GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אז בסדר, גם חשוב לבדוק את זה.
אורי מקלב: אבל אם זה כבר נעשה, אם אתם ממקדים את זה במכון הוולקני שזה המקום, אז באמת חשוב לדעת הרבה יותר פרטים בעניין הזה, וזאת הכוונה שלנו בעניין.
אורי אריאל: ממש משפט אחד.
אורי אריאל: אני רוצה להיות בהיר.
אורי אריאל: בכוונתנו להעביר את מכון וולקני לצפון.
אורי מקלב: זאת המטרה?
אורי מקלב: המטרה היא להעביר את המכון הוולקני בגלל שאנחנו צריכים את הקרקע שלהם, או שהמטרה לחזק את הצפון?
אורי אריאל: לא, סליחה, היושב-ראש, לא אחזור על כל דבר.
אורי אריאל: אמרתי, פתחתי את דברי, זה לא נועד לצורך נד"לני בכלל, זה לא ענייני.
אורי אריאל: אמרתי: זה נועד לחזק את הצפון.
אורי אריאל: אני חוזר על זה פעם רביעית.
יואל חסון: אבל למה בהצעת המחליטים יש התייחסות להיבט הנד"לני?
אורי אריאל: תן לי - - -
יואל חסון: בהצעת המחליטים של הממשלה.
יואל חסון: אני יכול להקריא לך אותה, בבקשה.
אורי אריאל: אני מכיר אותה.
אורי אריאל: אתה רוצה להקריא לי?
אורי אריאל: לציבור אתה רוצה?
אורי אריאל: תקריא.
אורי אריאל: אני לא נותן פה רשות דיבור.
אורי אריאל: אני אומר בצורה בהירה, חברים, אנחנו מתכוונים להעביר את מכון וולקני לצפון.
אורי אריאל: זה לא הגיג, בסדר?
אורי אריאל: לא קמנו שלשום בלילה ובא הגיג: אולי נעשה משהו.
אורי אריאל: אחרי הרבה בדיקות שלנו, אנחנו חושבים שיש עוד הרבה דברים שצריך לבחון, למשל, כשאומרים "לצפון", מה זה הצפון?
אורי אריאל: אמרתי, יש ארבע הצעות כרגע, יכול להיות שמחר תבוא עוד אחת.
אורי אריאל: אכן יש עניין תקציבי.
אורי אריאל: מי שמכיר אותי וחושב שמניסיוני התעלמתי מהעניין התקציבי אז הוא לא מכיר אותי מספיק.
אורי אריאל: בחנו את העניינים התקציביים, יש לנו על מה לסמוך בחשיבה כרגע שיש היתכנות.
אורי אריאל: אני לא אומר שזה קורה.
אורי אריאל: אמרתי, אנחנו מקימים ועדת מנכ"לים שתבחן את כל השאלות שלהם ויש עוד 20, אני אומר לך, הם יעלו בטח תוך כדי הדיון פה, פרופ' קפולניק ואחרים, בסדר גמור.
אורי אריאל: אבל ככה אני חושב שצריך לעבוד.
אורי אריאל: זאת החלטתנו בצורת העבודה.
אורי אריאל: החלטה עקרונית כן, מדיניות כן, עולים לצפון.
אורי אריאל: עכשיו ועדת מנכ"לים תבחן ותביא לממשלה דבר דבור על אופניו.
אורי אריאל: את כל השאלות שיעלו פה, ונוספות שאתם מן הסתם אולי תעלו, גם נדון בהם.
אורי מקלב: תודה, תודה, אדוני השר.
אורי מקלב: אנחנו חייבים להיכנס לאיזה – לא בגללך, בגלל כולנו, דברי הפתיחה היו ארוכים – ואנחנו רוצים להיכנס ולצלול לדיון עצמו ולשמוע את הדוברים.
אורי מקלב: אבקש באמת מכל הדוברים, כולל חברי הכנסת, לקצוב את הזמן.
אורי מקלב: אהיה חייב לקצוב את הזמן כדי שאוכל לתת לכולם את זכות הדיבור ככל האפשר.
חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני מודה מאוד ליואל שבעצם העלה את הדיון.
חיים ילין: אני רוצה להסביר את התפיסה שלי גם כחבר כנסת וגם כראש רשות לשעבר.
חיים ילין: המטרה היא בעצם לא להעביר את המכון הוולקני, אלא שאנשים חוקרים יתפזרו במדינת ישראל בפריפריה ויביאו יחד אתם מטען אנושי שיכול להביא אנשים אחרים וסביבה אחרת, ויכולים לשנות את הסביבה.
חיים ילין: אני אומר את זה עכשיו כי אין פה ראש רשות שלא חושב כך.
חיים ילין: אם רוצים את אותה צמיחה דמוגרפית שכל אחד צמא אליה – ראש רשות גם בנגב וגם בגליל צריך לעשות דברים שהם לפעמים דרסטיים.
חיים ילין: בגלל שמכון וולקני לעומת דברים אחרים זה לא צבא שאפשר לתת פקודה והחיילים יורדים למטה, זה כבר עניין שאם אין שיתוף פעולה של העובדים, שהם אותם אנשים שאנחנו רוצים בפריפריה, זה לא יקרה.
חיים ילין: פשוט זה לא יקרה.
חיים ילין: ואם זה לא יקרה, לא רק הנגב והגליל יפסידו, אלא כל המדינה תפסיד, כי לא יהיה מכון וולקני.
חיים ילין: לכן, אני אומר:
חיים ילין: אותי לא מעניינת ההסתדרות ומי מייצג את העובדים, אני בסופו של דבר חושב שאם רוצים לבנות תוכנית היא חייבת להיות תוכנית שתצליח.
חיים ילין: אין לנו מכון אחר.
חיים ילין: בלי מכון וולקני, אני מודיע לכם, אין חקלאות.
חיים ילין: אין חקלאות.
חיים ילין: תהיה חקלאות, אבל תהיה חקלאות של העולם השלישי, לא של העולם המודרני.
חיים ילין: ואם שר החקלאות יכול להסתובב בהודו ובסין, כולל ראש הממשלה שמתגאה תמיד ואומר: תראו איזה יופי, אז אנחנו לא רק צריכים לייצא נשק לעולם במלחמות, אנחנו יכולים גם לייצא דברים אחרים כמו החקלאות.
חיים ילין: ולכן, יש פה היבט אסטרטגי של מדינת ישראל מבחינת המכון הוולקני, ויש היבט אסטרטגי לפריפריה.
חיים ילין: ואם שני הדברים האלה מתנגדים זה לא יקרה.
חיים ילין: אפשר לשבת פה כמה שאתם רוצים, לא תקרה שום תזוזה.
חיים ילין: הנושא השני, לא אמרת את זה, אבל כל הכתבות שהיו על העתקת המכון הוולקני דיברו על נדל"ן במרכז הארץ.
חיים ילין: רגע, שנייה, עזוב.
חיים ילין: לא אמרתי שאתה אמרת.
חיים ילין: אמרתי מה אמרו.
<יגאל בוזגלו: כולל הכתבה הזאת מהבוקר?
אורי מקלב: סליחה, סליחה, סליחה.
<יגאל בוזגלו: מחקר בעיני חיזבאללה?
חיים ילין: נלחמתי שבע שנים אחרי שסגרתי בית-ספר, איחדתי בית-ספר של קיבוצים ומושבים, שזה לדעתי, תשמע, אחד ההישגים הכי גדולים שיש.
חיים ילין: התפנה לי בית-ספר, ניסיתי להביא את השלוחה של הפקולטה לחקלאות לעוטף עזה.
חיים ילין: אז בוא, תקשיב, אני יודע בדיוק על מה אתם מדברים ומה כל אחד פה מדבר, וזאת לפעמים מלחמה שלא נגמרת, כשאתה באמת רוצה להעתיק ולהביא את הדברים.
חיים ילין: אבל נדל"ן.
חיים ילין: אז נדל"ן, תשמע, יש שם 2,500 דונם, קרקע חקלאית שמחר בבוקר אני בטוח שהמכון הוולקני מוכן לוותר עליהם ולעשות את השטחים במקומות אחרים.
חיים ילין: חבר'ה, מה שאתם לא יודעים, שלעשות שינוי ייעוד ולעשות תב"ע חדשה ולבנות שם - - -
יעל כהן-פארן: 20 שנה.
חיים ילין: 15, בסדר?
חיים ילין: בואו נסגור על 15, כי מישהו יגיד פה עשר.
חיים ילין: מישהו יגיד עשר, את אמרת 20, יעל, אז נסגור על 15.
אורי מקלב: אסור לשכוח שיש הסכם גג עם עיריית ראשון-לציון לבנייה של 120,000 יחידות דיור.
חיים ילין: אני מדבר על שינוי ייעוד, שינוי תב"ע, שינוי הכול, בסדר?
חיים ילין: ועכשיו אני אנסה למקד ואולי להגיע לסיום המחשבות.
חיים ילין: תראו, כשהקימו את עיר הבה"דים בנגב עשו את זה בצורה מאוד רציונלית, בתהליך סדור, תאמין לי, לקח המון זמן, וכל איזה שנה, זה כמו נתב"ג 2000, בדחייה של ארבע שנים, כל פעם נדחה ונדחה ונדחה ונדחה.
חיים ילין: הרי יש סכנה בזה, קודם כול תשתיות.
חיים ילין: מה עשו?
חיים ילין: קודם כול לקחו את הרכבת, שמו אותה שם, אחרי זה לקחו את כביש 6, עכשיו או-טו-טו זה מסתיים, ואז לקחו את עיר הבה"דים, והופ, בשעה אתה מחבר את באר-שבע ועיר הבה"דים למרכז.
חיים ילין: ואף אחד לא רוצה לבוא לגור בנגב.
חיים ילין: כולם אומרים: למה לגור בנגב?
חיים ילין: אפשר לבוא לחיות במרכז, והופ, לבוא לעבוד שם, ואז לא השגנו את המטרה.
חיים ילין: לכן, אני אומר את הדברים כמו שהם.
<יגאל בוזגלו: לא מבינים מה הוא רוצה.
<נורית צור-רבינו: לקריית-שמונה אין רכבת.
חיים ילין: שנייה, בגלל זה אני אומר – אני לא רוצה - - -
אורי מקלב: אני לא יודע מה התרבות של קריאות הביניים האלה.
אורי מקלב: אני באמת לא מבין אותן.
חיים ילין: אני אומר לך איפה הטעות.
חיים ילין: הטעות נמצאת בדיוק במקום הזה.
חיים ילין: במקום להשקיע בתשתיות, צריך לקחת את כל המיליארדים וקודם כול להשקיע במקומות האלה, אחרי שכולם יגיעו לשם, לפתח את התרבות ואת האומנות בדיוק כמו שיש בתל-אביב ובירושלים.
<יגאל בוזגלו: אתה נגד או בעד?
חיים ילין: אחרי כל זה תתחיל לעשות כבישים, לא הפוך.
<נורית צור-רבינו: נכון.
חיים ילין: כי אז זאת הופכת להיות עיר של לילה שבאים ללון שם ולמחרת הולכים למקום אחר, והאנשים נמצאים כל הזמן על הדרכים, שזה עולה למדינה הרבה יותר כסף, דרך אגב.
חיים ילין: וזה המבחן.
אורי מקלב: חבר הכנסת ילין, משפט לסיום.
חיים ילין: כבוד השר, אני אומר לך, זה המבחן.
חיים ילין: בסוף המבחן הוא לא מכון וולקני.
חיים ילין: ואני מצטער להסתכל על זה ברמה אסטרטגית של מדינת ישראל.
חיים ילין: בסופו של דבר, מכון וולקני יהיה שם, ואם עוד אוניברסיטה תפתח שם, ואם בסופו של דבר תהיה אומנות ותהיה תרבות ויהיו בתי-קפה, לא רק לנשים, אלא גם לגברים, כי גם נשים משרתות בצה"ל, תסלח לי, והן הולכות להיות - - -
אורי אריאל: אני סולח לך, הערה חשובה מאוד.
חיים ילין: ומדברים אפילו על זה שעוד מעט תהיה לנו טייסת מפקדת של בסיס, אז זה עוד הישג בלתי רגיל וזאת פריצת דרך, וצריך להסתכל שיש פה חוקרים וחוקרות גם, וככה צריך להסתכל על העולם.
חיים ילין: ואם נצליח להגיע – ואני אומר את זה, תעזבו את ההסתדרות – אם נצליח להעביר ולהבין מה המשמעות של להעתיק, מה המשמעות שאנחנו מחזקים גם את גילת.
חיים ילין: ואני שמח מאוד שדיברת על גילת, כי בסוף צריך להבין - הצפון, הוא כולו, כמעט כולו, בוא נשים את זה, הוא נשירים, והדרום כולו מספק את כל הירקות, בין לבין יש עוד כל מיני דברים.
חיים ילין: אם תביא את התחומים האלה למקומות האלה כמו שצריך, אז כולנו נרוויח.
חיים ילין: אבל למרות כל מה שאמרתי, אני רוצה להקריא, שנייה, אדוני היושב-ראש.
אורי מקלב: אבל אנחנו חייבים ממש להצטמצם.
חיים ילין: אני חייב להקריא מהחלטת ממשלה בדצמבר 2012, כי אני באמת רוצה שהדבר הזה יצליח ושיהיה בכל מקום.
אורי מקלב: חבר הכנסת ילין, ממש בקצרה, אי-אפשר להאריך, אני מצטער.
חיים ילין: זה שלוש שורות.
חיים ילין: הוועדה רואה ערך רב בצמצום מספר האתרים בהם קיימות תשתיות מו"פ, בדגש על תשתיות ממשלתיות וריכוזם במספר אתרים מרכזיים, ריכוז החוקרים והתשתיות מאפשר הפריה טובה יותר של רעיונות וידע, ומאפשר ניצול יעיל יותר של התשתיות.
חיים ילין: זאת החלטת ממשלה ב-2012.
חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלו?
חיים ילין: כי הנגב רוצה, גם הגליל רוצה, ואתם רוצים להישאר במקום, בסופו של דבר זאת החלטה.
חיים ילין: צריך לראות איך בסופו של דבר מכון וולקני ממשיך להתקיים, כי אחרת אין לנו חקלאות, אין לנו עתיד בכלל לפריפריה.
חיים ילין: וכשמחברים לך את הביצים ומחברים לך עוד דברים לזה, זה לא בגלל החלטות משרד החקלאות, אלא בגלל שכל החקלאות נמצאת על גבולות מדינת ישראל.
חיים ילין: זה ערך, זאת ציונות מבחינתנו, כך אנחנו רואים את זה.
חיים ילין: ולכן, אני חושב שמכון וולקני חייב להיות מחובר לעשייה הזאת, כי אם הוא לא יהיה קיים, לא תהיה פריפריה גם.
<יגאל בוזגלו: אתה בעדנו.
אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת ילין.
אורי מקלב: פרופ' אבי שמחון ראש המועצה הלאומית.
יואל חסון: זה לא שחור לבן, אתה יודע, זה לא עובד ככה.
יואל חסון: אתה עושה את זה שחור-לבן, זה ממש לא שחור-לבן, כולם בעדכם, תאמין לי.
<יגאל בוזגלו: יופי.
יואל חסון: אין ספק בכלל.
יואל חסון: רק רוצים שלא ישתמשו בכם.
אורי מקלב: לא שישתמשו, אנחנו רוצים לראות שבאמת יחזק ולא דבר – נשמע אם זה דבר מוחלש שבעצם - - -
יואל חסון: אתה תצא נפסד והמכון יצא נפסד.
יואל חסון: כולם בעדכם.
חיים ילין: ואם לא יהיה מכון?
אורי מקלב: עיקר המטרה שלנו זה שאם זאת אשליה אז שנגיד את זה.
יואל חסון: כולם בעדכם, אל חשש.
אורי מקלב: כי כולנו רוצים לחזק עם דברים שיכולים לחזק.
אורי מקלב: בבקשה, פרופ' אבי שמחון.
אורי מקלב: אני אומר את זה שוב פעם, עם חבר הכנסת היה לי יותר קשה, גם הייתי חייב, אבל עם אנשים אחרים אני חייב לתחום את זה בזמן.
<אבי שמחון: מאחר שכבר נאמרו כל הדברים החשובים, לי זה ייקח הרבה פחות זמן.
<אבי שמחון: התבקשתי על-ידי ראש הממשלה לבחון את ההשלכות של המעבר האפשרי.
אורי מקלב: אתה עומד בראש המנכ"לים?
אורי מקלב: אתה עומד בראש הוועדה הזאת?
<אבי שמחון: זאת לא ועדה.
<אבי שמחון: ראש הממשלה ביקש ממני לבחון את ההשלכות, והמועצה הלאומית לכלכלה עובדת קשה מאוד בחמישה שבועות האחרונים על מנת באמת לבחון מה היו ההשלכות.
<אבי שמחון: אז דבר ראשון, אני חייב לומר שמבחינת המוטיבציה שאני בוחן היא אך ורק ההשפעה של מעבר וולקני לצפון וחיזוק הצפון.
<אבי שמחון: אפילו לא בדקתי מה קורה שם עם הקרקעות, יש תב"ע, אין תב"ע, למה, מה, זה בכלל לא בתחום של הבחינה שלי.
<אבי שמחון: מה שכן בתחום של הבחינה שלי זה איך ההשפעה של מעבר של הרבה מאוד אנשים מאוד איכותיים, מה שאנחנו קוראים "הון אנושי", אתה נתת לזה שם יותר - - -
חיים ילין: אין לי מושג מה אמרתי.
<אבי שמחון: אמרת משהו עם אנושי שמצא חן בעיני, אבל אני כבר רגיל להגיד הון אנושי.
<אבי שמחון: מעבר של אנשים טובים לצפון.
<אבי שמחון: האמת היא שהמילה מעבר אולי קצת מטעה.
<אבי שמחון: בעצם תחשבו על זה, מה אנחנו עושים פה, אנחנו הרי לא יכולים לקחת אנשים ולהעביר אותם, הם לא חיילים.
<אבי שמחון: ואפילו אנשי קבע לא כל כך פשוט להעביר.
<אבי שמחון: הממשלה מחליטה שבמקום לשלם משכורות באזור בית-דגן, ראשון-לציון, היא תשלם את המשכורות האלה במקום אחר בארץ, לא מעבירים אנשים.
<אבי שמחון: מי שלא ירצה לעבור כמובן יגיעו לו פיצויים כפי שמקובל בכל ההסכמים וכן הלאה.
<אבי שמחון: זה הרעיון.
<אבי שמחון: הרעיון הוא שהמדינה תשלם משכורות לאנשים במקומות שיש חשיבות לאומית לזה שיגורו שם אנשים.
<אבי שמחון: אז היתרון מאוד מאוד ברור.
אורי מקלב: רשום לי שתהיה בעל זכות דיבור.
<אבי שמחון: ואני חושב שכולם מבינים את היתרונות.
<אבי שמחון: עכשיו בואו נגיע ללמה לא עשו את זה מזמן, ולמה זאת שאלה כל כך קשה.
<אבי שמחון: והתשובה לזה היא כפולה.
<אבי שמחון: בעצם יש הרבה סיבות למה לא עשו את זה.
<אבי שמחון: אמרנו למה כן.
<אבי שמחון: עכשיו אולי אגיד מה הבעיה עם זה.
<אבי שמחון: שני הדברים העיקריים או שתי הבעיות המרכזיות במעבר כזה הנם: א', העובדים.
<אבי שמחון: יש שם מאות אנשים – לא ברור בדיוק אם זה 500 או 700 – אבל מאות אנשים שעובדים היום בבית-דגן, יש להם משפחות.
אורי אריאל: זה ברור, יש תקנים.
<יורם קפולניק: זה כתוב בפרוטוקול, זה בסדר.
חיים ילין: 520.
<אבי שמחון: יש להם משפחות, יש להם בני-זוג שעובדים שם, יש להם ילדים שהולכים שם לבית-ספר.
<אבי שמחון: אתה לא יכול פשוט לבוא לאנשים ולהגיד להם: אופס, העבודה שלך עברה 300 קילומטר מכאן – לא 300 קילומטר – אבל שתיים ורבע שעות נסיעה מהמקום שבו גידלת שורשים.
<אבי שמחון: אז כמובן שזאת בעיה מאוד מאוד קשה.
<אבי שמחון: אף אחד לא מתעלם ממנה, בסוף יש פה בני-אדם, יש פה לא רק את הטובה של הצפון.
<אבי שמחון: יש פה 524 משפחות, אתם אומרים, שגרות במקום מסוים, כמו שאמרתי, גדלו שם שורשים, וזה באמת דבר מאוד קשה להגיד להם: מקום העבודה שלכם דילג שתיים וחצי שעות נסיעה משם.
<אבי שמחון: אז זאת הבעיה הראשונה, ואף אחד לא מתעלם ממנה, אף אחד לא עוצם עיניים.
<אבי שמחון: ואם המעבר הזה אכן יתבצע יצטרכו לחשוב על מה אנחנו עושים בעניין הזה.
<אבי שמחון: הבעיה השנייה שהיא גם מאוד מאוד קשה, אבל אני לא רוצה להגיד פה מה יותר קשה הראשונה או השנייה, זה מה תהיה ההשפעה של מעבר אפשרי כזה על המחקר החקלאי.
<אבי שמחון: כמו שנאמר פה וכמו שכל אחד יודע וכמו שראש הממשלה אמר לא פעם, המחקר החקלאי מאוד מאוד חשוב למדינת ישראל.
<אבי שמחון: והוא חשוב לא רק בגלל המסורת, ובאמת יש מסורת מאוד ארוכה ומאוד מפוארת, שדרך אגב, מתחילה מפחות או יותר 1881 כשהברון אדמונד דה רוטשילד החליט לשלוח את מיטב המומחים לארץ-ישראל על מנת שילמדו איך עושים חקלאות בארץ-ישראל, ויצר איזושהי מסורת, שמאז החקלאות בארץ-ישראל היא חקלאות מאוד מאוד מתקדמת ומפותחת.
<אבי שמחון: חקלאות שמייצרת טכנולוגיות, שדרך אגב מייצאים אותם פה ושם, ואני חושב שיש כמה דוגמאות באמת מפוארות.
<אבי שמחון: אתם יודעים, טסתי פעם באיזושהי טיסה לאזור נידח בסין – אין אזורים נידחים בסין, סליחה, אני לא רוצה להעליב אף אחד – אבל היה איזשהו אזור שאף אחד מהשומעים פה לא שמע את שמעו, בחברת תעופה סינית, ונתנו לנו איזה סנדוויץ' קטן, ובסנדוויץ' הייתה עגבניית שרי.
<אבי שמחון: והתמלאתי גאווה, ואמרתי: וואו, אני מכיר את הבן-אדם שהמציא את העגבנייה הזאת.
<אבי שמחון: אז המחקר החקלאי בארץ-ישראל המציא את עגבניית השרי שהיום מגיעה לכל מקום בעולם.
<אבי שמחון: המחקר החקלאי בארץ-ישראל המציא את הטפטפות שנמכרות עכשיו להרבה מאוד ארצות, ולא רק מביאות כסף, אלא גם מביאות הרבה מאוד גאווה למדינת ישראל.
<אבי שמחון: מה קורה כשאתה לוקח מכון מחקר שנמצא בסביבה מסוימת ואתה מעביר אותו משם?
<אבי שמחון: איך זה משפיע על המחקר?
<אבי שמחון: זה יעשה טוב למחקר?
<אבי שמחון: לא.
<אבי שמחון: את זה אני כבר יכול להגיד לכם.
<אבי שמחון: איזו השפעה תהיה למחקר וכמה זמן ייקח עד שהמחקר יחזור אולי לרמתו הקודמת - -
<אבי שמחון: - - אלה דברים שצריך לבחון.
<אבי שמחון: קראתי כמה מחקרים שנעשו בעולם – בארץ אני לא מכיר כאלה מקרים, אבל היו כאלה דברים בעולם – קראתי מחקרים שבוחנים את ההשפעה של העתקה כזאת על המחקר.
אורי מקלב: במכון הוולקני עצמו ישבת כבר?
<אבי שמחון: ישבתי במכון הוולקני, ישבתי במקומות שאליהם אפשר להעביר אותו.
אורי מקלב: בחמישה השבועות האלו?
<אבי שמחון: אני מכיר את מכון וולקני הרבה מאוד שנים.
אורי מקלב: במסגרת הבדיקה שלך עכשיו, שאתה אומר שהממשלה ביקשה ממך לבדוק, ראש הממשלה ביקש ממך לבדוק, הבנו שאתה בודק מה מידת ההשפעה של העברת המכון הוולקני לגליל, כמה זה יחזק את הגליל.
אורי מקלב: השאלה עם מה שאמרת בסוף דבריך, מה ההשפעה שתהיה לזה על מכון המחקר?
אורי מקלב: אם זה גם במסגרת הבדיקה שלך.
<אבי שמחון: במסגרת הבדיקה הזאת אני מנסה להעריך מה יהיו ההשפעות על המחקר החקלאי במקרה של העתקת מכון וולקני ממקומו.
<אבי שמחון: בהחלט.
<אבי שמחון: וכמה זה יפגע במחקר.
<אבי שמחון: שוב, אין לי ספק שזה יפגע, כי אגיד לך יותר מזה, יש בסביבה הזאת באזור רחובות, יש איזשהו אקו-סיסטם של חקלאות, יש שם את הפקולטה לחקלאות, שהיא והמכון הוולקני נמצאים באינטראקציה שוטפת שעוזרת לשני הצדדים, סטודנטים שמגיעים מפה לשם; יש את מכון ויצמן שנעזרים בשירותים שלו; יש שם חברות שיודעות לעזור לפתח, משקיעות בפיתוח של טכנולוגיות של אגריטק.
<אבי שמחון: יש שם אקו-סיסטם שלם.
<אבי שמחון: ולקחת גם אחד מכל האקו-סיסטם הזה - -
יואל חסון: טוב שיש קול אחד בממשלה.
<אבי שמחון: - - ולהזיז אותו, יש לזה השפעות - - -
אורי מקלב: אני מקווה שאתה נשאר במה שאמרת עכשיו, פרופ' אבי שמחון.
יואל חסון: מה שבטוח, נצא מבולבלים מפה.
<יגאל בוזגלו: הפוך מהמדינה.
אורי מקלב: אני מקווה שאתה נשאר באמירה הזאת, בוודאי שזאת תהיה הכותרת בדברים שלך, ההודעה שתצא מהוועדה, שתהיה השפעה שלילית על המחקר החקלאי.
אורי מקלב: אנחנו רק מקווים - השאלה לכמה זמן - - -
<גיורא זלץ: זאת דעתו האישית של פרופ' אבי שמחון, זה לא בהכרח הדבר הנכון.
<אבי שמחון: כמובן שזאת דעתי האישית, וזה מתבסס על הבחינה שלי.
יואל חסון: אבל הוא לא פה באופן אישי, יש לו תפקיד.
אורי מקלב: אל תענה, זה לא התפקיד שלך בכלל.
אורי מקלב: אני מבקש שלא תהיה עוד פעם.
יואל חסון: זו דעה מכובדת, ואני בטוח שיש עוד דעות.
יואל חסון: רק חשוב להגיד, הוא לא הגיע לכאן בנעלי בית, הוא איש מקצוע מטעם הממשלה.
<אבי שמחון: אמרתי את זה, אבל אני רוצה לחדד את הדברים.
<אבי שמחון: בטווח הקצר זאת הערכתי המקצועית.
<אבי שמחון: אני אחזור עליה.
<אבי שמחון: בטווח הקצר – וגם אמרתי את זה בקשר לטווח הארוך - - -
אורי מקלב: זאת לא ישיבה של מועצה אזורית.
אורי מקלב: רק לסיים.
<אבי שמחון: יושב-ראש הוועדה, אני רוצה שיהיה ברור, ובזה אסיים, אין לי ספק שבטווח הקצר תהיה לזה השפעה שלילית על עבודתו של מכון וולקני.
<אבי שמחון: אין לי ספק בזה.
<אבי שמחון: יחד עם זה, אני בוחן את השאלה כמה זמן ייקח עד שאותם השפעות קצרות טווח ייעלמו, מפני שאני מאמין שבטווח הארוך עם ניהול נכון, אם הדברים ייעשו היטב, בטווח הארוך הבעיות הללו של ההשפעה על המחקר יפתרו.
אורי מקלב: באווירה אופטימית.
<קריאה: תודה על ההבהרה.
<אילן אור: זאת הכותרת, אגב.
אורי מקלב: סליחה, לא לתת לו מחמאות, ניתן את זה בסוף.
<אסף שדה: מה סדר הגודל של זמן שמדובר?
אורי מקלב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.
אורי מקלב: ואחריו ניתן לפרופ' יורם קפולניק.
איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, תודה ליואל על הדיון.
איל בן ראובן: קודם כול, הגעתי הבוקר מהצפון כמו חלק מהאנשים פה, ואולי שכחתי את הדגל הצהוב ואת הכפייה, ואני מבקש שמי שדיבר פה בעיתון על נושא חיזבאללה, אני מאוד מבקש, אני משוכנע שלא התכוון לזה אולי.
איל בן ראובן: אבל תזכור, זאת פגיעה חמורה באנשים בצפון, ואני ממליץ לך להתנצל על כך, על המילים האלו, זאת הערה בלתי נסבלת בעיני.
איל בן ראובן: אני לא איש חיזבאללה, דרך אגב, כדאי שתדע את זה, וגם לא אנשים שיושבים פה.
<יגאל בוזגלו: גם אנחנו לא אנשי חיזבאללה, אדוני הדוקטור.
איל בן ראובן: סליחה, הייתי חייב להגיד את זה.
אורי מקלב: - - - שידור רדיו, אם הוא ירצה להתנצל.
אורי מקלב: לא ירצה, אני לא יודע מה הוא אמר.
<יגאל בוזגלו: הוא לא יפגע בנו, הדוקטור.
<יגאל בוזגלו: הוא לא יפגע בנו בצורה כזאת - - -
<משה ראובני: א', אם פגעתי בך אני מתנצל.
<יגאל בוזגלו: פגעת בכולנו.
<יגאל בוזגלו: העיתון הזה מופץ לכל המדינה.
איל בן ראובן: לא לזה התכוונתי, זה לא הדיון כרגע.
<משה ראובני: דבר שלישי, ברגע שאתה מתחיל לתקוף אותי באופן אישי, מצוין, באתי פה לדבר על הפגיעה במחקר, על הפגיעה במכון וולקני.
<משה ראובני: אתה יכול לתקוף אותי אישית מחר, מחרתיים, סוף שבוע, אין לי בעיה, אני יכול לחיות עם זה.
אורי מקלב: משה ראובני, יושב-ראש ועד החוקרים, תרצה - תתנצל, לא תרצה - - -
איל בן ראובן: לא התכוונתי לדיון הזה.
אורי מקלב: זאת פריבילגיה שלך.
איל בן ראובן: אני ממשיך.
איל בן ראובן: המטרה, לדעתי, של המהלך היא קידום הצפון.
איל בן ראובן: ואני אומר לך פה, כבוד השר, ויש לנו הרבה ויכוחים על דברים כאלה ואחרים, אני מגבה ותומך בצורה מוחלטת בנושא המדיניות של העברת המכון הוולקני לצפון.
איל בן ראובן: יש פה מסר לאומי חשוב ביותר למדינת ישראל.
איל בן ראובן: אי-אפשר להסביר כל הזמן ולדבר פריפריה, פריפריה ופריפריה, וכשזה מגיע בסוף לדבר שצריך להשקיע בו, ולהשקיע בו זה לא רק כסף, גם אנשים צריכים להשקיע במסר הציוני הזה והחשוב הזה, אז אנשים - - -
<קריאה: אל תדבר אלינו ככה.
<קריאה: אנחנו לא אזרחים פה?
איל בן ראובן: אנשים צריכים להתגייס למהלך הזה, כי רבותי, מי שלא עשה סיבוב לאחרונה בצפון והלך ליישובים שם וראה מה שקורה שם, רבותי, יש היום יישובים שמגנים עלינו 60 שנה, מאז שהמדינה הזאת קמה, יש שם יישובים היום שאין שם גני-ילדים, אין שם בתי-ספר.
איל בן ראובן: אתם יודעים למה?
איל בן ראובן: כי הבנים לא נשארים שם.
איל בן ראובן: כי הבנים הולכים לאן?
איל בן ראובן: לבית-דגן ולתל-אביב, ולכל מיני מקומות כאלה.
איל בן ראובן: ואנחנו צריכים לשנות את המעגל הזה.
<דוידי הימן: הבנים לא נשארים כי החקלאות - - -
איל בן ראובן: זה חלק מהעניין.
איל בן ראובן: את הדבר הזה, את הגלגל הזה צריך לשנות, ואת הדבר הזה משנים לא באמצעות העברת עוד מיליון שקל צפונה.
איל בן ראובן: את הדבר הזה משנים בעברת יסודות חשובים של מדינת ישראל לצפון ולדרום על מנת שאנשים גם יבואו לשם.
איל בן ראובן: וגם אלה ששם, שבניהם יישארו שם, וידעו שגם שם יש לאן ללכת ולאן להתפתח.
איל בן ראובן: זה המסר, וזה מסר חשוב ביותר.
איל בן ראובן: תראו, פה אני אומר לך, כבוד השר, לא בושה ללכת וללמוד לקחים מצה"ל וממערכת הביטחון.
חיים ילין: בצה"ל בפקודה יורדים.
איל בן ראובן: חברים, זה לא נכון.
איל בן ראובן: אתם טועים, רבותי.
אורי מקלב: הוא אומר את דעתו בעניין הזה.
איל בן ראובן: אני במקרה הייתי שם איזה יומיים.
איל בן ראובן: הנשים והילדים של בכירי צה"ל הן בדיוק אותן נשים כמו של החוקרים במכון הוולקני.
איל בן ראובן: זה בדיוק אותו דבר.
איל בן ראובן: ונצטרך לדאוג לנשים האלה ונצטרך לדאוג לילדים האלה שיהיה להם לאן ללכת ואיפה להיות.
אורי מקלב: רבותי, זה לא פולמוס.
אורי מקלב: מה הרחש בחש?
אורי מקלב: הוא אומר את הדברים, ואני לא מבין.
אבשלום וילן: יש גם נשים חוקרות, לא רק גברים חוקרים.
אורי מקלב: אבו וילן, אני מבקש ממך.
אבשלום וילן: חצי מהחוקרות הן נשים.
אורי מקלב: דיברנו מילה אחת כהשוואה.
אורי מקלב: זה מסמך ממשלתי, על זה הערנו.
אורי מקלב: דעתו של חבר הכנסת שאפשר ללמוד ממנו.
אורי מקלב: אם מחליטים בהחלט זה נכון שאפשר ללמוד.
איל בן ראובן: כדאי בתוך מערכת - - -
אורי מקלב: סליחה, אני רק אומר את הדברים, בכל אופן, אני אומר גם את הדברים שלי.
אורי מקלב: זה נכון שאם עושים מהלך כזה צריך ללמוד מהנעשה ויש מה ללמוד.
אורי מקלב: השאלה רק הייתה האם ההשוואה שזה נעשה בצורה שזה נעשה עם עיר הבה"דים, באותה מידה אפשר לעשות את זה עם מכון וולקני.
אורי מקלב: על זה הערנו שלא דומה עצם ההעברה שאפשר לעשות את זה עם אנשי צבא לבין אנשים שהם חוקרים, זה הכול.
איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, אענה לך.
איל בן ראובן: במערכת הביטחון - - -
אורי מקלב: את המסקנות יהיה אפשר ללמוד.
אורי מקלב: לא לזה התכוונו.
איל בן ראובן: יש מערכת ממשלתית ויש נושא של העברת אנשים, העברת מוסד שבתוכו יש הרבה אנשים, ואנשים רציניים, וצריך להעביר אותם למקום אחר, יש הרבה מאוד מה ללמוד.
אורי מקלב: מקבלים את זה.
איל בן ראובן: אני אומר לך כבר שעיר הבה"דים – דיבר על זה קודם ידידי חבר הכנסת ילין – עיר הבה"דים - - -
אורי מקלב: בהשוואה, זאת לא השוואה, אבל ללמוד, יש מה ללמוד.
איל בן ראובן: עיר הבה"דים היא דוגמה לעניין שיש בו הרבה כשלים, שהיום כאשר הולכים להעביר את 8200 מגלילות יש הרבה מאוד מה ללמוד בדיוק בנושאים האזרחיים של איך מביאים את האנשים.
אורי אריאל: בנושא האנושי.
איל בן ראובן: של איך מעבירים את האנשים ואת הנשים ואת הילדים כדי לתת להם בסיס.
חיים ילין: תראה איפה שמו את 8200, ליד תחנת הרכבת שמו אותם, שחס-וחלילה, מי יבוא?
אורי מקלב: טוב, רבותי.
איל בן ראובן: ולכן אני מציע – אני כבר מסיים – ללמוד מהעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו לא דנים עכשיו בהעברה של 8200.
חיים ילין: הם פשוט לא עוברים.
אורי אריאל: הם עוברים לירוחם, בונים בדימונה, בונים בנתיבות, בונים בבאר-שבע.
חיים ילין: לא שם, אני מדבר על באר-שבע, הם לא באים לשם.
חיים ילין: 17 שנה עובדים על זה.
חיים ילין: ממש מחלישים אותם.
איל בן ראובן: חברים, אני רוצה להמשיך.
איל בן ראובן: אז כמו שאמרתי, יש בהחלט מה ללמוד וצריך ללמוד.
איל בן ראובן: אני רוצה לומר לכם ככה, רבותי, כאשר מעבירים מרחב למרחב אחר, בעיקר מהמרכז, יש בו משמעויות לנדל"ן.
איל בן ראובן: ותפסיקו להעלות את זה כל הזמן כאיזשהו טיעון כנגד העניין.
איל בן ראובן: רבותי, גם בגלילות בעוד 20 שנה אני מניח שיהיו בתי 40 קומות ו-30 קומות, ויהיה לשם - - -
<קריאה: זה מחזק את הצפון.
איל בן ראובן: ויהיו לשם דברים, וזה בסדר גמור.
איל בן ראובן: מה הבעיה בעניין הזה?
איל בן ראובן: גם זה נכנס לתוך העניין.
איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד לך, כבוד השר, אני מבין שיש עדיין את הדיון איפה וכו'.
איל בן ראובן: אני אומר לך, יהיו דיונים ובטח גם תשתפו אותנו בדברים האלה, הגליל העליון, דווקא הקצוות הם המקומות החשובים, דווקא הם המקומות החשובים, אני אומר לך פה, אם אתה שואל עכשיו, יותר חשוב אצבע הגליל מאשר עפולה.
איל בן ראובן: יותר חשוב.
אורי מקלב: מוקדם מדי.
אורי אריאל: בשלב זה לא נתערב בעניינים הפנימיים של הגליל.
איל בן ראובן: אני מסיים.
איל בן ראובן: תראו, לשאלה של הטווח הקצר והטווח הארוך.
איל בן ראובן: רבותי, כאשר יש מטרה והמטרה נכונה ברמה הלאומית, ואמרתי פה, המטרה היא נכונה ברמה הלאומית, המציאות בסופו של דבר, אם נתעקש ונעביר את המכון הזה המציאות תנצח.
איל בן ראובן: זאת אומרת שבטווח הקצר אני מסכים, כנראה שיכולה להיות איזושהי ירידה.
איל בן ראובן: אנחנו צריכים להסתכל על הטווח הרחוק.
איל בן ראובן: הטווח הרחוק כולל מחקר מצוין, הטווח הרחוק כולל אנשים מצוינים, הטווח הרחוק כולל גליל צפון שהולך להתחזק.
איל בן ראובן: זאת המטרה, זה העניין, ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לעמוד מאחורי זה.
איל בן ראובן: המכון הוולקני יעבור צפונה.
אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.
אורי מקלב: תודה לך, חבר הכנסת איל בן ראובן.
אורי מקלב: רבותי, לא נהוג.
אורי מקלב: אתם צוות העוזרים שם?
<קריאה: מעודדים.
אורי מקלב: המעודדים.
אורי מקלב: עכשיו אתם רוצים לשבת ליד מישהו אחר אולי?
אורי מקלב: שנעשה את זה בצורה מסודרת.
אורי מקלב: אני רק מעיר על זה, זה לא מקובל פה לעשות את הדברים האלה.
אורי מקלב: פרופ' יורם קפולניק ראש מינהל המחקר החקלאי.
אורי מקלב: בכול אופן, תראה, הכול נכון, אבל כולנו מדברים מסביב לכלה.
<יורם קפולניק: זה אשמתנו, לא העברנו את זה לעברית.
אורי מקלב: את הכלה עצמה, לא שאלנו מה דעתה בעניין.
אורי מקלב: רוצים להעביר ממקום למקום, את הכלה עצמה עדיין לא שאלנו מה דעתכם בעניין, בבקשה.
אורי מקלב: ולאחר מכן – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.