GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אבל אני דווקא הייתי רוצה שתתמקד לא בנושא המחקרי ששמענו אחרים וותיקים, אלא דווקא כחוקרים צעירים - מה מידת ההשפעה שתהיה עליכם כשמעבירים לפריפריה, שזה באמת מרקם החיים, בסיס החיים שלכם השתנה, ולא יהיו אנשים שמכיוון שאנחנו מקרבים את הפריפריה למרכז וישנם חוקרים שנמצאים בצפון, והידיעה לחזק את הצפון.
אורי מקלב: מה מידת ההשפעה מנקודת הנחה שהמחקר המקצועי עצמו לא ייפגע אם ייתנו את כל הכלים, הנחה כזאת.
יואל חסון: הייתי גם מוסיף, אם אפשר, אם נגיד חוקר כמוך, מה אתה חושב וחבריך, עמיתיך, מה היו צריכים, מה היה צריך כדי לגרום להם, בהנחה שבאמת כל מה שהיושב-ראש אמר קורה, אבל כבן-אדם, החוקר שצריך לעבור ממקום למקום - מה היה נדרש ממנו כדי לאפשר את המעבר הזה.
<אסף שדה: כל הדברים האלה אני חושב שנאמרו במילים שונות משני הצדדים.
<אסף שדה: נאמר אקו-סיסטם, נאמר משולש ברזל, נאמר מרקם שמאפשר יצירה - - -
אורי מקלב: אבל זאת פגיעה במחקר.
אורי מקלב: מנקודת הנחה שהמחקר לא יפגע, איך הוא אמר?
אורי מקלב: גם מעבירים אולי חלק מהדברים.
אורי מקלב: לא ייפגע הנושא המחקרי המקצועי, בהנחה כזאת, אבל אתה כחוקר, זה מה שחשוב לנו, מה משמעות ההעברה הזאת לחוקרים צעירים?
יואל חסון: מה יגרום לך לקחת את המזוודות ואת המשפחה?
אורי מקלב: החוקרים הוותיקים אומרים: אנחנו עוד שנה, נקדים את הפנסיה, יפצו אותנו.
<אסף שדה: אני לא הבן-אדם הנכון לשאול, אני אגב תושב הגליל.
<אתי מדר יצחק: תחזור אלינו הביתה.
יואל חסון: אז מה יגרום לך לחזור הביתה?
אורי מקלב: נשאר בבית.
<אסף שדה: אני בבית.
<אסף שדה: אני עובד בבית-דגן, אני גר בגליל, ואני משוכנע – התשובה שלי היא תשובה במסגרת המחקר, כי כחוקר אני לא מבין איך, אני לא בקיא בהיבטים הארגוניים הגדולים – אבל כמדען שמנהל מעבדה אני לא מבין איך אני יכול לתפקד ולהביא תוצרים איכותיים כמו שוולקני יודע לספק במיקום אחר.
<אסף שדה: למה?
<אסף שדה: בגלל אותו אקו-סיסטם.
<אסף שדה: חשוב לי להדגיש, משך זמן ההתאוששות, אפשר להסתכל עליו בקלות.
<אסף שדה: אם עכשיו אנחנו פוגעים בדור הצעיר של החוקרים בגלל אובדן קליטה, בגלל הוצאה מתוך אותו מרקם, אז לוקח 30 שנה עד שהם הופכים להיות חוקרים מהסגל הבכיר.
<אסף שדה: סגל בכיר מוחלש.
<אסף שדה: אותו סגל בכיר צריך לקלוט חוקרים חדשים.
<אסף שדה: הוא לא יכול לחנוך אותם ולקלוט אותם כמו שצריך.
<אסף שדה: האפקט הזה נמשך הרבה זמן.
<אסף שדה: צריך לחשוב על זה במונחים של 30 שנה לפחות.
אורי מקלב: זה מה שדיברו.
אורי מקלב: באמת חשוב מה שאתה אומר, רק אני חייב – ממש משפט.
<אסף שדה: אני רוצה רק להוסיף עוד דבר אחד חשוב בגלל שכולם קיבלו פה דף מידע על החשיבות של וולקני.
<אסף שדה: ויש פן נוסף שלא נכנס כאן והוא מאוד משמעותי, וזה ההיבט הסביבתי.
<אסף שדה: מכון וולקני הוא מכון למחקר חקלאי, אבל בערך שליש מהמחקרים נוגעים גם באיכות סביבה.
<אסף שדה: חקלאות בקנה מידה לאומי קשורה באופן הדוק לאיכות סביבה, מים - - -
אורי מקלב: בתוך המכלול.
אורי מקלב: הדברים בעקרון נאמרו.
אורי מקלב: אני מתנצל, אבל אני מצטער.
אורי מקלב: בבקשה, גיורא.
<גיורא זלץ: תודה רבה על הזכות לומר את הדברים, ואני אנסה רק להוסיף, לא לחזור על דברים שנאמרו.
<גיורא זלץ: אני כן רוצה לומר שעם הרוב הגדול של הדברים אני מסכים, כולל דברים שיורם אמר.
<גיורא זלץ: באמת הנושא של החור השחור, לא בגלל שאני לא מסכים אתך, אלא אין לי עמדה כי אני לא מספיק מקצועי כדי להגיד את זה, אבל גם אל הייתי אומר בביטחון כזה שזה קיים.
<גיורא זלץ: אבל כן הייתי רוצה לפתוח ולומר לכולנו שגם המילים וגם המוזיקה, גם הטרמינולוגיה חשובה.
<גיורא זלץ: אנחנו לא אויבים אחד של השני, ואני שומע פה מכל הצדדים יותר מדי כעס, ואני מזכיר לכם שכעס מביא כעס, ושנאה מביאה שנאה, בדיוק כמו שרצון טוב מביא רצון טוב, ואהבה מביאה אהבה.
<גיורא זלץ: אז אני מציע לכולנו לשנות קצת את הטרמינולוגיה אפילו של השיח הזה.
<גיורא זלץ: אני רוצה להתייחס לכמה דברים, ובאמת רק להוסיף.
<גיורא זלץ: קודם כול, אסף, אני מברך אותך על שובך לארץ.
<גיורא זלץ: איפה אתה גר בגליל, דרך אגב?
<אסף שדה: בהרדוף.
<גיורא זלץ: אני רק רוצה לבשר לך שכמוך יש 28 חוקרים ברמות הכי גבוהות שהגיעו לבית-ספר לרפואה בשלוש שנים האחרונות, 14 מהם חזרו מחוץ-לארץ בדיוק כמוך, למיג"ל הצטרפו מעל 30 חוקרים בשנתיים האחרונות, יותר מחצי מהם הגיעו כמוך מחוץ-לארץ.
<גיורא זלץ: זאת אומרת, אני מברך על חזרתך, אבל חשוב לי לומר - - -
<גיורא זלץ: ביקשתי, בואו נעשה את זה טיפה אחרת.
<גיורא זלץ: חשוב לי לומר שגם בגליל העליון ובקריית-שמונה ובמגדל-שאמס יש אנשי מחקר רציניים מאוד, ויש מכון מיג"ל שהוא מכון מחקר מצוין, בית-ספר לרפואה.
<גיורא זלץ: זאת אומרת, בואו לא נחשוב - - -
<גיורא זלץ: תכף אדבר על זה, כי ההערה שלך מאוד מאוד חשובה.
אורי מקלב: תתייחס במשפט.
<גיורא זלץ: אני רוצה לומר מה שאלת, כי אני חושב שזאת שאלה מצוינת.
<גיורא זלץ: תראו, ענף היצוא הראשון במדינת ישראל בעשור האחרון, לפי דעתי אפילו קצת יותר, אתם יודעים מהו?
<גיורא זלץ: מה אנחנו מייצאים הכי הרבה?
חיים ילין: ברור, מלחמות ונשק.
<גיורא זלץ: אנחנו מייצאים חברות ורעיונות.
<גיורא זלץ: זה מה שמדינת ישראל מייצרת, מייצאת החוצה.
חיים ילין: 12 מיליארד דולר בשנה.
<גיורא זלץ: למה היא מייצאת חברות ורעיונות?
<גיורא זלץ: כי בעולם הגלובלי, שבאמת הרוב קשור באנשים ובשכל שלהם, אפשר להעביר כמעט כל דבר לכל מקום.
<גיורא זלץ: יש מעט מאוד תחומים – והחקלאות היא אחד מהם, ופה אני מתחבר למה שאסף אמר ויורם וגם אבו אמר ויצא – אותו משולש ברזל, ודיברנו על זה, על חקלאות וחקלאים.
<גיורא זלץ: אחד הדברים שאי-אפשר להעביר, ואי-אפשר לעשות בלי שטחים, בלי בעלי-חיים, בלי בתי גידול לבעלי-חיים, זה חקלאות.
<גיורא זלץ: חקלאות, מו"פ חקלאי צריך להיות בסביבה שיש בה חקלאות.
<גיורא זלץ: לא סתם, בגליל העליון, אלי דיבר על זה, ובגולן, בגלל תנאי האקלים, בגלל מים מתוקים קרים וחמים, בגלל הרבה מאוד דברים, חלק גדול מאוד – נכון שהשטח בערבה הוא יותר גדול, אבל חלק גדול מאוד, ודאי ממגוון הגידולים החקלאיים הוא בגליל העליון ובגולן.
<גיורא זלץ: חלק גדול מאוד מגידולים במדינת ישראל הם רק בגליל ובגולן, כמו למשל, בקר לבשר, דגים במים מתוקים, כמו תפוחים ועוד דברים.
<גיורא זלץ: כי יש שם את התנאים ויש שם חקלאים מצוינים ויש שם מו"פ חקלאי.
<גיורא זלץ: ולכן, אני חושב שבהסתכלות של מדינה – וכל מה שאמרת נכון, ואני מסכים אתו – בהסתכלות של מדינה כמו שאלי ציין, אם היום היו מחליטים איפה להקים מכון מחקר – כמו מכון וולקני שהוא מכון מדהים עם אנשים מדהימים – היו מקימים אותו בצפון.
<גיורא זלץ: רגע, לא סיימתי.
<גיורא זלץ: שנייה אחת.
אורי מקלב: ממש משפט לסיכום.
<גיורא זלץ: אני חושב שכל מה שנאמר פה על המרקם מסביב למכון וולקני, על התעשייה שנוצרת, ועל האקדמיה ועל בתי-הספר, כבוד היושב-ראש, זאת נקודה מאוד חשובה שלא אמרו, בדיוק המרקם הזה זאת הסיבה למה להעביר את זה לצפון, בשביל לייצר גם שם מרקם של תעשיות מתוחכמות, של מחקר, של בתי-ספר, ועוד ועוד.
<גיורא זלץ: ולכן, אני חושב שחלק גדול ממה שנאמר פה הוא נכון, אבל אם אנחנו נסתכל בראייה קצת יותר שלמה ומלאה – ולכן אני קורא לאנשים ממכון וולקני, ואני גם אומר לעצמנו, לא לריב אחד עם השני, אלא לנסות, ואני רוצה לגייס אתכם, לא מחר ולא מחרתיים, אני רוצה לגייס אתכם, כי אם אתם – שנייה אחת, באמת אני מסכם – כשתלכו הביתה ותחשבו גם על מה שנאמר, ותנסו להסתכל על זה ממבט קצת יותר רחב, אז גם אתם לעצמכם תגידו שהרעיון הזה הוא נכון.
<גיורא זלץ: ואני מזמין אתכם וקורא לכם: בואו תתגייסו אתנו ביחד, אפשר לעשות פה משהו מחולל שינוי ברמה לאומית וברמה בין-לאומית, ולהחזיר את ישראל למקום שלה בעולם כמדינה שמובילה מחקר חקלאי, ואנחנו לא נמצאים שם היום.
אורי מקלב: תודה רבה לגיורא.
אורי מקלב: פרופ' דן לבנון מדען ראשי לשעבר במשרד החקלאות, ותושב הצפון, ממש בקצרה, בבקשה.
<דן לבנון: קודם כול, כבוד היושב-ראש וחברי כנסת נכבדים, וכל החברים ואורחים, אני בהחלט מבין את הדאגה של עובדי מכון וולקני להצעה הזאת.
<דן לבנון: בהחלט מבין.
<דן לבנון: הייתי 25 שנה איש סגל במכון וולקני, מתוכם הייתי גם בתפקיד ניהולי במכון, ואחר כך הייתי גם מדען ראשי של משרד החקלאות לא מעט שנים.
<דן לבנון: מכיר את המערכת, אני מבין את הדאגה האישית ומבין גם את הדאגה לעתיד המחקר החקלאי.
<דן לבנון: מבין.
<דן לבנון: ויורשה לי לא להסכים עם כל מה שנאמר, לא מתוך עמדת התנצחות.
<דן לבנון: כל אחד והאמת שלו.
<דן לבנון: דרך אגב, כשאומרים: אני בעד פיתוח הגליל, ואני בעד לעשות משהו משמעותי בגליל, ואני בעד להעביר משהו משמעותי בגליל, המילה הבאה בדרך כלל אחר כך היא "אבל".
<דן לבנון: והאבל הזה בדרך כלל נגמר, כי אין מה להעביר לגליל, כי לא מוצאים, וכשאמרו אוניברסיטה אז אמרו לא, וכשאמרו דברים אחרים אמרו לא.
<דן לבנון: יש אפשרות לקיים מחקר טוב בגליל.
<דן לבנון: ראשי הרשויות שנמצאים פה, ואתם יחד עוד 20, החליטו מיוזמתם עוד לפני שהתערבתי בעניין הזה בכלל, שהם רוצים את האקדמיה, את המחקר, את המחקר המדעי, לשים בראש סולם העדיפויות, ואלי קודם הסביר את זה.
<דן לבנון: אלי מלכה הוא יושב-ראש הפורום, הוא הסביר את זה קודם.
<דן לבנון: והדברים שעשינו בגליל בתחומים האלה הצליחו.
<דן לבנון: יש לי חדשות בשביל מי שאמר פה משהו על הפקולטה לרפואה.
<דן לבנון: הפקולטה לרפואה מצוינת, יש בצפת.
<דן לבנון: והמכללה האקדמית שאמר עליה יושב-ראש ות"ת הקודם שהיא המצטיינת ביותר בארץ נמצאת בתל-חי במרחק של קילומטר בקו אווירי מגבול לבנון.
<דן לבנון: התייחסו פה הבוקר לגבול הלבנון.
<דן לבנון: ויש מכון מחקר במיג"ל בקריית-שמונה.
<דן לבנון: האקו-סיסטם, מה שמדברים עליה זה דבר חשוב, אני אומר לחוקר שהוא מוזמן לבקר את החברים שלו בגליל ולראות איך הם עובדים.
<דן לבנון: הגיעו ראש המועצה האזורית הגליל העליון, שאני תושב, דרך אגב, באזור הזה, אני חבר קיבוץ כפר בלום בגליל העליון וכל חיי גרתי בגליל העליון, גם באותן שנים שעבדתי בבית-דגן או ראשון-לציון.
<דן לבנון: אנחנו קראנו לזה בית-דגן, בכל אופן.
אורי מקלב: רק משפט סיכום, פרופ' דן לבנון.
<דן לבנון: אני לא יודע איפה הסיסטמה בגלל זה שיש ביקוש לסטודנטים בגליל.
<דן לבנון: אנחנו בתל-חי מקבלים מכסה כמה סטודנטים אנחנו יכולים לקבל, ואנחנו מקבלים סטודנטים לתואר שני.
<דן לבנון: ואם היו מרשים לנו היינו מקבלים סטודנטים לתואר שלישי, רק שבינתיים לא מרשים.
<דן לבנון: אם התקדמות כזאת של חוקרים כמו שיש בוולקני תהיה בגליל אי-אפשר יהיה להגיד שאי-אפשר לעשות שם דוקטורט.
<קריאה: יש גם מו"פ צפון שם.
<דן לבנון: רגע, רגע, נכון.
<דן לבנון: הנה, אנחנו מכירים עוד מהתקופה שבאתי פה בתור יושב-ראש המדענים הראשיים, אתה זוכר את זה, וגם מרכזת הוועדה זוכרת.
אורי מקלב: פרופ' דן לבנון, ממש משפט לסיכום.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לתת לעוד אנשים.
<דן לבנון: במהלך הזה יש סיכונים, יש בו חששות, יש פה דאגות.
אורי מקלב: אבל הוא אפשרי, לדבריך.
<דן לבנון: אבל אפשר לבצע אותו.
<דן לבנון: ויש דוגמאות, כמו שנתנו פה דוגמאות מהעולם, יש דוגמאות מהעולם במרכזי מחקר ומדע רציניים ביותר, גם בארצות-הברית וגם בהולנד, שלא נמצאים במרכז ולא נמצאים בערים הגדולות, אלא נמצאים בפריפריות ומצליחים מאוד, וכך אנחנו מקווים שיהיה גם בישראל.
אורי מקלב: תודה רבה, פרופ' דן לבנון.
אורי מקלב: עדית גרפונקל, ואחרי – אתי מדר יצחק.
<עדית גרפונקל: אדבר בקצרה.
<עדית גרפונקל: אני מנכ"לית "ערדום" מהערבה הדרומית, אני גרה ביוטבתה, יש לי אחות שגרה בגליל.
<עדית גרפונקל: קודם כול, אנחנו יושבים באולם הנגב, דבר שני, אני חושבת שאי-אפשר - - -
יואל חסון: יש פה גם גליל.
אורי מקלב: יש פה גם אולם גליל, אין קיפוח של הגליל.
<עדית גרפונקל: מצוין, יש לי אחות שגרה בגליל, אני מחוברת משני הקצוות.
<עדית גרפונקל: אני לא חושבת שמישהו כאן – אין כאן בכלל מלחמה בין שתי הפריפריות, נהפוך הוא, יש כאן חיבוק של שתי הפריפריות, אבל אני לא חושבת שאפשר לחזק פריפריה אחת על חשבון הפריפריה השנייה.
<דן לבנון: שמתם לב שהמשפט השלישי היה אבל.
<עדית גרפונקל: נכון, אתה צודק.
<עדית גרפונקל: אבל אי-אפשר לחזק פריפריה אחת על חשבון הפריפריה השנייה.
חיים ילין: פרופ', מה אתה רוצה שיהיה?
חיים ילין: שרק יהיה לא? יש נימוסים.
<עדית גרפונקל: אם מוסכם על כולם שאני מקבלת בברכה את המודל שהוצע כאן, נגיד של הפקולטה לרפואה, של מכללת תל-חי – כשהקימו את מכללת תל-חי לא סגרו את אוניברסיטת תל-אביב, כשהקימו את הפקולטה לרפואה לא סגרו את המרכז ללימודי רפואה במרכז הארץ.
<עדית גרפונקל: אני רוצה לחזק את הדברים שעזרא אמר.
<עדית גרפונקל: אני לא רואה איך כאשר המכון המרכזי שהוא המחקר הבסיסי, לא המחקר היישומי, יהיה בקריית-שמונה, ועוד פעם, האחיינית שלי עובדת במיג"ל; אני לא רואה איך נוכל להביא דברים למיג"ל כדי לעשות את הבדיקות הבסיסיות; ואני לא רואה איך נוכל להיזון מהדבר הזה.
<עדית גרפונקל: החקלאות פזורה בכל רחבי מדינת ישראל, ולכן צריך לתת את התשובות לכל רחבי מדינת ישראל.
אורי מקלב: רק משפט, חצי משפט.
<עדית גרפונקל: ואי-אפשר לדעתי לעשות העתקה מבלי לתת פתרון לכל רחבי מדינת ישראל, ואני בהחלט חושבת שצריך לחזק את הגליל ולהביא לשם הרבה חוקרים.
<עדית גרפונקל: יש שם חוקרים מצוינים ויש פוטנציאל, אבל אי-אפשר לקחת את הדבר היחיד והמרכזי שיש ולנתק אותו מהמקום שהוא נמצא.
אורי מקלב: אני מתנצל, אנחנו חייבים.
אורי מקלב: אתי מדר, ואחריה – נורית צור.
<נורית צור-רבינו: אני, המפריעה.
אורי מקלב: אה, את מפריעה?
אורי מקלב: נקווה שעד אז תתאפקי.
<אתי מדר יצחק: אז קודם כול תודה רבה על ההזדמנות לדבר.
<אתי מדר יצחק: אני באמת מברכת על כל הקריאות של ראשי הרשויות מהגליל לקרוא לאיזשהו תהליך של חשיבה משותפת איך מיישמים את ההחלטה של כבוד השר חבר הכנסת אורי אריאל.
<אתי מדר יצחק: אני ילידת קריית-שמונה, גרה בקריית-שמונה, ואני חברה בתנועה חברתית שנקראת "שינוי כיוון", שהמטרה מרכזית שלה היא בעצם לשים על סדר-היום את השיח של הגליל העליון בראש סדר העדיפויות, ולהחזיר את הבנים הביתה.
<אתי מדר יצחק: מבחינתנו נשמח לדעת שאתה לא עושה את הנסיעות, אתה עובד בצפון, גר בצפון, ופועל למען הצפון.
<אתי מדר יצחק: אגיד שמדובר פה – וחבל לי לשמוע את השיח, יוצא פה איזשהו שיח של אופוזיציה-קואליציה, זו לא צריכה להיות החלטה של אופוזיציה וקואליציה – יש פה החלטה לאומית כשם שהייתה בדרום לשים ולייצר את האקו-סיסטם, ולנצל את המשולש שכבר קיים ופועל בגליל העליון, אם זה המכללות ואם זה המחקרים ואם זה השטחים והחקלאים, וכל הדברים שכבר דיברו עליהם קודמי ולא ארחיב.
<אתי מדר יצחק: אבל אני כן רוצה רגע להתייחס ברמה האישית לאמירות, לזלזולים שנאמרים פה מאחורי הקלעים או בעיתונות שלכם על אנשי הצפון.
<אתי מדר יצחק: אני ילידת קריית-שמונה, בוגרת יחידת 8200, קצינה בצה"ל, בוגרת תואר ראשון במכללת תל-חי בפסיכולוגיה וכלכלה, היום עובדת - - -
יואל חסון: אגב, הגיע הזמן שתל-חי תהיה אוניברסיטה.
יואל חסון: הגיע הזמן.
<אתי מדר יצחק: מעולה.
<אתי מדר יצחק: זאת הזדמנות מצוינת.
יואל חסון: זה הרבה יותר קל, אגב, לעשות.
<אתי מדר יצחק: אתה אומר פה אמירה נכונה, וזאת הזדמנות.
יואל חסון: זה הרבה יותר קל.
יואל חסון: בקלי קלות הפכו את מכללת אריאל לאוניברסיטה.
יואל חסון: בקלי קלות.
יואל חסון: אם אני הייתי בממשלה זה היה קורה, תאמין לי.
אורי מקלב: כולנו יואל חסון.
<אתי מדר יצחק: חבר הכנסת יואל חסון, אני מברכת על האמירה שלך, אני חושבת שבאמירה שלך יש פה באמת אפשרות לנצל - - -
אורי מקלב: רבותי, אני חושב שכולנו צריכים לקבל בברכה את מה שאומר יואל חסון, אבל יש בחש.
<אתי מדר יצחק: אני מקבלת בברכה את מה שחבר הכנסת יואל חסון אמר.
<אתי מדר יצחק: אני חושבת שדרך האמירה הזאת זה רק מבליט את המעבר, לא את החיסול של המחקר החקלאי, אלא איך הגליל העליון ימנף את המכון הוולקני וימנף את המחקר החקלאי.
<אתי מדר יצחק: וברמה האישית אני אומרת - אנשי הצפון, אנחנו לא צריכים שיביאו הון אנושי, קיים הון אנושי תרבותי מקצועי אינטליגנטי בגליל העליון, ואנחנו קוראים לכם להצטרף.
<אתי מדר יצחק: ומי שיבחר שלא לקחת בזה חלק אנחנו נמצא את הכוחות אצלנו.
<אתי מדר יצחק: ומי שיבחר להצטרף אנחנו יחד, אזרחים והרשויות שיודעים לעשות את זה, נחבק את המשפחות ונמצא חלק שמוכנים להיות פעילים בתוכנית האסטרטגית כדי לבצע את המהלך הזה.
<אתי מדר יצחק: תודה רבה.
<קריאה: אין בעיה, תסתדרו לבד, למה אתם צריכים אותנו?
אורי מקלב: תודה, אתי.
אורי מקלב: מעניין, את כותבת שאת גם במינהל התכנון?
<אתי מדר יצחק: היום אני מתמחה חצי משרה במינהל התכנון, כן, אני עושה את הנסיעה.
אורי מקלב: את לא נציגה.
<אתי מדר יצחק: אני לא נציגה, אני מתמחה.
<אתי מדר יצחק: ואני רק רוצה להדגיש את הצורך בתעסוקה איכותית בצפון כדי שלא נצטרך לבצע את הנסיעות האלה, ונוכל לעבוד גם שם.
<אתי מדר יצחק: וכן, גם יש היום טכנולוגיה מתקדמת, לא צריך לנסוע שלוש שעות להרצאה, יש גם אפשרויות לעשות את זה באמצעות טכנולוגיות.
אורי מקלב: כן, זה נכון.
אורי מקלב: תודה לאתי מדר יצחק.
אורי מקלב: ואנחנו גם רוצים לחזק את הדבר הזה.
אורי מקלב: נורית צור מנכ"ל אשכול רשויות גליל מזרחי, בבקשה.
אורי מקלב: ואחריה – פרופ' רות בן-אריה.
אורי מקלב: בבקשה, גם בקצרה.
<נורית צור-רבינו: אני מתנצלת על ההתפרצויות הרגשיות קודם, אבל ההתבטאויות הלא רלוונטיות לדיון קצת העלו את המזג.
<נורית צור-רבינו: אני רוצה לדבר על שתי נקודות מרכזיות שעלו פה, הייתה פה חברת הכנסת פארן שדיברה על הנושא הפוליטי.
<נורית צור-רבינו: אני רוצה להבהיר לחברי הכנסת ולכל המוזמנים פה, אין פה עניין פוליטי-מפלגתי.
<נורית צור-רבינו: הפוליטי שקיים פה זה האם ממשלת ישראל וכנסת ישראל, חברי הכנסת וחברי הממשלה חושבים שזה נכון לפתח את הגליל ואת הצפון, זה הפוליטי היחיד שיש פה.
אורי מקלב: לא זאת השאלה.
<נורית צור-רבינו: אם לא נדע לייצר מנועי צמיחה אמיתיים בגליל אז לא תהיה תקווה לגליל.
<נורית צור-רבינו: יש לנו 1.5 מיליון אנשים שגרים שם, ואיך אנחנו יוצרים שם בגליל כוח כלכלי משמעותי שיודע ליצור שם, דווקא את היכולת שגם יעבדו שם כמו שצריך, שתהיה עבודה איכותית, שתהיה צמיחה כלכלית, שיהיה תרבות ושיש חינוך.
<נורית צור-רבינו: אז כמובן שיש כבר היום את הבסיס לדבר הזה, יש לנו בתי קפה, וכל האקדמאים שמאוד מודאגים אם יהיה להם איפה לשתות קפה איכותי, אז יש.
<משה ראובני: אנחנו לא יושבים בבתי קפה.
<יורם קפולניק: תאמיני לי, אנחנו לא יושבים בבתי קפה.
אורי מקלב: הם שותים תה עם צמחים.
<נורית צור-רבינו: זה לא משנה.
חיים ילין: אורי אריאל אמר את זה.
<נורית צור-רבינו: כשאנחנו מדברים על פיתוח כלכלי אנחנו צריכים להתעלות מעל הדברים שקיימים היום ולחשוב על 20 ו-30 שנה קדימה, ואפילו על 100 שנה קדימה.
<נורית צור-רבינו: כשסין מתכננת תכנון אסטרטגי היא חושבת 50 שנה קדימה, היא לא מתכננת חמש שנים קדימה.
<נורית צור-רבינו: לכן, מה שקיים היום רלוונטי, אבל אנחנו צריכים לחשוב על העתיד שלנו.
אורי מקלב: משפט סיום.
<נורית צור-רבינו: שום דבר פה לא נעשה בצורה מהירה שלא חשבו עליה קודם.
<נורית צור-רבינו: אנחנו באשכול גליל מזרחי, וזה רק הגליל המזרחי, קרוב ל-20 רשויות שמאגדות 250,000 תושבים כבר שנתיים עובדים על תוכנית אסטרטגית.
<נורית צור-רבינו: חשבנו על הדברים, לקחנו חברה כלכלית שתכמת לנו את הדברים האלה.
<משה פליישמן: איך סוגרים את וולקני?
<נורית צור-רבינו: והממשלה עוד תעבוד על הדברים האלה בצורה הרבה יותר עמוקה.
<נורית צור-רבינו: שום דבר פה לא נעשה בשלוף.
<נורית צור-רבינו: ותיתנו לנו קצת יותר כבוד, לנו, לממשלה, לשר, שרוצים לקדם דברים שיש להם היתכנות אמיתית לעשייה.
<נורית צור-רבינו: אסיים בזה.
<נורית צור-רבינו: תודה רבה.
אורי מקלב: תודה על הדברים שנשמעו בנחת.
אורי מקלב: פרופ' רות בן אריה, תסלחי לנו, אבל ממש קצר.
<רות בן-אריה: אני לא יודעת לדבר הרבה.
אורי מקלב: זה מעודד אותנו.
אורי מקלב: העיקר התוכן.
<רות בן-אריה: רק אפתח בזה שאני גמלאית של מינהל המחקר החקלאי, וכשיצאתי לגמלאות עליתי לגליל וניהלתי שם מעבדה במשך 15 שנה בקריית-שמונה, מעבדה של ארגון מגדלי פירות.
<רות בן-אריה: כך שאני מכירה את המחקר החקלאי משני הכיוונים ויש לי נאמנות לשני הצדדים, כי השנים בגליל היו יוצאות מן הכלל.
<רות בן-אריה: והבאתי לגליל את מה שעשיתי במכון וולקני, והייתה לי הזכות ליישם בגליל את מה שעשיתי במכון וולקני.
<רות בן-אריה: בעצם לא אחדש שום דבר פה.
<רות בן-אריה: אני רק רוצה לבחור את הדברים הנכונים שנאמרו.
<רות בן-אריה: קודם כול, קל מאוד להרוס משהו, במהירות גדולה אפשר להרוס משהו.
<רות בן-אריה: זה לוקח הרבה שנים לבנות משהו חדש.
<רות בן-אריה: ולכן, מה שיורם אמר הוא נכון מאוד, ואני תומכת בזה במאה אחוז.
<רות בן-אריה: מה שאתי אמרה זה נכון מאוד, בגליל יש תשתית טובה מאוד, יש הון אנושי של חוקרים ומוסדות מחקר, לא צריך לחזק אותו ולא חייבים לחזק אותו על חשבון מכון וולקני.
<רות בן-אריה: צריך פשוט להשקיע שם כסף בלי לפרק את זה.
<רות בן-אריה: להשקיע את הכסף.
<רות בן-אריה: יש שם מעבדות, בנו מעבדות תפארת במתחם של תל-חי.
<גיורא זלץ: בגן תעשייה בתל-חי.
אורי מקלב: השאלה היא ההיתכנות הכלכלית.
אורי מקלב: אנחנו הרי מדברים, מדברים, כולנו יודעים שבלי שיש היתכנות כלכלית – אחרון הדוברים יהיה גם משרד האוצר.
חיים ילין: איפה משרד האוצר?
אורי מקלב: אבל בלי שתהיה ממש היתכנות כלכלית, כסף להשקיע – הוא נמצא פה, דובר אחד לפני האחרון.
אורי מקלב: לא יהיה, ולכן מצאו את מכון וולקני כמקום שיכול לחולל הכנסה בגלל השטח שהוא יושב בו.
<רות בן-אריה: מהר מאוד אפשר להרים, להגשים את החזון של - - -
אורי מקלב: בלי לפרק את מכון וולקני.
<רות בן-אריה: בלי לפרק את זה.
<רות בן-אריה: אם אני יכולה לתת רק דוגמה קטנה אחת, אבל אני יכולה גם לוותר על זה.
<רות בן-אריה: רק אם אתה נותן לי.
אורי מקלב: מכבדים.
<רות בן-אריה: קלטנו חוקרת מחוץ-לארץ במסגרת מה שנקרא - - -
אורי מקלב: החזרת מדענים.
<רות בן-אריה: מדענית.
<רות בן-אריה: ניסינו לקלוט אותה במעבדה שניהלתי בקריית-שמונה, ובגלל היעדר תקציב היא נאלצה לעזוב.
<רות בן-אריה: אם היה כסף היא הייתה נשארת.
<רות בן-אריה: בגלל שלא היה כסף היא עזבה.
<רות בן-אריה: זאת חוקרת מצוינת, היא הייתה יכולה להחליף אותי שם, לנהל את המעבדה בהצלחה יותר גדולה מאשר הייתה לי.
אורי מקלב: תודה לפרופ' רות בן-אריה.
אורי מקלב: נציג האוצר תכף יתייחס לדברים, למה שאמרת.
אורי מקלב: יצא כבר?
אורי מקלב: יוסי בוסקילה מחברת "הזרע", ואחריו הדובר האחרון – הימן דויד.
אורי מקלב: בבקשה, יוסי.
<יוסי בוסקילה: שלום, אני יליד דימונה, את הדוקטורט שלי עשיתי במכון וולקני במחלקה לאחסון.
<יוסי בוסקילה: כיום אני מנהל חברת חקר מחלות צמחים בחברת "הזרע".
<יוסי בוסקילה: אני רוצה לומר שדווקא החיבור הזה שנתן לי את ההזדמנות להיחשף לתעשייה, לאקדמיה באזור המרכז, אני מרגיש שלזה הייתה חשיבות מאוד גדולה וזה לא נאמר כאן.
<יוסי בוסקילה: זה לקחת בני פריפריה למרכז ולחשוף אותם לתעשייה שנמצאת במרכז, לאקדמיה שנמצאת במרכז, וזה עזר לי אחר כך, חזרתי לדרום.
<יוסי בוסקילה: היום אני עובד ב"הזרע", וחזרתי לדרום, וזה עזר לי להצליח ולהתפתח, ואני לא יודע אם זה יקרה במקרה שמכון וולקני יעבור לצפון.
אורי מקלב: במה זה היה גורע?
אורי מקלב: היית מתפתח בצפון.
אורי מקלב: אני סתם רוצה בשביל הסימולציה.
<יוסי בוסקילה: זאת אפשרות.
אורי מקלב: נניח, לא היום, אבל אולי בתחילת דרכך היית עושה אותו דבר בצפון.
חיים ילין: אם האקו-סיסטם היה כאן בצפון - - -
אורי מקלב: נכון, אחת הבעיות, אבל הם אומרים שהם רוצים לתת מענה.
אורי מקלב: ודאי שהאקו-סיסטם חשוב.
<יוסי בוסקילה: הסביבה המדעית הזאת שסיפרו עליה כאן, הסביבה המדעית שבאזור רחובות, והיום אני נהנה ממנה.
אורי מקלב: הם רוצים לפרק את כל הסביבה הזאת.
<יוסי בוסקילה: אני נהנה מהפוריות הזאת, מהצד של התעשייה.
<יוסי בוסקילה: יש לנו המון שיתופי פעולה עם מכון וולקני.
<יוסי בוסקילה: הקרבה אלינו – אנחנו נמצאים ליד צומת קסטינה, אני לא הנציג של חברת "הזרע" כאן, הגעתי באופן פרטי אישי בתור סטודנט לשעבר – אבל הקרבה הזאת מאוד מפרה.
יואל חסון: האמת שלא רלוונטי, עם כל הכבוד, זה שזה קרוב לכם ונוח לכם, לא הממשלה ולא הוועדה צריכות לקחת בחשבון.
אורי מקלב: הדבר הזה הוא נדבך חשוב, הוא מוסיף עוד דבר חוץ ממה שדיברנו על מחקר.
יואל חסון: עם כל הכבוד לדבריך, אדוני, זה באמת לא רלוונטי.
<יוסי בוסקילה: זה לא עניין של נוחות, אלא ההתמחות האקדמית שזה נגיש.
יואל חסון: אני בטוח שאם זה יהיה כדאי לך אתה גם תיסע לצפון.
אורי מקלב: הוא ציין את זה לא בגלל החברה אלא בגלל האיש הפרטי.
<נורית צור-רבינו: אנחנו רוצים שזה יהיה נוח לחברות שיגיעו - - -
אורי מקלב: יוסי, תודה רבה.
<יוסי בוסקילה: עוד דבר.
<יוסי בוסקילה: דיברו על מכון ויצמן, דיברו על הפקולטה לחקלאות, גם יש המון שיתוף פעולה עם בר-אילן שקרוב לסביבה, המון שיתוף פעולה.
<יוסי בוסקילה: לי אישית היה עם אוניברסיטת תל-אביב.
אורי מקלב: בסדר, תודה.
יואל חסון: אני מבין את האקו-סיסטם, אבל יש לו כדאיות אז הוא יעשה את המאמץ.
יואל חסון: זה לא שיקול שממשלה או ועדה צריכה לקחת בחשבון בכלל, עם כל הכבוד.
אורי מקלב: הוא דיבר על כך שהוא היה יכול להתפתח בגלל הסביבה.
יואל חסון: זה תקוע בתוך האקו-סיסטם.
יואל חסון: הוא יהיה בכל מקום שהאקו-סיסטם יהיה, זה לא משנה.
חיים ילין: חברת "הזרע" היא כבר לא ישראלית.
<יוסי בוסקילה: לא ישראלית, אבל פועלת בארץ.
חיים ילין: כי בסוף קונים אותנו כולם.
חיים ילין: הסינים קונים את המכתשים, קונים את "תנובה", הצרפתים קונים את "הזרע".
חיים ילין: לאט לאט קונים אותנו, בסוף עוד יקנו את מכון וולקני בלי שנשים לב.
יואל חסון: בקצב הזה - - -
<יוסי בוסקילה: חברת "הזרע" זאת דוגמה מצוינת.
חיים ילין: אני מאוד מודאג, הרבה יותר מהמיקום, אני מודאג מאיך אנחנו מוכרים את הנכסים שלנו.
אורי מקלב: נקנה מחקרים מחוץ-לארץ, זה מה שיהיה בסוף.
חיים ילין: אנחנו סטרט-אפיסטים מדהימים.
אורי מקלב: אפילו לא יהיה פה, אנחנו נקנה את זה.
<דוידי הימן: כמובן שאנחנו תומכים מאוד בצפון, אבל לצערי הקשר הזה שמנסים לקשור בין מכון וולקני ובין הצפון, הדיון היה יכול להיות בין העברת מכון מחקר אחר בתחום אחר של היי-טק או בכל תחום אחר.
<דוידי הימן: אני רוצה לציין בפני יושב-ראש הוועדה שאנחנו שותפים יחד בישיבות של הוועדות האחרות, של ועדות הכספים ואחרות, ולציין את מצב החקלאות של היום שנמצאת באחת השעות הקשות שלה, ומחפשת דרכה לחלוטין.
<דוידי הימן: החקלאות הישראלית נמצאת בהתמוטטות מוחלטת, כאשר אולי העוגן האחרון שיש לה זה מכון וולקני.
<דוידי הימן: העוגן האחרון של החקלאות הוא המחקר והפיתוח.
<גיורא זלץ: העוגן זה החקלאים שעובדים מאוד מאוד קשה, ואתה כיושב-ראש התאחדות החקלאים לא היית צריך להגיד משפט כזה.
<דוידי הימן: סליחה שנייה, אני דור ראשון בארץ - - -
<גיורא זלץ: אז החקלאים הם לא עוגן?
<גיורא זלץ: נו, באמת, חקלאים הם לא עוגן?
אורי מקלב: סליחה, תפסיק, אני קורא אותך לסדר.
<דוידי הימן: השר הזה - - -
<דוידי הימן: המדיניות הזאת גורמת לחקלאות להתמוטט, אוקיי?
<דוידי הימן: והוא הלך.
<דוידי הימן: ולכן אני אומר - - -
אורי מקלב: אני שוב חוזר על הצורה ועל הבוטות של הדברים.
אורי מקלב: אתם ממש לא מכבדים את מי שאתם מייצגים.
<דוידי הימן: אדבר בקצרה, ואשתדל להירגע.
<דוידי הימן: חברים, יש לנו עוגן של המחקר, יש לנו עוגן של מכון וולקני.
<דוידי הימן: בזהירות, לא לגעת בו, אמרה רות שאני עובד אתה כבר 50 שנה, להרוס זה קל, להקים משהו מהתחלה, בייחוד גוף כזה, אני לא יודע איך עושים את זה בכלל, ואם בכלל.
יואל חסון: אני יכול מילה?
אורי מקלב: כן, אתן לך.
אורי מקלב: חיים רוצה, ואחר כך תסכם את זה.
חיים ילין: קודם כול, אני חושב שאי-אפשר לסכם את הדיון, אבל אני יכול להתרשם מהדיון זה שלא - - -
אורי מקלב: אני אסכם.
חיים ילין: פשוט לא יצא כלום מהשיח הזה, הוא לא יכול לצאת מהמקום, אז אני ממש מנסה לחזור לתחילת הדיון.
חיים ילין: השר אמר, אבל אני גם שמעתי, אפשר לבוא, אתם יודעים, בצילום, אם הכול שחור כשמפתחים לא רואים תמונה, אם הכול לבן גם לא רואים תמונה.
חיים ילין: השר בא ואמר שקיבלו – למה אני אומר שבסוף צריך לראות באפור, לראות את התמונה בשחור-לבן?
חיים ילין: כי אין לנו ברירה אחרת.
חיים ילין: השר קבע שבגדול ההחלטה התקבלה.
חיים ילין: אבל הוא גם אומר שעכשיו נשמע את כל הטיעונים, ואם בכלל כן ניתן להעביר או לא להעביר.
חיים ילין: הייתה אפשרות לקבל החלטה כזאת, שזאת תמונה אחת, עכשיו בוא נראה את הפוזיטיב, נגטיב, כל אחד איך שהוא רוצה, עכשיו נראה את הצד השני.
חיים ילין: לא קיבלנו שום החלטה, אבל המטרה עכשיו זה ללמוד ולנסות להעביר את זה לצפון.