GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יורם קפולניק: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי כנסת נכבדים, אני שמח שיש כאן התכנסות של ועדת המדע, ואני רוצה להתחיל דווקא את הדברים שלי עם תחום התוכן של הוועדה הזאת, כי אני חושב שגלשנו לכל מיני מקומות שאולי לא היינו צריכים להגיע אליהם.
<יורם קפולניק: אנחנו מדברים כאן על מוסד מדעי.
<יורם קפולניק: חיים, עשו עליך סיבוב, לא שמת לב.
<יורם קפולניק: לא מעבירים את מכון וולקני, רק מעבירים את המשכורות שלהם.
<יורם קפולניק: וזאת ההתייחסות, כי אף אחד לא בא אלינו ולא בדק אתנו איך אנחנו יכולים לעשות את המהלך הזה.
<יורם קפולניק: נכון, אחרי האמירה, ואני שמח שכבוד יושב-הראש רמז שראשית מעשה במחשבה תחילה.
<יורם קפולניק: אבל אם נסתכל על מהלכים כאלה שקרו בעולם, מתוך ארבעה מהלכים דומים, ולא היו הרבה יותר מאלה, המהלך הזה הצליח כאשר הצעד הפוליטי הוא זה שמשך את המהלך.
<יורם קפולניק: הצעד הפוליטי הצליח לשכנע את כל הדרגים והוביל מהלך של העברה של מחקר מו"פ ציבורי לאזור אחר, האנשים עברו בסופו של דבר.
<יורם קפולניק: בכל הדוגמאות של העולם המוסד שהועבר התפורר והתפרק.
<יורם קפולניק: כי העתקה של מכון וולקני – וכאן אני מגיע לנקודה החשובה שגם כבוד היושב-ראש התייחס אליה – מכון וולקני הוא מכון וולקני בגלל איפה שהוא נמצא, בגלל המרקם, בגלל האזור, וגם בגלל מה שאמר פרופ' אבי שמחון.
<יורם קפולניק: העתקה שלו קורעת את המרקם שהוא נמצא בו.
<יורם קפולניק: המרקם עם הפקולטה – וזה הסטודנטים, אשים את זה בצד, ונאמר על זה הרבה דברים – אבל גם עם המרקם הטכנולוגי, ואף אחד לא נתן את דעתו לאמצעים שיצטרכו להשקיע.
<יורם קפולניק: רק מכון וולקני השנה שילם למכון וייצמן 4 מיליון שקל עבור שימוש במכשירים.
<יורם קפולניק: אז אומר המשרד, לא נורא, זה 200 וכמה קילומטר, ייסעו יחזרו באותו יום עם הדוגמה ביד.
אורי אריאל: אנחנו אומרים שתקבלו את זה במקום שתעברו אליו.
<יורם קפולניק: לכן אני אומר, ראשית מעשה - מחשבה תחילה.
<יורם קפולניק: יותר מזה, בעצם זה שנאמרה ההכרזה, מכון וולקני מדמם היום, חיים, היום - מתוך 27 חוקרים צעירים שהגיעו למכון וולקני בארבע שנים האחרונות ארבעה התחילו לחפש מקומות עבודה במקומות אחרים.
<יורם קפולניק: גם החלק שנמצא בדרום, ארבעה חוקרים צעירים שהכנסנו בדרום שואלים את עצמם: רגע, יחידת האם הולכת להשתנות, אני יכול לקבל עבודה נהדרת באוניברסיטת תל-אביב - עד שהבאנו אותם לדרום, לגילת.
<יורם קפולניק: ועכשיו אתם אומרים לי שההעתקה של כל מכון וולקני היא זאת – לא יקרה שום דבר.
<יורם קפולניק: תבוא המשאית, יעמיסו את הברזלים, ולא יקרה שום דבר?
<יורם קפולניק: רבותי, אני מודיע לכם שאני לא רק מדבר על החוקרים שהתקבלו, אנשים עכשיו מתקבלים, ואותם ותיקים שאנחנו רומזים שהם כבר מתחילים לראות את הפנסיה, גם הם כבר מתחילים לתכנן לאחור.
<יורם קפולניק: יש לנו פגיעה מהיום במכון וולקני.
<יורם קפולניק: וזה, לצערי, נולד בגלל שלפני שחשבנו קצת, רצנו עם איזושהי מסקנה.
<יורם קפולניק: מכון וולקני לא נגד הפריפריה, מכון וולקני עובד שנים עם כל פריפריה שהיא.
<יורם קפולניק: אנחנו רואים את החקלאות ואנחנו מכבדים את החקלאות בכל האזורים של מדינת ישראל.
<יורם קפולניק: 95 שנה של עבודה עם חקלאות ישראל אי-אפשר למחוק עם איזושהי אמירה: מעבירים לאיזשהו מקום.
<יורם קפולניק: זה צריך להיות הרבה יותר מובנה ובטוח במה שאתה עושה, ושזה יהיה שינוי שלא רק יעבירו ואחר כך יתפרק.
<יורם קפולניק: אתה צודק, חיים, אם הילדים שלי לא ימצאו באצבע הגליל אחרי שאעבור לשם את כל המעטפת שאתה מדבר עליה גם הם יברחו לתל-אביב, אז מה עשינו?
<יורם קפולניק: אז ייקח לנו זמן, ותכף אדבר על הזמן, כדי ליצור את מכון וולקני של 95 שנה, זה לוקח זמן.
<יורם קפולניק: יותר מאשר, אולי אתם חושבים שמונה-עשר שנים, יותר לכיוון של 15 שנה, 20 שנה, ועד שנגיד, כבוד השר, יריב עם האוצר ויביא את כל התקציבים שנגיד אפשר לקנות את כל המכשירים, ואולי להביא בכיס את מכון ויצמן.
<יורם קפולניק: גם אז בפעילות ובתרומה לחקלאות יש לנו delay לפי הערכה שלנו, והיא בדוקה, סדר גודל של 20 שנה.
<יורם קפולניק: אנחנו נכנסים לחור שחור של 20 שנה עם המו"פ החקלאי, ואף אחד לא עשה את העבודה הזאת.
<יורם קפולניק: אנחנו עשינו את העבודה הזאת וזה ברור לחלוטין.
<יורם קפולניק: כן.
<יורם קפולניק: נתמוך בפריפריה.
<יורם קפולניק: התרומה שלנו, אין בעיה, אנחנו שם אתכם.
<יורם קפולניק: לכן, אני קורא, לפני שנכנסים לחור השחור הזה, בואו נשב רגע, ובואו נראה איך אנחנו תורמים לפריפריה.
<יורם קפולניק: דרך אגב, לא צריך להקריב פריפריה אחת על חשבון פריפריה שנייה.
<יורם קפולניק: מכון וולקני הרחיב את גילת - -
<יורם קפולניק: - - מתוך הכוחות שלו, בלי הוראה מראש הממשלה, מתוך הבנה שצריך לעשות את זה.
<יורם קפולניק: מכון וולקני עושה את זה 95 שנה מתוך הבנה של השטח.
<יורם קפולניק: התחלנו כבר לדבר.
<יורם קפולניק: איך לי בעיה לשבת לדבר.
<יורם קפולניק: בוא נבנה בפריפריה את מה שהפריפריה צריכה, תחליטו אתם מה, אבל נבנה יחד בצורה מכובדת.
<יורם קפולניק: לא כשהולכים על הראש או שולחים לי את המשכורות לאיזה צומת גומא.
<יורם קפולניק: לא זאת הדרך.
<יגאל בוזגלו: אחלה צומת גומא.
<יורם קפולניק: הדרך היא לעשות עבודה מסודרת.
<יורם קפולניק: אני יודע.
<יורם קפולניק: תשאל את ראש המועצה, הוא יודע שאני מכיר.
<יורם קפולניק: כדי לבנות - - -
אורי מקלב: איזה שיח התקיים אתכם עד היום?
<יורם קפולניק: סליחה, רק רגע.
<יורם קפולניק: לא היה שיח בצד המבני כהוא זה.
<יורם קפולניק: נכון, היו שיחות אישיות ביני לבין השר, אבל לא היה צוות מקצועי שניתח את העבודה הזאת ועשה את העבודה.
<יורם קפולניק: השיחה הראשונה שהייתה לי עם אבי חסון במשך שעתיים - - -
אורי מקלב: אבי שמחון.
<יורם קפולניק: שמחון, סליחה.
<יורם קפולניק: בפורים.
<יורם קפולניק: היא הייתה השעתיים הראשונות שמישהו שאל והתחיל לראות מה הצרכים.
<יורם קפולניק: אבל, לדעתי, חבר'ה, צריך לעשות שיעורי בית, אנחנו גם בוועדת המדע.
<יורם קפולניק: אני רוצה שוועדת המדע תרשום לעצמה גם שיש דוח של המועצה הלאומית למדע בשנת 2010, כולנו מדברים על דוח קנדל, אבל יש דוח הרבה יותר יסודי שמדבר כלל על המדע ועל המקום של החקלאות וההתפתחות של המו"פ החקלאי בעיקר.
<יורם קפולניק: המו"פ החקלאי הוא סם החיים של חקלאות ישראל, ואם אתם חושבים שזה רק – או בוא נגיד את זה ככה, אני לא צריך לשכנע את האנשים פה שבכל עגבנייה ופלפל יש מדע, לא זאת הנקודה, אבל כדי לגדל את העגבנייה והפלפל במקומות שבהם הם גדלים צריך את האנשים שירצו ויעשו את העבודה הזאת שם.
<יורם קפולניק: ולא ייתכן שניקח את המכון הזה, בעצם ההעתקה, ובמסמך שמונח בפניכם – אני לא רוצה לבזבז את הזמן לוועדה – שימו לב למספרים, מספרים בדוקים, ברגע שנעתיק את מכון וולקני נאבד את המרקם המקצועי.
אורי אריאל: זה מרכז המחקר והמידע?
<יורם קפולניק: את זה היום בבוקר קיבלנו.
<יורם קפולניק: לבנות מרקם מקצועי זאת לא משאית שמעבירה מוסד לשם וגם לא חברת בנייה.
אורי מקלב: העורך של המסמך רועי גולדשמידט נמצא פה, יושב בצד ימין של אבי שמחון.
<יורם קפולניק: קודם כול אני רוצה להודות לך, מסמך מאוד מסודר ומדויק.
<יורם קפולניק: הלוואי וכל התהליך הזה ייעשה כמו שעשית את המסמך הזה.
אורי מקלב: יש גם מסמך שלכם?
אורי מקלב: המכון הוולקני עצמו גם הוציא איזה מסמך על המשמעויות של ההעברה?
<יורם קפולניק: ודאי.
<יורם קפולניק: שלחנו לוועדה מסמך.
<רועי גולדשמידט: המידע שלי מבוסס על המסמך הזה.
אורי מקלב: רק נתתי לך את האפשרות לענות על כך.
<יורם קפולניק: שלחנו לוועדה.
אורי מקלב: אתה יכול גם להתייחס, פרופ' יורם קפולניק, מה המשמעות, ההשפעה של המעבר.
<יורם קפולניק: המשמעות זה חור שחור של עשר שנים.
אורי מקלב: אני שואל פה שאלה.
אורי מקלב: האם יש באמת תועלת ויש חשיבות למכון עצמו, לא רק מבחינת המיקום הגיאוגרפי שלו על יד כל המכונים האקדמאיים וכל מה שנלווה לכך, סטודנטים - - -
<יורם קפולניק: מאוד.
אורי מקלב: את זה הסברת בדבריך היטב.
אורי מקלב: השאלה היא – יכול להיות שגם את מכון וייצמן מחר יעבירו לגליל - - -
<יורם קפולניק: זה גם נכון.
אורי מקלב: אבל אני מדבר על משהו אחר.
<יורם קפולניק: או את הטכניון למצפה-רמון.
<יורם קפולניק: דרך אגב, זה רעיון לא רע.
אורי מקלב: אני מדבר על משהו אחר.
אורי מקלב: האם יש חשיבות לזה שמרכז המסה של החקלאות שהמחקר שלכם מבצע נמצא באזור הזה של הארץ, האם יש לזה משמעות או שאין לזה שום משמעות?
יואל חסון: יש לזה משמעות רבה.
אורי מקלב: אני מבין שהנשירים נמצאים בצפון, יש לך שם גם מחקר, יש לך גם שלוחה.
אורי מקלב: השאלה היא במסה היום של החקלאות שבמרכז ובדרום, חקלאות של הירקות, האם יש לזה חשיבות?
<יורם קפולניק: יש לזה חשיבות.
<יורם קפולניק: המסה המרכזית היא קריטית לא רק לגבי המוסד עצמו, אלא גם לגבי היכולת שלו לתרום לצפון ולדרום, ואנחנו עושים את הדברים האלה.
<יורם קפולניק: זה לא שאנחנו מתעלמים.
יואל חסון: האם יש תנאים מסוימים שאתה יכול להציג בפני הוועדה – גם עכשיו בכותרת, ואולי אחר כך בהמשך בפרטים – שאם הם היו מתקיימים דווקא היית תומך במעבר לגליל, כי הרי כולנו רוצים שהגליל יצמח ויתחזק.
יואל חסון: השאלה אם יש תנאים שאתה יכול להגיד שאם הממשלה תבצע אותם, אז תוכל להגיד: אני יכול בלב רגוע להעביר את המכון על כל המשמעויות לגליל.
<יורם קפולניק: לצערי, לאור מה שאמרתי, ואתם ודאי מבינים את זה, הניסיון להעביר את זה כמו שהוא זה אומר שזה מתפורר בידיים, והמשמעות של זה זאת סגירה של מכון וולקני.
יואל חסון: אז איך כן?
יואל חסון: איך אם אפשר?
<יורם קפולניק: הדרך היחידה זה לשבת יחד עם האנשים בצפון או בדרום, עם מי שאתם רוצים, ולרקום את תחום התוכן שנחוץ לכל מקום ומקום – ניתן להם את זכות הבחירה, לא המסה הקריטית – ולייצר מרכזי כוח מדעיים שנחוצים לעם ישראל.
<יורם קפולניק: לא סתם בגלל שלנו יש חבר'ה שמתעסקים בעצי פרי ויש קצת עצי פרי גם בדרום או בצפון, אז ניקח את עצי הפרי לשם.
<יורם קפולניק: מאד התחברתי למה שאמר חיים ילין.
<יורם קפולניק: בואו נחשוב יחד מה צריך.
<יורם קפולניק: בכוח לא יקרה, זה לא יעזור.
<יורם קפולניק: תדעו לכם שבתוך העשייה המדעית יש הרבה הפריה הדדית, כל נושא החדשנות מובנה בעיקר בגלל מסה קריטית.
<יורם קפולניק: זאת אומרת, רעיון חדש בא בגלל מסה קריטית, בגלל הסביבה.
<יורם קפולניק: אף אחד לא יקפוץ להרצאה במכון וייצמן מצומת גומא לרחובות לשמוע הרצאה של 45 דקות ולחזור.
<יורם קפולניק: זה לא יקרה.
<יורם קפולניק: אנחנו נגיע למדע של העולם השלישי אם יוכרז שמכון וולקני צריך להעתיק את מקומו.
<יורם קפולניק: ולכן, במקום להעתיק אותו, בואו נבנה יחד דברים שהמדינה צריכה, ואנחנו שותפים לזה, ואנחנו לא אומרים לא לפריפריה.
<יורם קפולניק: אנחנו רוצים לעזור כמה שאנחנו יכולים, אבל לא במחיר של הגוף שלנו, כי אחרת לא יהיו לנו אנרגיות לעשות את זה.
אורי מקלב: תודה על הדברים שיצאו מן הלב.
אורי מקלב: חברת הכנסת יעל כהן-פראן, בבקשה.
אורי מקלב: ולאחר מכן – משה ראובני יושב-ראש ועד החוקרים.
יעל כהן-פארן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, גם אני מברכת על קיום הדיון, דיון מאוד סוער, הרבה יותר ממה שצפיתי לפני שהגעתי לכאן בפגרה, בכל זאת.
יעל כהן-פארן: אין לי מה להוסיף על הדברים שנאמרו על-ידי פרופ' שקולניק.
<יורם קפולניק: לא, יורם.
אורי מקלב: יורם קפולניק.
<יגאל בוזגלו: אתה מוזמן לצומת הגומא.
חיים ילין: פה מקפידים על התואר יותר מלהיות ח"כ.
יעל כהן-פארן: רגע, סליחה, השר, אני מאוד מאוד אשמח אם תישאר דקה לשמוע את דברי, התאמצתי להגיע לכאן הבוקר.
אורי אריאל: אני נשאר, רק יש משהו דחוף.
יעל כהן-פארן: משהו דחוף?
יעל כהן-פארן: אעלה את השאלות.
אורי אריאל: אני נשאר.
יעל כהן-פארן: זה די חשוב.
יעל כהן-פארן: אני פה בתחושה, ככה מהדברים שעלו כאן מהשר ומפרופ' שמחון, שההחלטה כבר התקבלה ועכשיו עושים איזושהי עבודה למצוא את הצידוקים להחלטה.
יעל כהן-פארן: זה מזכיר לי קצת את מתווה הגז.
יעל כהן-פארן: עכשיו ננסה למצוא את ההצדקות הכלכליות.
יעל כהן-פארן: לא באמת בדקתם את ההשלכות הכלכליות, כמה זה יעלה, את ההשלכות על המחקר, אנחנו שומעים כאן את עובדי המכון אומרים באמת בצורה מאוד כואבת שאנחנו עומדים לקבור את המחקר החקלאי.
יעל כהן-פארן: זה דבר דרמטי מה שאמרו כאן.
יעל כהן-פארן: האם שמעתם אותם?
יעל כהן-פארן: האם בדקתם את זה?
<אבי שמחון: התשובה היא כן וכן.
<אבי שמחון: אני לא יודע, התעלמת.
<אבי שמחון: אמרתי לך שאני בודק ובדקתי.
יעל כהן-פארן: אתה אומר שעכשיו בודקים את זה.
יעל כהן-פארן: אבל הוא החליט, סליחה.
<אבי שמחון: אמרתי לך שדיברתי אתם.
יעל כהן-פארן: אבל הוא אמר לפניך שהוא כבר החליט ועכשיו יראו איך יעשו את זה.
יעל כהן-פארן: זה נאמר.
אורי אריאל: אם את שואלת, אז אני עונה לך שבדקנו ודיברנו, וגם פרופ' קפולניק אמר שישבנו ודיברנו.
אורי אריאל: נכון, באופן אישי, ולא היו מצגות וזה.
אורי אריאל: כן, דיברנו על הדברים, ואמרתי גם קודם, זה לא נולד באיזה חלום נבואי בלילה, למרות שאני אוהב את הצפון לא מאתמול, גם את הדרום.
אורי אריאל: ואני חושב שיש את ההיתכנות.
אורי אריאל: עכשיו צריך לבדוק בתוך ההיתכנות, יש שאלה - no go, go.
אורי אריאל: אתה יכול להגיד: אין שום אפשרות, מה שאומר חברי פרופ' קפולניק – אוקיי, אז זאת דעתו, אני מכבד אותה מאוד, מקשיב לה קשב רב, הם אמת עושים עבודה מצוינת – ואני חושב שיש היתכנות.
אורי אריאל: עכשיו כשיש היתכנות צריך לרדת לפרטי הפרטים.
אורי אריאל: נכון, אמרתי קודם, אני חושב שלא היית בהתחלה, לא ירדנו לכל שורה, לכל דבר.
אורי אריאל: אנחנו מתכוונים לרדת, ויכול להיות שאת ופרופ' קפולניק ואחרים פה ישכנעו את ועדת המנכ"לים שאין היתכנות.
אורי אריאל: אז לא תהיה.
אורי אריאל: אני לא יודע מה זה הגז.
אורי אריאל: הגז זה לא בבית-ספרי, אני לא יודע.
יעל כהן-פארן: מדבריך נשמע שכבר החלטתם.
אורי אריאל: אז הנה, אני מבהיר.
אורי מקלב: יש פער.
אורי מקלב: דיברנו על זה שיש פער בין ההצהרה - - -
יעל כהן-פארן: ההבהרה הזאת חשובה, כי התחושה לאחר דבריו של חבר הכנסת מקלב הייתה שאמרת: עכשיו כבר החלטנו, יש החלטה, עכשיו אנחנו בודקים את הפרטים הקטנים.
יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לשאול אותך משהו.
יעל כהן-פארן: האם אין כאן נגיעות פוליטיות שהן לא על השולחן?
יעל כהן-פארן: אני באמת שואלת.
אורי אריאל: כן, יש.
אורי אריאל: אנחנו רצינו, ונציג ההסתדרות אפילו דחף אותנו להעביר את זה לאזור שכם, ואני פסלתי.
אורי אריאל: תשאלו את אריאל – איך קוראים לו?
יעל כהן-פארן: אני לא מדברת על הצד הזה.
יעל כהן-פארן: כבוד השר, אני רוצה לשאול אותך משהו.
יעל כהן-פארן: חברי הכנסת מהוועדה קיבלו פנייה מעמותה שנקראת "לב בגליל 2050" שתומכת מאוד - - -
אורי אריאל: "לב בגליל"?
יעל כהן-פארן: "לב בגליל".
יעל כהן-פארן: האם אתה מכיר את העמותה?
יעל כהן-פארן: קשור אליה?
אורי אריאל: לא יודע מי זה "לב בגליל".
יעל כהן-פארן: אז אני אגיד לך, חבר הסיעה שלך בצלאל סמוטריץ', חבר הכנסת סמוטריץ' הוא אחד ממייסדיה, והיא יוזמה שקמה - - -
אורי אריאל: איזה תחכום.
אורי אריאל: לא ידעתי שאני כל כך מתוחכם.
אורי אריאל: הוא הקים עמותה ואני מעביר את וולקני לצפון בגלל שהוא הקים עמותה?
אורי אריאל: גברתי, את יודעת מה, למרות שאת נמצאת אתי חצי שנה - - -
יעל כהן-פארן: אני שואלת דברים בצורה גלויה על השולחן.
אורי אריאל: בסדר, אין בעיה, הבנתי.
<יגאל בוזגלו: מה זה?
<יגאל בוזגלו: איזו רדידות.
יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר, אף אחד פה לא נגד פיתוח הגליל.
<נורית צור-רבינו: האמירה הזאת מהמחנה הציוני?
יעל כהן-פארן: אף אחד פה לא נגד פיתוח הגליל, נהפוך הוא.
יעל כהן-פארן: אבל אני שואלת האם יש כאן גורמים פוליטיים?
יעל כהן-פארן: העמותה הזאת פועלת בצורה מובהקת - - -
<יגאל בוזגלו: ואת לא פוליטית?
<יגאל בוזגלו: מה?
<יגאל בוזגלו: אני לא מבין.
<יגאל בוזגלו: את לא פוליטית?
יעל כהן-פארן: פוליטית.
יעל כהן-פארן: אני שואלת פוליטית מהצד של אורי אריאל.
יעל כהן-פארן: אני מצטערת, אל תפריעו לי.
יעל כהן-פארן: סליחה, אדוני, אני חברת כנסת, ואתה לא תשאל אותי את השאלות.
אורי מקלב: יגאל.
<יגאל בוזגלו: אני אשאל אותך מה שאני רוצה.
אורי מקלב: יגאל, אני אקרא אותך לסדר.
יעל כהן-פארן: אתה לא תשאל אותי מה שאתה רוצה.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להבין.
אורי מקלב: אני רואה שאתה באת היום מהצפון - לא מקובל, ממש לא.
<נורית צור-רבינו: מה זה הדבר הזה?
חיים ילין: גם אם זה מעצבן אותך אתה לא יכול.
חיים ילין: זאת לא הפגנה.
אורי מקלב: מהבוקר אני מנסה לשדר לך שדרים של להירגע, אבל לא נראה לי שזה עוזר.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד משהו, ובזה אסיים.
יעל כהן-פארן: כשנעשים דברים בצורה שנראית לא טוב, מריחה לא טוב, אז אני מתחילה לחפש את השאלות.
יעל כהן-פארן: אני מתחילה לשאול.
יעל כהן-פארן: אין לי שום התנגדות שתהיה עבודה רצינית, ולאחריה יחליטו שהמקום הכי טוב לוולקני זה מטולה.
יעל כהן-פארן: אבל לא עשו את העבודה הזאת.
יעל כהן-פארן: החליטו, ועכשיו הולכים לעשות את הבדיקה שתצדיק את זה, ולי יש חששות מאוד כבדים שיש פה נושאים אחרים שהם מתחת לשולחן – והשר החליט לצאת כרגע, מעניין מאוד.
יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לומר, באותו דוח מ-2011 של פרופ' קנדל נאמר שצריך להגדיל את המכסות, את התקנים למכון וולקני, משהו בסדר גודל של 400 תקנים.
יעל כהן-פארן: למה לא לקחת את אותם תקנים ולשים את כולם בפריפריה?
יעל כהן-פארן: לא צריך להעתיק מכון כדי לייצר מכון חדש.
יעל כהן-פארן: תיתנו לו שלוחה גדולה, רצינית, משמעותית.
יעל כהן-פארן: התמיכה שלו לשלוחה הזאת תהיה היסטרית, שכל חוקר במכון יחויב פעם בשבועיים לנסוע לצפון בחוזה שלו.
יעל כהן-פארן: אני אומרת לכם, תשיגו הרבה יותר.
יעל כהן-פארן: כי מה שקורה, זה לא אנשים – אמר כאן פרופ' שמחון, שגם הוא יצא מהחדר – אנחנו נחליט איפה המדינה משלמת כסף.
יעל כהן-פארן: זה לא פועלים.
יעל כהן-פארן: זה חוקרים.
יעל כהן-פארן: זה חוקרים עשרות שנים.
יעל כהן-פארן: זה חוקרים שמגיעים אחרי דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים, עכשיו תעבירו אותם עם הילדים שלהם, עם המשפחות שלהם.
יעל כהן-פארן: זה לא עובד ככה.
יעל כהן-פארן: השאלה היא איך אתה שומר על המצב של המחקר החקלאי המצוין שיש במדינת ישראל שמצעיד אותה קדימה בעיני כל העולם, והוא חשוב במיוחד היום עם ההתחממות הגלובלית, עם משבר האקלים.
יעל כהן-פארן: ישראל נמצאת במקום מאוד מאוד מרכזי כדי להמשיך ולפתח את הדברים האלה.
יעל כהן-פארן: עכשיו תחסום את הכול בגלל איזה שאיפות פוליטיות לייהד את הגליל?
יעל כהן-פארן: אלה השאיפות הפוליטיות, וזה צריך להיות על השולחן, והן מוסתרות כאן.
יעל כהן-פארן: אני בעד חיזוק הגליל.
יעל כהן-פארן: צריך לעשות את זה נכון, ולא במסווה של דברים אחרים.
אורי מקלב: יכול להיות שיש כאלה שישמחו שיש שיתוף פעולה בין חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' לשר, זה אולי גם בשורה חדשה של שיתוף פעולה.
יואל חסון: ביניהם יש שיתוף פעולה, הם מאותה מפלגה.
יואל חסון: אתה יודע שהם מאותה מפלגה, לא הבית היהודי.
אורי מקלב: יש כאלה שישמחו איך שלא יהיה בעניין הזה.
אורי מקלב: אבל בהחלט מה שאמרת, אני גם אומר את זה, כי בסך הכול אנחנו יושבים כאן במסגרת של ועדת המדע והטכנולוגיה, שהוקמה להיות הבית של החוקרים והמחקר, ולכן אנחנו גם רואים את זה בעין הזאת.
אורי מקלב: היה חשוב מאוד שחידדת את זה, אבל זה נאמר על-ידי פרופ' יורם קפולניק, שהמכון הוולקני, ובכלל, כל החוקרים בחקלאות – נשמע את זה גם ודאי בהתייחסות של משה ראובני – רוצים לתרום ומוכנים לשיתוף פעולה לחזק את הפריפריה על-ידי המחקר, גם בפעולות מרחיקות לכת.
אורי מקלב: אבל הכול צריך להיות בתיאום, במידה שלא יהרוס את הבסיס ואת המצע של המכון עצמו, שבסיס העבודה שלכם, אם הם מוכנים לשלוח זרועות חזקות לצפון ולדרום ואיפה שהם יתבקשו, אין בעיה.
אורי מקלב: הם ממש מוכנים לזה, ואפילו רוצים את זה.
אורי מקלב: תודה רבה, חברת הכנסת יעל כהן-פראן.
אורי מקלב: מר משה ראובני ועד החוקרים, בבקשה.
אורי מקלב: אני באמת מצטער שדווקא אנשים שחשוב לנו לשמוע אותם אני צריך לזרז אותם בזמן, אבל השעון רץ.
<משה ראובני: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.
<משה ראובני: מכון וולקני זה כמו שאמר דוח קנדל מלכתחילה, זה עץ, כמו שאמרת גם אתה, נטוע עם שורשים ארוכים מאוד, ש-95 שנה הוא יונק מכל הסביבה שלו, מכל – כמו שאמר פרופ' שמחון – מהאקו-סיסטם.
<משה ראובני: והנה, אנחנו באים פתאום ולומדים שיש כוונה לחכות עשר שנים ש-70% מהחוקרים יצאו לפנסיה, יש כוונה להעביר את משכורות החוקרים לצפון.
<משה ראובני: אז שיעבירו עכשיו את המשכורות של החוקרים לצפון, יסגרו את מכון וולקני, והנה, כולם שם בצפון מקבלים פנסיה מובטחת, יקבלו גם את המשכורות שלנו.
<משה ראובני: ההעברה של מכון מחקר לכל מקום שהוא במציאות שלנו בעולם - - -
<אלי מלכה: סליחה, אתה מוכן להסביר מה אמרת לגבי המשכורות המובטחת?
<אלי מלכה: איך אנחנו מקבלים את זה?
<משה ראובני: שמעתי שמקבלים, שמעבירים את המשכורות שלי לצפון.
<אלי מלכה: אבל אמרת:
<אלי מלכה: אנחנו ממילא כבר נקבל - - -
<משה ראובני: אז שיעבירו את המשכורת שלי לצפון.
<אלי מלכה: אין גבול להשמצות שלך.
<אלי מלכה: אני מציע לך לעצור את השיח הזה.
<משה ראובני: שיעבירו את המשכורת שלי אליך לצפון, אין לי בעיה.
<אלי מלכה: לא, זה לא מה שהוא אמר.
אורי מקלב: סליחה, אל תפרש את מה שהוא אמר.
אורי מקלב: סליחה, לא אתה ולא אתה אחראי למה שהוא אמר, ולא לפרש וגם לא לקבל ממנו הסברים.
אורי מקלב: לבקש הסברים, זה הכול.
<משה ראובני: הניסיון שראינו בהעברת מכוני מחקר כלשהם לכל מקום שהוא בעולם, לפחות ב-20 שנה האחרונות שזה נעשה – כי לא נעשה לפני כן, וזה נעשה רק ארבע פעמים בארבע מדינות שונות בעולם – נידון לכישלון מוחלט.
<משה ראובני: מקומות שהיו בהם 190 עובדים התפוררו ל-20 עובדים, הרמה של המקומות המדעיים האלה נפלה לחלוטין, אף אחד לא רצה ללכת לעבוד שם, לא בגלל שזה בפריפריה או בגלל זה במרכז, אלא בגלל שזה התפורר.
<משה ראובני: ומה שעומד לקרות המקרה הזה זאת עקירה וקיצוץ של המכון מעכשיו עד עוד עשר שנים.
<משה ראובני: וכבר התחילו מהיום שהשר יצא בהצהרה שלו, למחרת ניתנה הוראה להנהלה של המכון לא לקלוט תקנים חדשים, לעבוד בשיטת תיקוני שבר בלבד, ולא להשקיע שום דבר.
יואל חסון: הוראה של מי?
<משה ראובני: הוראה של השר.
<משה ראובני: של מי?
<יורם קפולניק: של מנכ"ל משרד החקלאות.
<משה ראובני: סליחה, מנכ"ל משרד החקלאות.
<משה ראובני: אחר כך, אחרי שבוע הוא חזר בו, אבל זה היה אוטומטי.
<משה ראובני: אנחנו הולכים להעביר, אנחנו בעצם הולכים לסגור.
יואל חסון: הקפאה של עשר שנים עכשיו?
<משה ראובני: לא יודע מה הוא הולך לעשות.
יעל כהן-פארן: לא בונים שום דבר חדש?
<משה ראובני: אנחנו רואים את ההקפאה.
<משה ראובני: כי אם אנשים חדשים צריכים לבוא אלינו, ואומרים להם: תוך עשר שנים, 20 שנה, אתם הולכים לעבור, אתה בא עכשיו, אתה הולך לעבוד, להשקיע את החיים שלך, כי מחקר זה דבר שצריך יציבות.
<משה ראובני: הוא צריך דבר יציב כי הוא המשכי כל הזמן.
<משה ראובני: מכון וולקני עובד מדור לדור.
<משה ראובני: אנחנו עובדים 95 שנה, ארבע דורות כמעט.
<משה ראובני: מה שמישהו נטע לפני עשר שנים או 20 שנה, היום אנחנו ממשיכים את המחקר הזה.
<משה ראובני: אנחנו ממשיכים את הדברים האלה.
<משה ראובני: היום כל החקלאות הישראלית נהנית מהפירות לא של מה שקורה היום, של מה שקרה לפני 30 שנה ו-20 שנה.
<יורם קפולניק: אנחנו מזמינים את הוועדה לביקור במכון וולקני.
יואל חסון: זה באמת רעיון טוב לבוא ולראות.
חיים ילין: סיור של הוועדה.
<משה ראובני: אם עכשיו בעשר-20 שנה הבאות המחקר נופל ויש, איך שאמר יורם, חור שחור במחקר זה לא יפגע בעשר שנים הבאות, זה יפגע ב-50 שנה הבאות.
<משה ראובני: אי-אפשר יהיה להרים את זה, ואפילו אם ירימו את זה זה לא יעזור.
<משה ראובני: וזה דבר שנעשה במסגרת משרד החקלאות, או בעצם בין המנכ"ל לשר ללא מחשבה.
<משה ראובני: למשל, המולמו"פ לא היה מעודכן בכלל, לא דיברו אתם.
<יגאל בוזגלו: איזה מזל שאין חברי כנסת בצפון.
אורי מקלב: יש חברת כנסת מקריית-שמונה שהיא חברת ועדת המדע, אז למה אתה אומר דברים כאלה?
חיים ילין: אתה פותח את הפה בלי להבין שום דבר, באמת אני אומר לך את זה.
אורי מקלב: ואיל בן ראובן לא מהצפון?
אורי מקלב: הוא גם מהצפון.
חיים ילין: זה לא מכובד בכלל אם אתה מייצג את העיר שלך.
<יגאל בוזגלו: אתם כל הזמן דוחפים לדרום.
חיים ילין: אתה לא מבין מי נלחם לימינך.
חיים ילין: אתה לא מצליח להבין אפילו מה הכוחות שפועלים פה בכלל.
אורי מקלב: החוקרים שנמצאים פה רוצים להתרשם מאנשי הצפון והנציגות הציבורית שלהם, שהיא באמת נציגות מתונה ובאמת תרבותי מאוד.
אורי מקלב: נמצאים כאן הרבה חוקרים, ואני באמת רוצה שתעשו עליהם רושם טוב, וקריאות הביניים לא מכבדות אתכם.
<משה ראובני: החוקרים של מכון וולקני גם בנוה-יער, גם במרכז, וגם בגילת, עובדים עם הפריפריה, רוצים לעבוד עם הפריפריה, ימשיכו לעבוד עם הפריפריה.
<משה ראובני: החקלאות היא בפריפריה, אין בדרום, אין בצפון.
<משה ראובני: במרכז יש סך הכול 20% מהחקלאות.
<משה ראובני: גם יש קצת פריפריה, אגב, לא מעט.
<משה ראובני: חוקרים של מינהל המחקר של מכון וולקני עובדים עם הפריפריה, ימשיכו לעבוד עם הפריפריה גם בצפון, גם במרכז, גם בדרום.
<משה ראובני: הם ימשיכו להשקיע מזמנים וממרצם בכול חקלאות ישראל, כל עוד הם קיימים ויש להם את הכוח והחוזק שיש להם כרגע במסה שהם יושבים בה.
<משה ראובני: יפרקו את כל המערכת הזאת, יסגרו את כל המערכת הזאת, יקימו משהו אחר חדש, לא מעניין אותי איפה ממש ברגע הזה, כי אותנו הורגים מבחינה זו.
<משה ראובני: ולכן, הולכים - - - את כל מדינת ישראל, את כל החקלאות פה, את כל המחקר.
אורי אריאל: היושב-ראש, אני רוצה להגיד לסדר, כי אני רואה שהכתבים מדווחים שיצאתי בגלל דבריה של חברת הכנסת יעל פארן.
אורי מקלב: לא, אני מעיד שזה בדיוק הפוך.
יואל חסון: היית צריך לחשוב שזה מה שייאמר.
<משה ראובני: לא אני אמרתי את זה.
אורי אריאל: ביקשתי לצאת קודם.
אורי מקלב: נכון, ואני ביקשתי שתישאר.
<משה ראובני: אני לא אמרתי.
אורי מקלב: לא אמרת.
יואל חסון: הוא לא האשים אותך.
אורי אריאל: אני מתנצל, אבל אמרתי שלא תופסים אדם בשעת צערו.
<משה ראובני: לא התנצלתי.
אורי אריאל: לא תופסים אדם בשעת צערו, אז אני בכלל – אבל גם לא צריך להתנצל.
אורי אריאל: רק למען הסר ספק, אני אתכם, רק זה לא יהיה באמת לעוד הרבה זמן כי אני צריך לעשות עוד כמה דברים.
אורי מקלב: כן, הבנו.
אורי מקלב: אנחנו גם לא נמצאים פה עוד הרבה זמן.
אורי אריאל: אני רואה שאורי נהנה, היושב-ראש, והוא רוצה להישאר פה עד פסח.
אורי מקלב: אני ממש לא נראה ככה, ואני גם לא משדר ככה.
אורי אריאל: יופי.
אורי מקלב: יש לך עוד משפט סיום, או שסיימת?
<משה ראובני: אמרתי, אנחנו מוכנים - - -
אורי מקלב: דווקא רציתי לסיים את מה שהוא אמר.
אורי מקלב: אשקף את מה שאמרת.
אורי מקלב: יש משהו שנכון, ולו אם קיימנו את הישיבה רק בגלל הדבר הזה זה גם היה נכון.
אורי מקלב: המסר כלפי החוקרים, כלפי העתיד של החוקרים הוא מסר לא טוב.
אורי מקלב: דהיינו, עכשיו הם כבר מחשבים, ואמר את זה גם פרופ' יורם קפולניק, יש כבר עכשיו איזו הרגשה של חוסר יציבות, ומחקר זה דבר עתידי מאוד, והיום הם תוהים ומחשבים את המסלול שלהם מחדש.
אורי מקלב: לכן, מה שכן צריך לעשות במסר, זה שאנחנו עדיין לא בשלב של קבלת החלטות, אנחנו בשלב של הבדיקה של העניין עם כל המשמעויות.
אורי מקלב: גם אם תחליט שזה דבר מאוד טוב לחזק את הגליל, וזה דבר מאוד חשוב, ייתנו את המענה.
אורי מקלב: יש חוקרים רבים שיגידו: אנחנו לא נמצאים שם בעניין הזה גם אם זה דבר מאוד חשוב.
אורי מקלב: גם אם בסופו של דבר לא ייפגע ואנחנו נמצאים, המסר האישי גם כן חשוב, שעדיין זה מהר מדי ומוקדם היה לקבל החלטות בעניין.
אורי אריאל: זה לא סיכום שלי.
<משה ראובני: כיוון שכבוד השר חזר, אז אני רוצה להגיד לו משהו.
אורי מקלב: אבל ממש חצי משפט.
<משה ראובני: משפט אחד.
<משה ראובני: בהצעת המחליטים של כבוד השר לא כתוב שבוחנים, בהצעת המחליטים של כבוד השר כתוב:
<משה ראובני: תוקם ועדת מנכ"לים להגשת מתווה להעברה.
<משה ראובני: זה אומר שהוחלט להעביר.
אורי אריאל: משפט אחד, אבל אני אומר, סליחה.
<משה ראובני: ראיתי את הצעת המחליטים.
אורי אריאל: אבל אני פה אתכם, ודברי נאמרים אליכם ואל הציבור דרך השידור שמתקיים פה.
אורי אריאל: אמרתי כן.
אורי אריאל: אבל שאל אותי חבר הכנסת חסון, עניתי.
אורי אריאל: אני הרי לא בורח מכם, לא מתכוון לברוח מכם.
אורי אריאל: נכון, מה שכתוב בהצעת המחליטים משקף את עמדתי ואת עמדתנו.
אורי אריאל: לא רק את עמדתי האישית, אבל אני פה.
אורי אריאל: אני לא מסתתר מאחורי אף אחד.
אורי אריאל: והחלטתנו היא כן לעבור צפונה.
אורי אריאל: יש שאלה על המתווה, נכון.
אורי אריאל: מעבירים מהר.
אורי אריאל: יש מחלקות חדשות שרוצים להקים, האם יקימו אותן כבר בצפון?