GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריה דן: חברת פולקסווגן לקחה על עצמה לטפל בנושא הזה, במקום שתהיה משרה אחת לעובד שעובד 10 שעות ביום שישה ימים בשבוע, יש משרה של 7 שעות ביום לארבעה ימים בשבוע.
<אריה דן: ככה אתה מחלק את העבודה ליותר אנשים.
<אריה דן: זה דבר אחד.
<אריה דן: דבר שני, כמו שאמרתי, גישה חברתית.
<אריה דן: הדבר הזה צריך להיות מטופל ברמה הממשלתית, החברתית.
<אריה דן: אני חושב שצריך לעשות עבודה מול איגוד התעשיינים, לשכות המסחר והאקדמיה, כדי להטמיע בראשיהם של מנכ"לי החברות להסתכל על העובד לא רק כעל נכס שצריך להוציא ממנו כסף, אלא יצור שצריך לדאוג לו ולחלק את הנושא הזה כמה שיותר.
<אריה דן: מחקר אחרון שנעשה בסין מראה שבמזרח סין על הים איבדו מיליון משרות בארבע השנים האחרונות לרובוטים וממשלת סין עכשיו נדרשת לעניין הזה.
<אריה דן: דוגמה אחרונה שאני רוצה לציין מפה, ממה שאנחנו עושים בישראל, החברה שלנו מחנכת מנכ"לים ומהנדסים כיצד להשתמש ברובוטים לתעשייה.
<אריה דן: אני אתן דוגמה אחת של מפעל למתכת שעוסק בייצור של פיגומים, שהעובדים במפעל, פלסטינים רועי צאן שנלקחו, לימדו אותם כיצד לעבוד עם רתכות ואז כשנכנס הרובוט הראשון, וכולם חששו מי יפעיל אותו, אותם רועים פלסטינים למדו כיצד להפעיל את הרובוט והיום יש ארבעה רובוטים במפעל.
<אריה דן: אותם רועים הפכו להיות מפעילי רובוטים.
<אריה דן: הדבר הוא פשוט, נעשה וזו הדרך לקחת את זה קדימה.
אורי מקלב: זה באמת הבשורה הטובה, שאנשים שלא השתלבו בעבודה והנה עכשיו הם משתלבים וגם יודעים להפעיל את הטכנולוגיה.
אורי מקלב: אני אחרי זה אבקש מאחרים, שיכולים להתייחס לעניין הזה, יש כאן גם נציגי ממשלה, אני מקווה שזה לא יהווה חסם.
אורי מקלב: דווקא הדבר שהרובוטיקה יכולה, כמו לייתר מיליון משרות בסין, אז לא מיליון משרות, אבל חלק מהפחד שיכול להיות חסם שלטוני, יכול להיות הפחד הזה שתיווצר פה אבטלה או כאלה שלא יהיה להם מה לעשות, זה יכול להביא את האנשים לעצור ולהוות חסמים.
<אריה דן: אין לך ברירה.
אורי מקלב: ההתמודדות עם העניין הזה היא דווקא כן להציף את הבעיות, לשמוע על הפתרונות ובאמת ללמוד גם ממקומות אחרים.
אורי מקלב: בואו נתמודד או שאנחנו באמת לא נקדם את הדברים האלה.
אורי מקלב: זה קיים כבר, זה כבר נמצא, אנחנו צריכים כבר לצפות פני עתיד ואנחנו צריכים גם לראות איך אנחנו הולכים ואנחנו מדביקים את הפערים.
אורי מקלב: פרופ' שהם, יש לך ניסיון גדול גם בלתת הרצאות מתומצתות וקצרות וממוקדות.
<משה שהם: תודה רבה על הזכות לדבר כאן.
<משה שהם: כולם דיברו על זה וזה גם מקובל על כולם שהרובוטים ייכנסו וזה יתפוס גם מקומות עבדוה, מטבע הדברים, ואני לא אכנס להרבה מאוד מחקרים שנעשו בעניין הזה.
אורי מקלב: עוד לא סיימתי, אתה בתחום הרפואה.
אורי מקלב: אם אתה יכול להתמקד בחלק הזה.
<משה שהם: אני אדבר גם על זה.
<משה שהם: אני אדבר בהתחלה על מקצוע אחד שאני חושב שבו באמת יש שינוי מאוד מאוד גדול, אני מאמין שבעוד כחמש שנים נתחיל לראות מכוניות אוטונומיות שנוסעות בכבישי הארץ ובעוד עשר שנים אני מעריך שחלק גדול מהמכוניות יהיו אוטונומיות.
<משה שהם: בשבילי זה מצוין, אני בא מהצפון הרחוק, אני גר בהושעיה, עד שאני מגיע לכאן לוקח לי שעתיים.
<משה שהם: אם הייתי יכול להיכנס בפיג'מה לאוטו ולהגיע לכאן זה היה מצוין.
<משה שהם: אני חושב שבאופן עקרוני יהיו הרבה מאוד מקצועות שיירדו מהבמה, לדוגמה נהגי מכוניות, נהגי מוניות, נהגי אוטובוסים, אפילו פחחי רכב, מדוע?
<משה שהם: כי ברגע שייכנסו המכוניות האוטונומיות מספר התאונות יירד בצורה דרסטית.
<משה שהם: אני מעריך שבסדר גודל של 80%, שהוא הגורם האנושי בכל הנושא של התאונות.
<משה שהם: ובמקביל יירד באופן דרסטי הביטוח שאנשים משלמים, כי מספר התאונות יירד.
אורי מקלב: אבל למה שהפחח לא יעבוד?
<משה שהם: לא יהיו תאונות, לא צריך פחח.
אורי מקלב: גם לשם זה יגיע, אבל מי שיצטרך, אני חושב שזה יתאים את עצמו.
אורי מקלב: בפחחות גם יהיה רובוט שיעשה את זה, זה נשמע לי כבר לא דמיוני.
<משה שהם: אני מניח שבאמת יהיה שינוי מאוד גדול, לא רק במקצועות, אלא בצורה שבה אנחנו חיים.
<משה שהם: זה כיוון אחד.
<משה שהם: אבל אני הייתי רוצה להגיד בנושא הרפואי מילה אחת.
<משה שהם: אנחנו נכנסים לנושא רובוטיקה ברפואה באופן מאוד מאוד חזק.
<משה שהם: רובוטים שמבצעים היום ניתוחי גב וניתוחי מוח מיוצרים כאן בארץ, עושים אלפי ניתוחים בשנה, בכל העולם, ואני מניח שהתחום הרפואי זה תחום שעדיין לא יודעים לאיפה תיכנס הרובוטיקה.
<משה שהם: הפוטנציאל הוא מאוד מאוד גדול, גם לרובוטים שייכנסו לתוך גוף האדם ויתקנו את הבן אדם מבפנים.
<משה שהם: לכן שם הפוטנציאל הוא מאוד מאוד גדול ואני מניח שהרבה מחקרים עוד יהיו בנושא.
<משה שהם: אני הייתי רוצה להגיד עוד מילה אחת נוספת בקשר לנושא של החינוך.
<משה שהם: אנחנו מעורבים בחינוך של ילדים, החל מגיל בתי ספר יסודיים ואני רואה משיכה עצומה של ילדים בישראל בלי פרופורציה בכלל למה שקורה בעולם לכיוון של הרובוטיקה.
<משה שהם: אני רוצה להגיד שדרך המרכז שקיים אצלנו בטכניון עברו עשרות אלפי ילדים בנושא של חינוך לרובוטיקה ותמיד אני אומר מה הם יעשו כשהם יהיו גדולים.
<משה שהם: זאת אומרת התעשייה שקיימת היום פה היא לא תהיה מסוגלת לקלוט כמות כזו גדולה של ילדים, שבסופו של דבר הם ייצאו לשוק התעשייה והם ירצו להתעסק בדבר שהם הכי אוהבים אותו.
<משה שהם: לכן אני תמיד מזכיר שצריך להסתכל בכיוון הזה.
<משה שהם: אבל עכשיו אנחנו מדברים בפתרונות, מה אנחנו מציעים בסופו של דבר.
<משה שהם: דבר ראשון אני מציע שתהיה מודעות, בייחוד של אנשים שהולכים לבחור מקצוע.
<משה שהם: מכיוון שאנחנו יודעים שרובוטיקה תיכנס, שיבחרו את המקצועות בכיוון שהרובוטיקה תעזור להם ואני חושב שמה שנקרא בנייה כזאת מבוטום אפ זה אחד הדברים שיזיז גם ברמה הלאומית את הדברים.
<משה שהם: זאת אומרת כשתהיה דרישה מאוד מאוד גדולה מהשוק, מאנשים, מהחבר'ה הצעירים, שהם הולכים ללמוד רובוטיקה, אז אני חושב שגם מלמעלה תבוא העזרה.
<משה שהם: כיוון אחר שאני מציע לעשות, ואני לא הראשון שאומר את זה, זה החיזוק של הקשר בין התעשייה לבין האקדמיה.
<משה שהם: אמרו את זה רבות לפניי, אני מתפרץ כאן לדלת פתוחה, אבל אני חושב שבמקרה הזה של הרובוטיקה, מכיוון שכן יש שינוי, גם התעשייה רואה את זה, גם החינוך רואה את זה, גם אנשים פה בשלטון רואים את זה, אני חושב שהקשר הזה חייב להיות חזק והוא צריך להתבצע החל מגיל צעיר, מרגע שילדים מתחילים לבחור את המקצוע שלהם, שכבר יהיו בקשר עם תעשייה שתרצה לקלוט אותם.
אורי מקלב: בעניין הזה אנחנו קיימנו דיונים ונקיים עוד דיונים וזה דבר חשוב מאוד.
אורי מקלב: אני רק שואל לגבי הרובוטיקה ורפואה, היא אמורה רק לשפר את הטיפול הרפואי, כפי שהיא עושה היום, או שהיא תייתר גם את המקצוע?
<משה שהם: לא.
אורי מקלב: במקרה הזה הרובוטיקה נותנת מענה שיד אנושית לא יודעת איך לעשות את זה.
<משה שהם: כשאנחנו התחלנו את הנושא של רובוטיקה ברפואה זה היה מעניין, זה היה כבר לפני למעלה מעשר שנים, ועשינו ראיון באחד העיתונים, שאני לא אגיד את שמו, ואני אמרתי שהרובוטיקה תהיה כלי באותו ארגז כלים של הרופא.
<משה שהם: למחרת יצאה כותרת 'תוך שנתיים הרובוטים יחליפו את הרופאים'.
אורי מקלב: לא, אני מחדד את הדבר, זו דוגמה שהרובוטיקה משפרת, אולי ממקצעת יותר, מגיעה להישגים, כמו בעמוד השדרה, כפי שאתה הצגת פה, שדברים שבעצם מאבטחים, אולי עושים עבודה יותר בטוחה ויותר מקצועית.
<משה שהם: יש גבול למה שרופא יכול לעשות בצורה ידנית, אבל ישנם כמובן דברים נוספים שהרופא יצטרך לעשות.
<משה שהם: רובוט לא יכול להחליף את הרופא.
אורי מקלב: מר ניר בריל, כלכלן בכיר במועצה הלאומית לכלכלה.
אורי מקלב: בבקשה, ניר.
<ניר בריל: אני אגיד בקצרה.
<ניר בריל: אנחנו מברכים על הדיון הזה.
<ניר בריל: ראש המועצה הלאומית לכלכלה לשעבר, פרופ' יוג'ין קנדל, הציג לפני שנה בערך לממשלה מצגת בנושא עולם העבודה העתידי והנושא הזה כן נמצא בסדר היום של הממשלה, אבל זה משהו שמאוד חשוב כן להעלות, כי אנחנו יודעים שכמו הכנסת גם הממשלה מסתכלת הרבה פעמים על הכאן ועכשיו.
<ניר בריל: אני כן אתייחס קצת למה שאנחנו רואים ו - - -
אורי מקלב: לגבי כלל הדברים של הרובוטיקה, או לגבי המקצועות שייעלמו?
<ניר בריל: לגבי המקצועות ולגבי היכולת לחזות.
<ניר בריל: יש דיון מאוד מקצועי וגם משמעותי בתחום המקצועי כמה אתה יכול לחזות והוויכוח הוא מאוד גדול.
<ניר בריל: לדעתנו יש אי ודאות מאוד גדולה כי אנחנו מדברים לא רק על טכנולוגיה, אני לא אדבר פה על נושאים נוספים, אבל צריך להבין שדמוגרפיה היא גורם מאוד משמעותי ובישראל כמובן יש שינויים דמוגרפיים מאוד גדולים.
<ניר בריל: תרבות היא גורם מאוד משמעותי, כניסת נשים לשוק העבודה.
<ניר בריל: היא לא הושפעה בעצם מטכנולוגיה, היא הושפעה משינויים תרבותיים ושינויים מוסדיים והיא שינתה לגמרי את שוק העבודה.
<ניר בריל: אז יש קושי מאוד גדול לחזות.
<ניר בריל: גם המחקר, גם אנחנו עשינו תחזית על בסיס המחקר המרכזי שמדבר על מקצועות בסיכון, הוא מדבר על מקצועות בסיכון טכנולוגי.
<ניר בריל: חשוב להדגיש שהוא לא מדבר והוא מראש אומר שיכול להיות שאפשר יהיה להחליף חלק מקצועות מבחינה תרבותית ומבחינות שונות הם לא יוחלפו.
<ניר בריל: אז צריך מאוד להיזהר כשאנחנו עושים פה תחזיות.
<ניר בריל: אנחנו כן יכולים לדבר על מקצועות באופן גס, כשאנחנו מדברים דווקא על מקצועות סיעוד, מקצועות בריאות, מקצועות הוראה, דווקא יש גידול במקצועות האלה, גידול בעיקר בבריאות וסיעוד, וגם הזדקנות האוכלוסייה בארץ ובכל העולם.
<ניר בריל: בתחום ההוראה אנחנו לא רואים, בטח לא בהוראה של ילדים, איזה שהוא קיטון, לפחות לפי המחקרים, למרות כל מה שמדברים על מחשבים.
<ניר בריל: איפה שאנחנו כן רואים בעשורים האחרונה ירידה זה דווקא בתעשייה, גם בגלל הגלובליזציה וגם בגלל האוטומציה.
<ניר בריל: פה השאלה היא האם המצב הזה ימשיך או שזה יילך לשירותים נוספים.
<ניר בריל: אנחנו כן רואים את כל עולם השירותים, עולם המתווכים זה אחד העולמות שהוא הכי הרבה נמצא בסיכון.
<ניר בריל: אז אני אתחבר למה שאמר חבר הכנסת טרכטנברג, בגדול אנחנו צריכים גמישות, אנחנו צריכים שהמערכות שלנו יהיו הרבה יותר גמישות ואני אתייחס קצת למה שהממשלה מנסה לעשות.
<ניר בריל: הממשלה קיבלה החלטה ביוני 2015, כחלק מהתכנית האסטרטגית להיערך לנושא הזה, לא בכל התחומים, אבל כן מדובר על חינוך במאה ה-21, משרד החינוך פועל בנושא.
<ניר בריל: בנושא של 5 יחידות מתמטיקה, שר החינוך לוקח ומוביל מתוך הבנה שהפרמיה להשכלה, שגם על זה דובר, היא מאוד משמעותית, במיוחד במקצועות הטכנולוגיים.
<ניר בריל: בתחום של הכשרה מקצועית ובתחום של תכניות טכנולוגיות יש עבודה כדי - - -
אורי מקלב: אנחנו מדברים אחר הלימודים?
אורי מקלב: לא בתוך ה - - -
<ניר בריל: לא בתוך, וכן אני מדבר על איש צוות בראשות המשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה שעוסק באקרדיטציה, הכרות הדדיות בין האקדמיה, בין הצבא ובין המכללות הטכנולוגיות, כדי שיהיה מעבר יותר קל.
אורי מקלב: ברשותך, אני רוצה שתתייחס, מאיפה המידע שאתם על סמך זה דנים ומקבלים מסקנות?
אורי מקלב: על סמך מחקרים שלכם.
אורי מקלב: מאיפה אתם יודעים את הדברים?
אורי מקלב: יושבים בצוות חשיבה?
אורי מקלב: אני חושב שהדברים האלה, אני מסתכל, זה צריך להיות משהו באמת מתכלל, לקחת את כל מי שמתעסק בזה, לשבת ולהוציא את הדוחות האלה כדי שעל סמך זה תוכלו לעשות.
אורי מקלב: כשאתם אומרים שקשה לכם להיערך וקשה לכם לצפות, אני מבין למה, אולי חסר נתונים אז קשה לצפות, אבל אם יותר נתונים אז זה פחות קשה לצפות.
אורי מקלב: ודאי לא מדע מדויק, אבל הרבה יותר מרק להגביר 5 יחידות מתמטיקה ויכול להיות עוד כמה דברים, פיזיקה ו - - -
<ניר בריל: אני אגיד מאיפה הנתונים.
<ניר בריל: קודם כל יש פורום שנקרא פורום אסטרטגיה, פורום של סמנכ"לי תכנון ואסטרטגיה בכל משרדי הממשלה.
<ניר בריל: בפורום הזה עלה הנושא הזה לדיון וקיבלנו מידע מכל משרדי הממשלה.
<ניר בריל: אנחנו עכשיו עושים סקירה של כל המחקרים, שדרך אגב מכון טאוב, שפרסם דוח, הוא השתמש באותם מחקרים בסופו של יום.
<ניר בריל: אני מכיר רק שניים-שלושה מחקרים שמסתכלים מעבר לעשור קדימה ומנסים להראות איזה שהיא התייחסות וגם הם לא - - -
אורי מקלב: אני מציע, כהצעה, לא רק סמנכ"לי משרד, גם גופים חיצוניים שיש במדינה, שמתעסקים בבינלאומי.
אורי מקלב: נכון שזה לא דומה הפעם, אבל יש חוכמה שאפשר לקחת משם ואפשר ללמוד, בכפוף לשינויים שיש.
אורי מקלב: לוקחים את הדברים שקורים בהתאמות לפה.
אורי מקלב: אני חושב שזה צריך להיות צוות הרבה יותר חושב והרבה יותר רחב, שולחן מקצועי שיראה את פני המחר הרבה יותר מהסתכלות כזאת.
אורי מקלב: אני גם מעריך את מה שנעשה, זה גם טוב שנעשה, אבל אנחנו יודעים שממד הזמן הוא מאוד מאוד חשוב לנו.
אורי מקלב: אני ממש מודה לך.
<ענת לוי: רועי מחו"ל רצה להגיד משפט.
אורי מקלב: עכשיו אתה רוצה להגיד משפט?
אורי מקלב: נשארת בשקט כל כך הרבה זמן.
<רועי צזנה: כן.
<רועי צזנה: כפי שאמרו, יש בעיה של מידע במקצועות - - - החשש הגדול באמת הוא לא זה שאנשים יישארו בלי עבודה, עבודות אפשר למצוא ואפשר ליצור, החשש הגדול הוא באמת שאנחנו מתקרבים לחברה של אי שוויון קיצוני, שבה יש את העשירים הטכנולוגיים, שעובדים בטכנולוגיה ויכולים להרוויח הרבה, ויש את העניים במקצועות השירות שמשרתים אותם.
<רועי צזנה: למצב כזה יש השלכות הרות אסון על הדמוקרטיה, כי העניים מצביעים פחות ומעורבים פחות בפוליטיקה ונוטרים טינה לעשירים.
<רועי צזנה: לכן החשש הגדול בישראל הוא להגיע למצב כזה.
אורי מקלב: רועי, תודה רבה על ההתייחסות הזאת.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לצרף אותך לצוות הזה שאנחנו רוצים.
אורי מקלב: יש לך מקום מובטח שם, בין אם זה יהיה בצורה כזו או בצורה פיזית, אבל את הכול נקדם בברכה.
<רועי צזנה: תודה לך.
אורי מקלב: פרופ' אבי וייס, בבקשה.
<אבי וייס: תודה רבה.
<אבי וייס: אני חושב שאחד הדברים שאמרת עכשיו, גם פרופ' טרכטנברג כיוון אליהם, כשהוא דיבר על ההקצנה שיש, של אנשים שהולכים לשני הקצוות, או להיי טק, או שהולכים ל-low low low וזה מה שקורה וזה העניין.
<אבי וייס: אז אני רוצה להציג, בגלל שרוב הדברים שיש לי כאן להראות לכם בעצם נאמרו בצורה זו או אחרת, אני רוצה לעבור בצורה מהירה ולהראות לכם את המחקר עצמו.
<אבי וייס: המחקר הזה הוא אחד מ-13 פרקים של הספר החדש, כולם מוזמנים לקבל עותק שלו, אני מקווה שכולם יעיינו בו.
<אבי וייס: אז הנה העניין של מה הולך להישאר ומה הולך להיעלם.
<אבי וייס: אז המאפיינים שאנחנו מוצאים של המשימות שנדרשות ממקצוע כדי לשרוד זה עניינים של יכולת שכנוע וניהול משא ומתן.
<אבי וייס: מישהו לפני הפגישה הזאת שאל אותי, בחור צעיר, הוא רוצה ללמוד משא ומתן, האם זה דבר שישרוד, כי לא יודעים, אף אחד לא יודע מה לעשות.
<אבי וייס: מקוריות, יצירתיות, מיומנות ידנית מדויקת, שגם זה הרובוטיקה יכולה להחליף בסופו של דר, שמענו ברפואה וכו', ואינטליגנציה חברתית.
<אבי וייס: כלומר דברים שהם דברים אנושיים יותר.
<אבי וייס: מה הם הדברים שמחליפים אותם?
<אבי וייס: הדברים שמחליפים אותם זה אותם דברים שזה רוטינה, שאתה חוזר על אותו דבר שוב ושוב ושוב ולכן אנחנו לא צריכים שבן אדם יאייש אותם.
<אבי וייס: אז טלרים בבנקים ואנשים בדלפק של הסופרמרקט וסוכני נסיעות, כבר היום רובנו עושים את ההזמנות שלנו לבד, וכו' וכו' וכו'.
<אבי וייס: אלה דברים שצריכים אותם פחות ופחות ככל שהזמן עובר.
<אבי וייס: כשאני מדבר פה על סיכון גבוה זה לא אומר שיש לי 100% הסתברות שמשהו הולך להיעלם, או סיכון בינוני זה לא אומר שיש 100% הסתברות או 50%, אלה הטווחים שהשתמשו בהם כדי לקטלג מה בסיכון גבוה, מה בסיכון בינוני ומה בסיכון נמוך, כשמדובר על היעלמות תוך עשור עד שני עשורים.
<אבי וייס: זה הגרף שרועי הראה מקודם, מתוך הפרק שלנו.
<אבי וייס: צריך להגיד, זה פרק של שביט מדהלה, שהייתה אמורה להציג כאן, היא הייתה צריכה בגלל סיבות משפחתיות לנסוע לחוץ לארץ ולכן אני פה ממלא מקום שלה.
<אבי וייס: אנחנו רואים שדברים הולכים להיעלם, תופרים, מתקני שעונים, כמובן שזה רק דוגמאות, מוכרי טלפונים, פקידים, טלרים וכו'.
<אבי וייס: אם תסתכלו בסיכון הבינוני, גם אני כלול שם, כלכלנים, עוד 20 שנה הם יצטרכו לחפש עבודה חדשה.
<אבי וייס: בסיכון נמוך יש את הדברים שדיברתם עליהם, רופאים, פסיכולוגים, כוריאוגרפים, שחקני כדורגל שקשה עדיין למחשבים לעשות את זה ודברים בסגנון הזה.
<אבי וייס: אנחנו לא ייחודיים, שאף אחד לא יחשוב שישראל שונה מכל מקום אחר.
<אבי וייס: פה דיברנו על 39% ופה כתוב 41% כי זה שנה אחרת, אבל אם משווים למדינות אחרות, בארצות הברית זה 47%, בגרמניה זה 49%.
<אבי וייס: היום יש דוח חדש של ה-OECD שיצא בחודש שעבר, הוא מראה שבממוצע ב-OECD מדברים על 57%.
<אבי וייס: אז דווקא המצב שלנו בארץ, אם מסתכלים על זה ככה, זה אפילו מצב יותר טוב אולי מבחינת הסיכון המיידי, אבל בכל זאת זה אחוזים גבוהים, שיש בכל העולם, כולנו יודעים שזה דבר גלובלי לחלוטין.
<אבי וייס: הפקידים ועובדים מקצועיים אחרים, עובדי בינוי, זה מאוד חשוב, זה דברמ אוד גדול, וכל מיני שירותים, אלה הדברים שנמצאים בסיכון גבוה.
אורי מקלב: יש לך גם גרף על מקצועות שנמצאים בדרישה גבוהה?
<אבי וייס: אם תסתכל על דברים שנמצאים פה בסיכון נמוך, אלה הדברים ששם יש לך את הדרישה הגבוהה.
אורי מקלב: זו ההלימה?
אורי מקלב: אין מקצועות חדשים?
<אבי וייס: אלה הדברים שיישארו.
<אבי וייס: חדשים, קשה, כפי שנאמר, הם צודקים, במובן מסוים מה יהיה בעוד עשר שנים, הדברים החדשים שייוצרו, אני מקווה שכן יהיו ולא יפסיקו לייצר דברים חדשים, לא יודעים לגמרי.
אורי מקלב: אבל ברובוטיקה, אז מדענים.
אורי מקלב: הממשלה, שר החינוך, רוצים יותר לדרבן ולתמרץ לימודים של מתמטיקה ועוד מקצועות כאלה, פיזיקה ודברים כאלה שקשורים למדע, זה לכאורה גם יהיה מקצועות שהם יותר נדרשים.
<אבי וייס: מן הסתם זה נכון, אבל אני חושב ש - - -
אורי מקלב: למה חשובה לי האמירה הזאת?
אורי מקלב: זה חלק מהדבר שיכול לתת את הדרבון למקצועות האלה, דרבון של הממשלה וגופים ואנשים שאחרי זה רואים, ילדים, יש דינמיקה מסוימת.
<אבי וייס: אני מסכים איתך.
אורי מקלב: אדם רואה את זה היום, הוא מסתכל על זה, מה הוא ממליץ לילד שלו מחר, איפה - - - אז הוא מסתכל והוא יודע שהוא לא הולך לזה, הוא הולך למקצועות האלה.
אורי מקלב: יכול להיות שצריך להכניס את זה.
<אבי וייס: נכון.
<אבי וייס: אני חושב שמילת המפתח מבחינתי, שאמר פרופ' טרכטנברג, זה גמישות.
<אבי וייס: אם אתה לומד דברים שיש להם דיסציפלינות שונות אז עם גמישות יש לך את היכולת לשים את עצמך - - -
אורי מקלב: בתנאי שהם בתוך המסגרת.
<אבי וייס: נכון, והיום יש הרבה מאוד קשיחות בתוך המערכת הלימודית.
אורי מקלב: מה בתמצית, הדברים החשובים.
<אבי וייס: אני אעשה את זה מהר מאוד.
<אבי וייס: התברר ככל שאנשים עם תארים, הם בסיכונים הרבה יותר נמוכים, אנשים עם שכר גבוה הם בסיכון הרבה יותר נמוך.
<אבי וייס: כלומר הסיכון הוא אצל האוכלוסיות החלשות.
<אבי וייס: זה דבר שהוא חשוב ביותר.
<אבי וייס: הסיכון נמצא באוכלוסיות החלשות ולא באוכלוסיות החזקות כל כך.
<אבי וייס: רק להראות לכם, גברים-נשים פחות או יותר אותו דבר, הבדל אחד גדול מאוד, האוכלוסייה הלא יהודית נמצאת בסכנה, במיוחד הגברים, בסכנה הרבה יותר מיידית מאשר האוכלוסייה היהודית.
<אבי וייס: הסיבה שזה נכון זה בגלל הסוגים של תעסוקה.
<אבי וייס: תסתכלו בהשוואה, על הכי נמוך פה, עובדים מקצועיים בתעשייה, בבינוי ואחרים, וכשלוקחים את הלא-יהודים, 52% נמצאים בבינוי ובתעשייה של ה- low tech לכן אלה המקומות שתהיה את הבעיה הכי גדולה.
<אבי וייס: אם אנחנו מחפשים את האוכלוסיות שנמצאות בסיכון הכי גדול, זה האוכלוסיות האלה.
<אבי וייס: כמובן שזה דבר שלא מתחיל היום.
<אבי וייס: זה מחריף היום אולי, אבל זה לא מתחיל היום, לאורך זמן עובדים פחות ופחות בדברים עם סיכון גבוה ויותר בדברים עם סיכון נמוך.
<אבי וייס: כלומר המגמה היא מגמה נכונה ואין חידוש בתהליך, החידוש הוא אולי בגודל השינוי שהולך להיות.
<אבי וייס: זה גם לא כל משלח יד.
<אבי וייס: כשאני אומר שבסוכנים יש סיכון גבוה, זה בחלק מהסוכנים יש סיכון גבוה, חלק עדיין יישארו.
אורי מקלב: פרופ' וייס, אנשים ירצו לקרוא את הספר, אני מציע - - -
<אבי וייס: אז אני רק עוצר עם זה.
<אבי וייס: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד זה לגבי החינוך, כי זה דבר חשוב מאוד לגבי ההשכלה.
<אבי וייס: אז כן קיימים היום מסלולים שמנסים ללמד אנשים מקצועות, ואם אנחנו נסתכל על זה אנחנו נראה פה שהמקצוע הכי נפוץ שלומדים אותו זה הנהלת חשבונות.
<אבי וייס: הנהלת חשבונות זה דבר שניתן למצוא עבודה מיידית, אבל תוך מספר לא גדול של שנים לבן אדם לא תהיה את העבודה הזאת.
<אבי וייס: אז אנחנו צריכים לחשוב, כשאנחנו נותנים את הקורס הזה, גם על הדבר המיידי, אבל יותר לחשוב על הטווח הארוך מאשר על הטווח הקצר.
<אבי וייס: לכן אולי צריכים לכוון את זה בצורה אחרת.
<אבי וייס: בקיצור, הדבר החשוב ביותר זה שהתפקיד של הממשלה זה לתת אינפורמציה.
<אבי וייס: זה לאו דווקא לייצר את מקומות העבודה, ודאי שלייצר מקומות עבודה, אבל לתת אינפורמציה .
<אבי וייס: לצעירים היום אין את האינפורמציה, הם לא יודעים מה לחפש, הם לא יודעים מה ישרוד ומה לא ישרוד.
<אבי וייס: אנשים שנותנים הכוונה מהצבא או מנסים להוציא את העדה החרדית יותר לשוק העבודה ונותנים קורסים, לאו דווקא מכוונים עם הראש שלהם לכיוון של מה יישאר לטווח ארוך.
<אבי וייס: אז אינפורמציה, זה הדבר החשוב.
אורי מקלב: תודה, באמת, אני חושב שהדברים חשובים, עשיתם כטעימה, כדבר ראשוני, זה באמת חשוב מאוד ויש הרבה עבודה סביב הדבר הזה, כדי נדע נתונים אמיתיים, עתיד של עם, עתיד של מדינה, עתיד של נוער ואנשים בעבודה.
אורי מקלב: רמ"ד מדיניות ותכנון בצה"ל, רב סרן הדס אמר.
אורי מקלב: ואחרייך, כדי שבאמת יכינו, דב ינאי.
אורי מקלב: חברת הכנסת לשעבר רינה פרנקל, התכבדנו בנוכחותך.
רינה פרנקל: זה נושא מאוד מעניין ושמחתי לשמוע מה ששמעתי.
רינה פרנקל: אני אצטרף בהמשך.
אורי מקלב: יופי, במסגרת העיסוקים שלך את ודאי תורמת בעניין הזה הרבה.
אורי מקלב: אנחנו מאחלים בהצלחה.
<הדס אמר: תחום הרובוטיקה, כמו שאנחנו מכירים, נלמד במסגרות שונות בבתי הספר ומחוץ לבתי הספר וכאשר המיועדים לשירות ביטחון מגיעים לגיוס, הם אינם מתגייסים למקצועות הרובוטיקה באופן ספציפי, הכישורים שהם רוכשים בתחום המכניקה כמובן ובתחום האלקטרוניקה בהחלט יכולים לבוא לידי ביטוי במערכת הצבאית.
<הדס אמר: צריך להבין שלעתים רמת הציפיות של אותם מיועדים לשירות ביטחון שלמדו רובוטיקה, רמת הציפיות שלהם לשיבוץ בתפקידים בצבא, היא גבוהה.
<הדס אמר: היא גבוהה מזו שהצבא מאפשר לשיבוץ במקצועות האלה.
<הדס אמר: חלקם יתגייסו כלוחמים כמובן - - -
אורי מקלב: מרצונם או שלא יכולתם לספק להם את ה - - -
<הדס אמר: בדרך כלל זה מרצונם.
אורי מקלב: שהם העדיפו, אבל לא בגלל שלא יכולתם לתת להם את המענה בתחום הרובוטיקה?
אורי מקלב: אני לא הבנתי, האם הם מתאכזבים והם הולכים לשרת כלוחמים בגלל שאין להם את האפשרות להשתלב בתחום הרובוטיקה, או שהם העדיפו מלכתחילה להיות לוחמים בשירות?
<הדס אמר: זה יכול להיות גם וגם.
<הדס אמר: האופציה הנוספת שקיימת עבורם היא להשתבץ במערך הטכני.
<הדס אמר: זאת אומרת ברגע שזאת האלטרנטיבה, אז בהחלט זה יכול להיות גם וגם.
<הדס אמר: קיימים כמובן גם מקצועות נוספים, מקצועות באיתור, שגם לשם הם יכולים להגיע.
<הדס אמר: אבל באמת המאפיינים הם יותר מאפיינים של מכניקה, מכונות, אנחנו מדברים על תחום של הנדסת מכונות, אלקטרוניקה, תוכנה.
<הדס אמר: לשם יותר הכיוון.
אורי מקלב: איך אתם צופים את פני העתיד בדבר הזה?
אורי מקלב: אתם יושבים, יש צוות שחושב בדבר?
אורי מקלב: בסך הכול אנחנו רוצים להעלות בשורה, אנשים שאנחנו מדרבנים אותם ואנחנו רוצים שהם ייחשפו למקצועות האלה בתיכון, זה חלק מהשיקול, זה גם מה יקרה בצבא בעניין הזה.
אורי מקלב: את בעצם אומרת שאת לא רואה, את לא צופה שתהיה התרחבות של הנושאים האלה, השאלה אם זה כך או שזו רק הרגשה?
אורי מקלב: את מדברת על המצב הקיים - - -
<הדס אמר: נכון.
אורי מקלב: את לא מדברת על מצב עתידי יותר.
אורי מקלב: אז בטווח העתידי יותר, אנחנו כן רואים אותם כבדרך כלל בעלי נתונים גבוהים יותר, כן קיים כיוון לאפשר להם להתמיין למקצועות נוספים שלאו דווקא היו עד היום במסגרת המקצועות שאליהם הם מוינו.
אורי מקלב: כן לאפשר להם מקצועות נוספים שבהם הם יוכלו להביא לידי ביטוי את הכישורים שלהם.
אורי מקלב: לפני שנעבור לדב, רועי, כבר בוקר טוב, אתה מלווה אותנו לאורך כל הדיון.
אורי מקלב: איזה אורח, איזה מתוק.
<רועי צזנה: הוא לא מדבר עם זרים.
אורי מקלב: גם כשאבא שואל?
אורי מקלב: הוא רואה אותנו?
אורי מקלב: עכשיו אני רואה.
אורי מקלב: שמי אורי.
<רועי צזנה: כאן 6:00 בבוקר.
אורי מקלב: אמרתי ששמי אורי, יכול להיות שאז הוא כן יהיה מוכן להגיד את השם.
אורי מקלב: אז הוא קם היום מוקדם בגלל הדיון?
אורי מקלב: 6:00 בבוקר אצלכם והוא כבר קם, הבחור חרוץ, ילד חרוץ.
אורי מקלב: דרישת שלום מכולנו.
אורי מקלב: בוקר טוב ויום נעים.
אורי מקלב: זה נותן לנו קצת אווירה.
אורי מקלב: דב, בבקשה.
אורי מקלב: אני לא אמרתי שאתה יושב ראש המשותף - - -
<דב ינאי: כמה דברים עליי.
<דב ינאי: הייתי יושב ראש האגודה הישראלית לחקר העתיד, אני הקמתי את מכון אדם מילוא, אני מומחה בתחום המשאב האנושי ועוסק בהכוונה של אנשים.
<דב ינאי: יצאתי לאחרונה עם ספר, תוצאת מחקר של כחמש שנים שנקרא 'הקוד האנושי', מה הם מקדמי ההצלחה למאה ה-21 וההתמודדות שלנו עם הרובוטים וכל מה שמדובר פה.
<דב ינאי: אני רוצה יותר לדבר בקצרה על קצת שינוי כיוון.
<דב ינאי: בשבוע שעבר הנחיתי פאנל של מנהלי משאבי אנוש שעסק בעתיד משאבי האנוש ואני רוצה להביא את הדברים משם, כי אלה האנשים שיצטרכו לקבל לעבודה את האנשים שאנחנו מדברים עליהם פה.
<דב ינאי: אחד המשפטים ששמעתי שם מאחת המנהלות, היא אומרת 'לא מעניין אותי היום ההכשרה ולא מעניין אותי המקצוע, אלה מילים ישנות שלא מעניינות.
<דב ינאי: לא מעניין אותי מה אדם למד כי בין כה וכה מה שהוא למד לא רלוונטי, גם לא מעניין אותי מה המקצוע שלו, בין כה וכה המקצוע שלו ישתנה תוך כמה חודשים.
<דב ינאי: מה שמעניין אותי זה לדעת על הסקרנות שלו, לדעת על הדינמיקה שלו, לדעת על האנרגיות שלו והיכולת שלו', כמו שנאמר פה, 'להשתנות'.
<דב ינאי: כל המושגים האלה שמדברים על הכשרה ומקצועות אלה מושגים מעולם שעבר.
<דב ינאי: אני חושב שאנחנו צריכים להתחיל לגדל דור שמה שהוא באמת יעסוק זה בסקרנות לשינויים ולא בהתקעויות.
<דב ינאי: אחד הדברים הכי כואבים לי, ואני מסתכל פה על רועי מהצד השני, במדינת ישראל לא קיים עד היום שום חוג מוכר לתחום העתידנות.
<דב ינאי: העתידנות זה תחום מוכר שיותר ויותר עוסקים בו אנשים כמו רועי וכמו דוד פסיג ואחרים, אבל הם כולם משתלבים בתוך כל מיני מוסדות אחרים.
אורי מקלב: הכתובת היא למשרד החינוך?
אורי מקלב: מי הכתובת?
<דב ינאי: הכתובת היא עולם האקדמיה.
<דב ינאי: עולם האקדמיה שלנו מלמד לסוף המאה שעברה את האנשים.
<דב ינאי: אני זוכר שאני הייתי צריך לקלוט אנשים מהאקדמיה ומה שהם היו מוכנים, הם היו מוכנים לשעבר.
<דב ינאי: המורים שלימדו אותם בחלק מהמקצועות, גם המורים שמלמדים את הילדים שלנו היום, הם בקושי עדכניים למה שהילדים עושים היום.
<דב ינאי: כל הנושא הזה צריך לעבור איזה שהיא מהפכה.
<דב ינאי: כל המושג של תעסוקה בכלל, התחלנו לעסוק בו, ועדת העבודה, ועדת התעסוקה, לפני כמה זמן דיברתי על האיגוד הישראלי ליועצי תעסוקה, איל"ת, אמרתי להם 'תישארו עם אותו שם', איל"ת, אבל תקראו לעצמכם, האיגוד הישראלי ליועצי תשוקה, כי הדבר העיקרי שנצטרך ללמד את האנשים זה תשוקה וסקרנות.
<דב ינאי: המקצועות העתידיים, אני אפילו לא יודע מה שהם יהיו.
<דב ינאי: והמילה האחרונה שאני רוצה להגיד כאן בקצרה בנושא הזה, אנחנו מדברים כל הזמן על העולם המפחיד הזה של הצעירים, אנחנו נכנסים לעולם שבו רוב העובדים האפשריים יהיו בגילאי 50 ומעלה, רוב האוכלוסייה הולכת להיות מעל גיל 50 והקריירות של אנשי ה-70 וה-80 וה-90 יהיו קריירות שהם יצטרכו לחשוב עליהם, כי הם יהיו חלק מעולם התעסוקה.
<דב ינאי: התפיסה שהטכנולוגיה לא מתאימה להם היא תפיסה מוטעית.
<דב ינאי: להיפך, אני חושב שאם נדע איך להכין אותם, האנשים בגילאי ה-70, ה-80 וה-90 יידעו להפעיל את הטכנולוגיות כי הטכנולוגיות האלה יאפשרו להם להתגבר על המינוס שבשרירים שיש להם ויכול להיות שנשתמש בראש שלהם.
אורי מקלב: דרך אגב, בחקלאות, אני אביא את זה כדוגמה, ממוצע הגילים הוא 65-70 ומעלה ויש שם הרבה חקלאים, שהם באו לכאן והם אמרו שהם משתמשים בטכנולוגיות החדישות.
אורי מקלב: הפוך, הטכנולוגיות היום מפשטות את העניין ולא מכבידות.
אורי מקלב: זה שהשם הוא טכנולוגיה, הם לא מייצרים, הם משתמשים ולמשתמשים היום יותר קל.