא תאמה את התפיסה שלהם, הם אמרו מה זה ללכת ל'יד ושם', או מה זה ללכת לספילברג, ואנחנו הגענו למצב שבשנות ה-90, כשהתחלנו את הפרויקטים האלה, התחלנו בעזרת ספילברג ואחר כך עם 'יד ושם' ואחר כך באופן עצמאי, הגענו למצב שאנחנו מוצאים בקהילות האלה המון אנשים שלא נתנו עדות וגם אנשים שנתנו עדות, אבל לא נשאלו על הערכים האלה, או על החיים הדתיים, או על החגים ומכיוון שלא שאלו רבים מהם פנו אלינו ואמרו 'יש לנו עוד מה לספר'.
<אסתר פרבשטיין: הגיע יהודי מוונצואלה, שומע עלינו ואומר 'יש לי סיפור מדהים על השואה', ואני שואלת אותו 'נתת כבר עדות?' 'חמש שעות', 'ולמה לא סיפרת?
<אסתר פרבשטיין: ' 'לא ידעתי שזה מעניין'.
<אסתר פרבשטיין: הנושא הזה של 'לא ידעתי שזה מעניין' הוא תוצאה של הרצון לאסוף הרבה ידע על מה שעשו לנו ופחות ידע על איך אנחנו הגבנו, או איך אנחנו הגבנו עם המסורת ועם הכלים ועם החינוך לאורך הדורות שהעם היהודי קיבל.
<אסתר פרבשטיין: לכן התחלנו בשני פרויקטים שהפכנו אותם נגישים באתר, אולי אני מיד אראה לכם את האתר וגם את הנגישות, ובגנזך קידוש השם יש מדורים שונים, כרגע לצורך הדיון והטכנולוגיה של העדויות אני אתרכז רק בשני דברים, הקטע של העדויות והעלאתם לאתר ובאיזו דרך, מה בחרנו לעשות, והקטע של טקסטים.
<אסתר פרבשטיין: אולי אני אתחיל בקטע של טקסטים, כי אתם רואים כאן במסך תמונות של ספרי קודש, מה להם ולנושא השואה.
<אסתר פרבשטיין: התברר לנו שהייתה מחשבה שאנשים דתיים, רבנים או מנהיגים, לא כתבו במשך שנים זיכרונות על השואה ומשנות ה-90 התחיל גל ולא היא, מצאנו שזיכרונות, אנחנו מדברים על מאות כתבי זיכרונות על השואה, נכתבו במבואות לספרי קודש, כמו שהיה מקובל במסורת היהודית, מפני שכתיבת ספר אוטוביוגרפי לא הייתה ערכית ולא הייתה משמעותית לתלמידי חכמים.
<אסתר פרבשטיין: האתגר היה להוציא ספר של חידושי תורה, של דרשות, של פרשנות, ואז אנחנו מוצאים שבמבוא הם כותבים את קורותיהם.
<אסתר פרבשטיין: זה נשמע פשוט, זה לא פשוט, כי אין מפתח לדבר כזה.
<אסתר פרבשטיין: גם בעידן הדיגיטציה עדיין אין לנו את התכנים של מבואות לספרים.
<אסתר פרבשטיין: מה שאנחנו עשינו בפרויקט משותף של גנזך ושל המכללה זה פשוט לשבת ולאסוף ספר אחרי ספר, ספרי קודש, מ-1945, חלקם נמצאים בספריות בתי מדרש - - -
אורי מקלב: את חטאיי אני מזכיר, הייתה לי משיכה מאוד גדולה כשהייתי צעיר לשבת באוצר הספרים ולחפש בהקדמות, למצוא שם דברים מאוד מעניינים, אבל זה היה באמת חריג.
אורי מקלב: זה אחד הדברים שאני רואה של חומר שנמצא ויכול להיות שכבר חלק גדול לא נמצא, צריך לציין שהספרים האלה, חלקם כבר לא - - - לא כל הספרים נגישים היום ונמצאים היום, חלקם ספרים שכמעט ולא מוצאים אותם, נדירים מאוד וקשה גם להשיג אותם.
<אסתר פרבשטיין: חלקם רק בהוצאות ממש לקהילה, למשפחה.
<אסתר פרבשטיין: הזכרת נקודה חשובה, זה לא חידוש של השואה, אנחנו יודעים על גדולי ישראל בהרבה דורות שבמבוא כתבו את קורותיהם, החידוש הוא שיש כאן דבר אינטנסיבי מאוד, מאפיין מאוד, הצורך לספר, הצורך להנציח בא לידי ביטוי בסוגה, בז'אנר הזה, שלא היה נודע.
<אסתר פרבשטיין: האיסוף היה חלק ראשון, היינו צריכים להקליד הכול, להכניס למנגנון חיפוש ויצרנו דאטה ויצרנו מאגר שעומד היום באתרים שלנו והרבה מאוד חוקרים ותלמידים, הקשר שלנו למערכת החינוך הוא קשר מאוד בסיסי ואני אתאר אותו עוד מעט.
אורי מקלב: הציבור יכול להגיע לחומרים האלה?
<אסתר פרבשטיין: כן, כל הדברים נגישים באתרים ובטכנולוגיות ממוחשבות ידועות.
<אסתר פרבשטיין: למשל בכסף של העדויות אנחנו נותנים עם אידיאה, אותה תוכנה שמאפיינת את רוב המוזיאונים בארץ, אנחנו לא הגענו לטכנולוגיות החדשניות האלה, הלוואי שנגיע ואנחנו נעזרים בהם.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו נעזרים ב'יד ושם', אנחנו נעזרים המון בג'ואיש ג'ן, שלא הזכירו את זה כאן, צריך להזכיר שיש עוד חברות גדולות שעושות מנגנוני חיפוש והשקה ואנחנו חייבים לעבוד עם כולם ואולי פעם נצליח גם את החומרים האלה להכניס בצורה כזאת.
<אסתר פרבשטיין: מכל מקום כולם ממוחשבים וכולם בטכנולוגיות נגישות, לכן אנחנו כאן.
<אסתר פרבשטיין: זה הקטע של איסוף טקסטים.
<אסתר פרבשטיין: גם היום, אחרי שיש עדויות, יש ערך עצום לטקסטים ואנחנו מקבלים הדים מהרבה חוקרים, אחת מהן היא פרופ' חוה דרייפוס, שעוסקת הרבה בין האישי לציבורי בקורות השואה וכו' וכו' והיא אומרת לי שהיא לא מבינה היום איך חוקר יכול לגשת לנושאים האלה בלי לקרוא את הטקסטים הרבניים האלה, שהם חלק מקורות השואה.
<אסתר פרבשטיין: אני לא אדבר כעת על אוסף התמונות שלנו, כי אני באמת רוצה להתרכז בנגישות והנושא השני הוא הנגשת עדויות ויזואליות.
<אסתר פרבשטיין: אוסף העדויות שלנו לא מגיע לאלפים, הוא מגיע לכמה מאות, אבל המיוחד בו שזה באמת אוסף של ניצולי שואה שהיינו צריכים לגבות את העדויות במה שקראנו היערכות תואמת מגזר.
<אסתר פרבשטיין: היינו צריכים לשכנע אותם שלהסריט אותם בווידיאו זה לא טלוויזיה, זה לא דבר מאיים, היינו צריכים דחיפה של רבנים, היינו צריכים לבנות שאלונים מתאימים והשאלון והדמות של המראיין, יש להם ערך גדול מאוד.
<אסתר פרבשטיין: קודם כל אתה מדבר בקודים, הקודים מובנים, המראה מובן, האמון, יצירת האמון, ומאות העדויות שאנחנו הגענו זה באמת בתהליך מאמץ מאוד, חשוב מאוד וכיום בכל מקומות ההוראה הדתיים, מהמכללות והתיכונים ועד הסמינרים של בית יעקב, הדברים האלה מגיעים לידי שימוש.
<אסתר פרבשטיין: היישומים במערכת החינוך, אולי אני אדבר עליהם בסוף, הם רבים, ואני רוצה להראות לכם דוגמה אחת מהדברים ולהדגיש אותם.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו גם לא מעלים עדויות של שעות, אנחנו מעלים קליפים.
<אסתר פרבשטיין: הקליפים, של בין דקה לשלוש דקות, עוסקים בנושאים שלנו.
<אסתר פרבשטיין: חשוב לנו מאוד שבמערכת החינוך, שהיום כוללת למידה משמעותית ולמידה באמצעות פרויקטים ועבודות גמר של תלמידים וכו' וכו', חשוב לנו ליצור את הקטע המרתק שיש בו איזה שהיא אמירה וגם קטע שקשור לנושאים היסטוריים.
<אסתר פרבשטיין: חשוב לומר שאנחנו לא עוסקים רק בגבורה הרוחנית ובמסורת, תמיד זה יהיה על רקע היסטורי וכמובן אנחנו מוסיפים את הקטע הזה.
<אסתר פרבשטיין: אז אולי אני אראה לכם קטע אחד של העדות, כדי להתרשם יותר, ואני אולי אסביר דרכה מה אנחנו עושים.
<אסתר פרבשטיין: אחד מילדי בוכנוולד, בונים ויז'נסקי.
<אסתר פרבשטיין: (סרטון).
<אסתר פרבשטיין: זה אחד הקליפים הקצרים של הנער הזה שהוא עומד במִפקד שעות ובעדות שלו הוא משלב מצד אחד את האמונה שלו, מצד שני את המחויבות שלו.
<אסתר פרבשטיין: ברבות הימים הוא היה מפקח במשרד החינוך ובעדויות האלה, כפי שאמרתי, במקרה הזה את העדות הזו אנחנו משלבים כשאנחנו מדברים, או בתכנית של שיקום ניצולי השואה, או בתכנית של העמידה הרוחנית במחנות הריכוז, על מה חושב ילד יהודי כשהוא עומד במפקד ואיך הוא בטוח שהואי וכל למלא את התפקיד הזה ואכן ממלא אותו.
<אסתר פרבשטיין: זה כמובן רק חלק אחד, ואנחנו נחזור למצגת, אני אומר רק כמה מילים, אני מתאפקת לא להביא עדויות נוספות.
אורי מקלב: זה מרתק מאוד, אבל חייבים - - -
<אסתר פרבשטיין: ראיתי להראות לכם את האתר דרך כאן, אתם תצטרכו להאמין לי ולהגיע לאתר בעצמכם ולראות שם גם את העדויות וגם את הדברים האחרים.
<אסתר פרבשטיין: אני אסיים בעניין הזה של היישומים במערכת החינוך.
<אסתר פרבשטיין: כפי שאמרתי, אנחנו רוצים להגיע לדור הצעיר ואנחנו עושים הרבה מאוד עבודה עם השתלמויות מורים, אצלנו ובשיתוף עם מוסדות אחרים.
<אסתר פרבשטיין: יושבת כאן המפקחת בלהה גליקסברג, שמשקיעה המון המון בקשר הישיר בין התלמידים לניצולים.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו חלק מזה.
<אסתר פרבשטיין: מכיוון שאנחנו עובדים עם מגזר שיש קצת קודים ומכירים זה את זה, הנושא הזה של פרויקטים של משרד החינוך בשיתוף איתנו יקר לנו מאוד מאוד.
<אסתר פרבשטיין: וכמובן גם במגזר החרדי, ששם אין עוד מערכת מובנית של הוראה ואנחנו משקיעים הרבה בתכנית גילאית ובתכנית אחרת כדי להגיע אליהם.
<אסתר פרבשטיין: כפי שאמרתי, בשנים האחרונות, בפרויקטים של משרד החינוך, אנחנו מרגישים שהמקום הקטן שלנו יכול לקחת חלק גדול, כמו בנושא של למידה משמעותית, כמו בנושא של עבודת גמר.
<אסתר פרבשטיין: חלק מהעבודות שלנו נכנסו לתכנית הלימודים של משרד החינוך, כמו הנושא של דילמות, שאלות הלכתיות ושאלות מוסריות בתקופת השואה.
<אסתר פרבשטיין: ועוד הדרך רחוקה, אבל באמת ברוך ה' הטכנולוגיה עומדת כאן לשירות התכנים ועל זה נאמר זכה עזר, לא זכה כנגדו.
<אסתר פרבשטיין: אנחנו מקווים שרק זכה עזר.
אורי מקלב: איך באמת מקום כזה מתקיים?
אורי מקלב: מאיפה הוא חי?
<אסתר פרבשטיין: אני לא רוצה להתבכיין בשבילו, אני רק עובדת שלו, אבל הוא בנוי על תקציבים מפה ומשם.
<אסתר פרבשטיין: יש לו ארכיון מאוד מעניין, אוספים, לא ארכיון רגיל שמקבל הכול, אלא אוספים שקשורים בדמויות או בפעילויות או בארגונים שקשורים בציבור הזה ומשרד החינוך ופה ושם ואנחנו כל הזמן מבקשים לבוא ולראות.
<אסתר פרבשטיין: לצערי הרב עוד לא אישרו לנו את התקן של מכוני שואה, מכל מיני סיבות, מפני שאומרים שהקריטריונים האלה מתגלגלים.
<אסתר פרבשטיין: כבר לפני עשר שנים הגשתי בקשה והתשובה שקיבלתי 'כן, יהיו קריטריונים'.
<אסתר פרבשטיין: מי שנכנס לשם לפני עשר שנים נכנס, מי שלא, בינתיים עומד בחוץ.
אורי מקלב: זה מוזיאון ולא מכון.
<אסתר פרבשטיין: זה לא מוזיאון עדיין, אבל יש כבר מגרש של עיריית בני ברק, יש כבר תכניות בנייה ואנחנו מקווים שנהיה גם מוזיאון.
<אסתר פרבשטיין: זה לא אומר להחליף, לא את 'יד ושם' ולא את משואה ולא שום מקום אחר, אבל זה אומר לתת זרקור על זיכרונות שכוחים שאין להם מספיק מקום ואלה אותם זיכרונות, כפי שהדגשתי, שידברו על הרצף בתוך השבר.
אורי מקלב: תודה רבה, באמת מרתק מאוד וחשוב מאוד.
אורי מקלב: אנחנו מודים לך, הרבנית פרבשטיין, כמייצגת את גנזך קידוש השם, יחד עם גב' גליקסברג.
אורי מקלב: יפעת בכרך-רון, סגנית מנהלת אגף תקשורת ב'יד ושם', את רצית קודם להשלים משהו בנושא הסייבר.
<יפעת בכרך-רון: רק רציתי להשיב ליואל חסון.
<יפעת בכרך-רון: אתר האינטרנט של 'יד ושם' שייך לאגף שאני עובדת בו ויש לנו הרבה חשיבה לגבי תלמידים ומורים.
<יפעת בכרך-רון: יש לנו סקשן שלם באתר שבו יש חומרים למורים, כל תכנית הלימודים החדשה 'בשביל הזיכרון' גם נמצאת באתר.
<יפעת בכרך-רון: היום 'יד ושם', כשהוא עושה מחקרים, אנחנו לא הוצאנו את זה כספר, אלא הפרויקט הפך להיות פרויקט מקוון.
<יפעת בכרך-רון: יש לנו כמה פרויקטים מקוונים, מחקריים, שמהווים בסיס גם לדוקטורנטים וגם לתלמידים.
<יפעת בכרך-רון: ועוד משהו שאני מזמינה אותך זה להיכנס לאתר, יש לנו מעל 150 תערוכות, דיברת על סיור וירטואלי ב'יד ושם', אתה לא צריך סיור וירטואלי ב'יד ושם' כי יש 150 תערוכות שעומדות בפני עצמן ונותנות לך חוויה שהיא כמו מוזיאון, אבל מהבית, בשבע שפות.
אורי מקלב: יש כאן הצעה של מנהלת הוועדה שהוועדה כוועדה, עם חברי הכנסת, נערוך סיור ב'יד ושם', סיור של ועדת המדע.
אורי מקלב: לוועדה תמיד יש מה ללמוד, גם מי שהיה, ויש מה לחדש ותמיד טוב לרענן את הדברים האלה.
אורי מקלב: ברשותכם, גב' יונה לקס, יושבת ראש עמותת יתומי מנגלה, את רצית להוסיף משהו.
אורי מקלב: ממש במספר מילים.
<יונה לקס: בכמה מילים אני לא יודעת, אבל אני רוצה להציג פה איזה שהיא בקשה של התייחסות לעניינים.
<יונה לקס: לא מזמן התקיים כנס באוניברסיטה מסוימת בארץ בה מציגים חידושים לגבי מתן סליחה לנאצים על כל מה שעוללו, בעיקר ליהודים.
<יונה לקס: אני מאוד מברכת כל מוסד או כל גורם שדוגל ועובד ועמל בשביל להנציח ובשביל להזכיר.
<יונה לקס: בנקודה הזו זה צרם לי מאוד מאוד, קריאה כזאת של לסלוח לנאצים באופן כולל, שזה צריך להגיע מציון וממוסד אקדמי ישראלי שמוסר שישנו רעיון כזה ושצריך לקבל אותו.
<יונה לקס: אני בדעה שמוסד כמו 'יד ושם', שהוא עוסק בנושא הזה ופועליו מבורכים באמת, צריך היה להיכנס לתמונה הזאת ובכל זאת לפעול, להתריע, אפילו להתריע למוסדות ישראליים, שנושא כזה לא יכול לעלות באופן פומבי בו בזמן שעד היום גרים ונמצאים כל כך הרבה ניצולים ורגשותיהם באמת נפגעו כתוצאה מכך, והנה לא הגיעה שום תגובה מאף מוסד ציבורי גדול.
<יונה לקס: אני תוהה למה זה כך.
<יונה לקס: עוד מה שרציתי להוסיף.
<יונה לקס: אני ניצולת שואה ואני נתתי עדות שלי בשנת 1951 או 1952.
<יונה לקס: היום אני מאוד מעורה בעניינים, אני עוסקת מאז ומטפלת בניצולי שואה ומכירה יותר ושמעתי יותר על ההתרחשויות, על מה שהיה, ואני חייבת לומר פה על דברים שאני על בשרי עברתי לא נקלטו עדיין, הייתי אומרת, עד לא מזמן, בוא נאמר ככה.
<יונה לקס: אני חושבת שעדויות כאלה שניתנו בתקופות כל כך מוקדמות צריך לחדש אותן, לכתוב אותן מחדש, לדרוש מאנשים שיכתבו מחדש, כי מתברר שהיו דברים שבאמת הניצולים עצמם לא ידעו באותה תקופה על הכוונות של הגרמנים ועל המטרה ולאן מובילים אותם וזה רק התברר במשך הזמן.
אורי מקלב: אני מניח שיש גם דברים, כפי שאומרת גב' לקס, שגם מי שנתן עדות לפני כמה עשרות שנים, יש דברים שמתחדשים, שנזכרים, שמקבלים מבט אחר, הוא רואה שזה משהו משמעותי, הוא יכול להוסיף נדבך, מה שאז לא הייתה מספיק חשיפה לדבר או שהוא לא חודד מספיק.
אורי מקלב: יש לך אוזן קשבת, גב' לקס, יש אוזן קשבת, אני ראיתי לפי שפת הגוף של ד"ר חיים גרטנר, שהדברים שלך נקלטו ויש כנראה מה לעשות בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו מאוד מודים על הדברים ויש לך גם את הזכות המוסרית לבקר את מה שביקרת בחלק הראשון של דברייך.
אורי מקלב: גב' בלהה גליקסברג, ממשרד החינוך, בבקשה.
<בלהה גליקסברג: שמי בלהה גליקסברג, אני מפמ"ר, ראשי תיבות מפקחת מרכזת על לימודי ההיסטוריה בחינוך הדתי ואני באמת מהמקום שלי, כמובילה של לימודי ההיסטוריה בחינוך הדתי, רוצה לברך על כל היוזמות שנשמעו כאן.
<בלהה גליקסברג: הרבנית פרבשטיין כבר תיארה את שיתוף הפעולה ההדוק שיש גם עם גנזך קידוש השם וגם עם מרכז לימודי השואה וגם עם 'יד ושם', אבל אני חייבת להוסיף באופן אישי, כבת הדור השני, אבי, זאב ליבר ז"ל, רואיין במסגרת הפרויקט של סטיבן שפילברג לפני כ-20 שנה במיזם כזה שינגיש את העדות שלו, את סרט ההקלטה שלו, לא רק למשפחה אלא גם לקהל הרחב, לציבור התלמידים.
<בלהה גליקסברג: זה מבחינתי גם התרגשות אישית, אבל אני רוצה לספר בהזדמנות הזו ולהתחבר לנושא שעלה כאן מאוד חזק, הנושא של חיבור התלמידים לעדויות ולניצולי השואה.
<בלהה גליקסברג: אנחנו מובילים כבר במסגרת לימודי היסטוריה בחינוך הדתי כבר ארבע שנים מאז שנת הלימודים תשע"ג תכנית שנקראת בשם תכנית 'חמ"ד ועד'.