GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רועי צזנה: אני נמצא בבית שלי.
<רועי צזנה: הילד ישן כאן מחוץ לחדר.
אורי מקלב: אתה יכול להתקרב לחלון, שאנחנו נראה משהו?
אורי מקלב: או שזה אתה עדיין לא יכול לעשות כרובוט?
<רועי צזנה: אם אתה רוצה אני יכול, אבל בחוץ - - -
אורי מקלב: מזג האוויר אצלכם - - -
<רועי צזנה: מינוס 5 מעלות צלזיוס בערך, מתחלף לאחרונה ומגיע למינוס 2.
עליזה לביא: מתי אתה חוזר?
עליזה לביא: זה הכי חשוב.
<רועי צזנה: יש לי עוד ארבע-חמש שנים כאן של חובת המחקר.
<רועי צזנה: אבל אני רוצה להגיד שבעצם אני עכשיו ה-CO של - - - ואנחנו מביאים רובוטים כאלה לכל מקום, והתוצאה היא שאני יכול בו זמנית להיות גם בסין, גם בניו יורק, גם בישראל, וככה למעשה כל מרצה.
<רועי צזנה: זה נוגע יפה מאוד לנקודה שלי, אם מרצה לא טכנולוגי יכול להיות רק בנקודה אחת, מרצה ששולט ברובוטים, הוא פתאום יכול לתפוס את העבודה להרבה מאוד מרצים אחרים.
אורי מקלב: רועי, באמת תודה רבה לך על המאמץ.
אורי מקלב: הצלחת לחבר אותנו לעתיד ולהכניס אותנו לאווירה הטובה, אנחנו מאוד מודים לך על המאמץ ואני גם מודה בהזדמנות הזו לעובדי הכנסת, לצוות הכנסת, להכניס את זה, לעשות ניסוי קודם.
אורי מקלב: אלה לא דברים שככה הבאנו וככה הוא דיבר, עשינו את ההכנה, אבל הכול עבר בהצלחה מלאה.
אורי מקלב: תודה רבה ולילה טוב.
<רועי צזנה: לילה טוב.
אורי מקלב: אם אתה רוצה אתה יכול להישאר איתנו.
אורי מקלב: עכשיו מי שאמור לדבר זה חבר הכנסת פרופ' מנואל טרכטנברג.
מנואל טרכטנברג: אדוני היושב ראש, גברתי חברת הכנסת עליזה לביא, באמת אני רוצה לברך אתכם על עריכת היום החשוב הזה.
מנואל טרכטנברג: זה נושא שנדחק הצידה בדרך כלל מכיוון שלמדינת ישראל תמיד יש משהו יותר דחוף שדוחק את החשוב, אבל מתי שהוא צריך להגיד עד כאן ובואו נדבר על המחר ולא רק על ההווה, על השעה הקרובה, על הכותרת המיידית ב-YNET.
מנואל טרכטנברג: הדברים ידועים, אני רוצה לתת כמה טעימות של נתונים ואז לשאול את השאלה מה אנחנו צריכים לעשות.
מנואל טרכטנברג: חברת אינסטנט קודאק, החברה ידועה בתחום הצילום, היא הוקמה ב-1888 עם כמה עשרות עובדים.
מנואל טרכטנברג: 100 שנים אחר כך, ב-1988, היא מנתה 145,000 עובדים, הייתה אחד המעסיקים הגדולים בארצות הברית ובמקומות אחרים.
מנואל טרכטנברג: עשר שנים אחר כך, ב-1998, ירדה ל-30,000 עובדים ובעצם בשנות האלפיים בכל מיני גלגולים היא פשטה את הרגל בצורתה ההיא.
מנואל טרכטנברג: בעצם היא קיימת, אבל היא נעלמה.
מנואל טרכטנברג: מקרה אחד.
מנואל טרכטנברג: אני שואל את השאלה, מי המעסיקים הגדולים ביותר בעולם כיום חוץ ממוסדות שלטון, המעסיק הגדול ביותר זה הצבא הסיני, שנדע, אבל חוץ מאלה, אז ככה, הראשון, מישהו יודע מי המעסיק הגדול ביותר בעולם?
<קריאה: גוגל?
מנואל טרכטנברג: ממש לא.
מנואל טרכטנברג: וולמארט, 2.1 מיליון.
מנואל טרכטנברג: מספר שתיים זה מקדונלדס, 1.9 מיליון.
מנואל טרכטנברג: מאוד חשוב להכיר את זה, למה?
מנואל טרכטנברג: כי מה שקרה כתוצאה מהשינויים הטכנולוגיים המדהימים זה שהמרכז התרוקן והקצוות עלו.
מנואל טרכטנברג: מצד אחד הג'ובים, התעשיות המאוד מאוד יוקרתיות, גוגל, אפל וכו', מצד שני וולמארט, מקדונלדס, עם שכר מינימום.
מנואל טרכטנברג: זה הוביל לפערים הגדולים, לגידול העצום של אי השוויון.
מנואל טרכטנברג: לכן צריך לשאול את השאלה, לא רק להביא את הרובוטים, אלא איך למנף את השינויים הטכנולוגיים שאכן צריך לחבק אותם בכל כוחנו כדי שהקדמה תגיע לא רק לקצה זה או אחר, אלא כדי שאפשר יהיה למלא תוכן גם את השדרה המרכזית של התעסוקה בעולם של היום ושל המחר.
אורי מקלב: הטכנולוגיה החדשה הזאת לא תשפיע גם על המעסיקים האלה?
אורי מקלב: לפי דעתי גם באלה היא תשפיע.
מנואל טרכטנברג: הפרדוקס הגדול זה שוולמארט גדלה בצורה מטורפת בגלל הטכנולוגיה, אבל מה?
מנואל טרכטנברג: הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, זה מה שאפשר להם - - -
אורי מקלב: יפה, אבל האם יהיה לזה המשך של הרובוטיקה - - -
מנואל טרכטנברג: יש פה שאלה - - -
אורי מקלב: אני חושב שיש השפעה דרמטית, לפי דעתי, אולי באמת אחרי זה - - -
מנואל טרכטנברג: אבל זו השאלה - - -
אורי מקלב: אפילו באלה שמרוויחים שכר מינימום, גם שם תהיה השפעה.
עליזה לביא: ראינו בארצות הברית חנויות שמכניסות רובוטים במקום אנשי שירות וזבנים, אבל מה אתה עושה עם האוכלוסייה?
עליזה לביא: איך אתה - - -
מנואל טרכטנברג: נכון, לכן אמרנו שזה האתגר הגדול.
אורי מקלב: על זה אנחנו היום דנים.
מנואל טרכטנברג: אפשר להפליג בתיאורים, הדברים ידועים, אני שואל את עצמי מה אנחנו צריכים לעשות כמדינה.
מנואל טרכטנברג: יש כמה קשרים, דיברתי קודם על ההשכלה הגבוהה, אני לא אחזור על הדברים, אבל אני אגיד כמה מילות מפתח בעניין הזה.
מנואל טרכטנברג: מילת המפתח זה גמישות, כנגד קשיחות, בכל הקשר והקשר.
מנואל טרכטנברג: גם בהשכלה הגבוהה מבחינת תחומי לימוד ותארים וצורת הוראה וכו', אבל גם בעולם התעסוקה ובואו נזכיר את המודל של פלקט-סקיוריטי, שהיה מודל שקיים בדנמרק ובמדינות אחרות, שהוא משלב מצד אחד גמישות תעסוקתיות במובן של היכולת לעבור מתפקיד לתפקיד, מתעשייה לתעשייה, עם איזה שהיא רשת ביטחון מדינתית בין ג'וב לג'וב.
מנואל טרכטנברג: זה קריטי, כי אחד מהמפתחות, להווה, לא לעתיד, זה בדיוק היכולת לדלג מתפקיד לתפקיד.
מנואל טרכטנברג: אין כיום קביעות, אולי חוץ מהאקדמיה, שהיא משמעותית ולא יכולה להיות בגלל הדינמיקה.
מנואל טרכטנברג: זו נקודה אחת.
מנואל טרכטנברג: הנקודה השנייה זה קשר הרבה יותר אינטימי בין השכלה, מערכות השכלה, מוסדות להשכלה ובין מעסיקים, ובפרט בין המעסיקים שהם החלוץ לפני המחנה.
מנואל טרכטנברג: כנגד אלה שטוענים שלא, שהקשר הזה אף פעם לא היה ולכן המחקר פרח, אני רוצה להזכיר את המקרה של MIT.
מנואל טרכטנברג: MIT הוא אחד המוסדות היוקרתיים והחשובים ביותר בעולם, אחד המפתחות להצלחה שלהם שהם תמיד השכילו להיות הראשונים שנקשרים להתפתחויות בתעשייה.
מנואל טרכטנברג: דוגמה, ב-1948 הומצא הטרנזיסטור, לא באקדמיה, MIT וסטנפורד היו הראשונים שהביאו אנשים משם ללמד קורסים כמרצים מבחוץ, על פיזיקה של המצב המוצק, ומשם התפתחה תעשיית הסמי קונדקטורס.
מנואל טרכטנברג: הרבה קודם זה גם קרה בהנדסה כימית.
מנואל טרכטנברג: כלומר דרוש קשר הרבה יותר אינטימי.
מנואל טרכטנברג: והדבר השלישי, וזה אולי הדבר הכי קשה, זה קשר שלטוני לנושא הזה.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, במדינת ישראל הקשר השלטוני, אם ישנו, מופנה למחוזות אחרים.
מנואל טרכטנברג: אתה יודע, אנחנו שומעים את המושג ואת המילה ואת המונח סייבר לעיתים קרובות מאוד ואנחנו מתפארים בזה ויש סיבה טובה להתפאר בזה, אבל סייבר זה לא רק מונח שתקף כלפי נושאים ביטחוניים או כלפי התקפות אלא זה הרבה מאוד מזה, אבל כשאנחנו באים לחברה האזרחית ולעולם התעסוקה, המושג הזה לא קיים בפן השלטוני.
מנואל טרכטנברג: אז אני אומר לכם, אתם, כציבור שדואג לנושאים האלה, צריכים להשמיע קול גם בעניין הזה, כי אם לא בחלונות הגבוהים לא ייתנו את תשומת הלב הדרושה.
אורי מקלב: באמת, פרופ' טרכטנברג, היינו צריכים לשמוע את דבריך כהרצאה, לא רק כהתייחסות.
אורי מקלב: זה באמת רק כטעימה.
אורי מקלב: העלית כמה נושאים והנושא האחרון, שאני מאוד התחברתי אליו עוד יותר, לדברים אחרים אולי אחרים צריכים לתת מענה, אבל באחריות שלנו זה דווקא הקשר השלטוני, איך אנחנו עכשיו מעוררים, וזה חלק מהסיבה, אנחנו רוצים עכשיו לעורר את הקשר ולהציף אותו.
אורי מקלב: לפני שאנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת חיים ילין - - - אשתי לפעמים אומרת לי 'תן לי רק להכניס את העוגה לתנור ואני מיד מתפנה לשיחה', אתה מכיר את הדבר הזה?
עליזה לביא: אתה לא עושה?
אורי מקלב: אני לא, טוב שלא מכניסים אותי לתנור.
חיים ילין: אני באופן אישי מבשל ואופה.
אורי מקלב: אז אתה יכול להתחבר איתי.
אורי מקלב: למה אני אומר לך את זה?
אורי מקלב: אני בעצם רוצה לחבר אותך לדברים, אבל מכיוון שיש לנו את המדפסת פה ולוקח לה זמן של אפייה מסוימת, אנחנו רוצים שהיא תתחיל בעבודה ואחרי זה אנחנו ניתן לאחרים להתייחס.
אורי מקלב: בזמן שאחרים ידברו היא תוכל להפעיל את שלה.
אורי מקלב: ברשותך, אני מתנצל.
אורי מקלב: מר אלכס ציגלמן, חברת איזי 3 די.
אורי מקלב: אתה רוצה להציג לנו את המדפסת.
<אלכס ציגלמן: כן.
אורי מקלב: גם שמענו, חלקם אפילו ראינו מוחשית.
אורי מקלב: אני לא חושב שרבים נחשפו, אז הנה עכשיו יש לנו את ההזדמנות.
אורי מקלב: בבקשה, אלכס.
אורי מקלב: אנחנו גם צריכים לראות אותך וגם שהמצגת לא תסתיר אותך.
<אלכס ציגלמן: אני אדבר בקול רם.
אורי מקלב: לא בטוח שבמקרה הזה קול רם יעזור, שאנחנו נשמע וגם הצופים.
אורי מקלב: אני מניח שהאנשים כאן יתגברו, ככה זה בסוף.
<אלכס ציגלמן: שלום לכולם.
<אלכס ציגלמן: התבקשנו להביא לכאן מדפסת תלת ממד, רועי צזנה הזכיר את מדפסת התלת ממד כאחד האמצעים או הכלים לקדמה.
<אלכס ציגלמן: אנחנו באיזי 3 די עוסקים בנושא התלת ממד כבר ארבע שנים וזה לא נחשב הרבה זמן, אבל בטכנולוגיה הזאת הזמן רץ והכלים האלה משתכללים.
<אלכס ציגלמן: בעיקרון המדפסת הזאת, כמו שאתם רואים, זו אחת מני רבות שנמצאות בשירות היום של הרבה מאוד גופי תעשייה, אקדמיה, סטרט-אפים.
<אלכס ציגלמן: באופן עקרוני כל מדפסות התלת ממד, מהמורכבות ביותר עד הפשוטות יחסית, כמו המדפסת הזאת, מבוססות על טכנולוגיה של מה שנקרא additive manufactured, כלומר הנחת שכבות דקות של חומרים.
<אלכס ציגלמן: איזה חומרים?
<אלכס ציגלמן: המבחר הוא מאוד רחב.
<אלכס ציגלמן: זה מתחיל בפולימרים פלסטיים, היום כבר מדפיסים מתכות, מדפיסים תכשיטים, מדפיסים חומרים ביולוגיים באוניברסיטאות שעוסקות בתחום.
<אלכס ציגלמן: כאן הבאנו משהו פרוזאי, הייתי אומר, כבר הספקנו להדפיס דגם מוקטן של פטיש יושב ראש.
<אלכס ציגלמן: אז אני - - -
אורי מקלב: אתה מתכוון להציג את זה?
עליזה לביא: וואו, תבדוק שמותר לך לקבל מתנות, אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: זה הכחול לבן, עברת על כל הפרטים.
<אלכס ציגלמן: אנחנו התכוננו בהתאם.
עליזה לביא: איזה יופי.
<אלכס ציגלמן: בפעם האחרונה, כשהדפיסו אקדח במדפסת תלת ממד הוא אמנם ירה, אבל הוא התפרק, אז אני מאוד מבקש ממך, בעדינות.
אורי מקלב: זה צריך להיות יותר חזק מאקדח.
אורי מקלב: באמת יפה מאוד.
עליזה לביא: אתה שמח שעשינו את הדיון עכשיו או לא?
אורי מקלב: אחרי כזאת מתנה?
אורי מקלב: בואי נראה אם זה עוזר גם עכשיו.
אורי מקלב: יפה, גם הצליל שלו הוא צליל לא מתכתי - - -
עליזה לביא: תשמיע לנו.
<אלכס ציגלמן: יש לנו כמה דגמים והדגם הזה, מאוד חשוב לי להראות.
<אלכס ציגלמן: זה יד.
<אלכס ציגלמן: אמנם לא רובוטית, יד מכנית שהודפסה בחיפה, העמיתים שלנו בעמותה שנקראת חיפה 3 די, והיא יד שנועדה לילד קטוע כף יד, אמיתי, וקיבלנו אותה בהשאלה להראות את זה כאן.
<אלכס ציגלמן: זה נעשה במדפסת - - -
אורי מקלב: מה היא מסוגלת לעשות?
<אלכס ציגלמן: בכיפוף, פעולה פשוטה, זה מה שהיא יודעת לעשות, אבל מן הסתם ברובוטיקה יש אפשרות לעשות דברים הרבה יותר משוכללים והתחום הזה נכנס גם שם, כמובן.
אורי מקלב: מצוות הוועדה נתנו לי דוגמה שמאוד התחברתי אליה מבחינה אישית, הם אמרו לי שלא ירחק היום שרופאי השיניים יחזיקו אצלם מדפסת תלת ממד והם ייצרו את הכתרים.
אורי מקלב: היום יש תהליך ארוך, כשיש לנו רופא שיניים, הוא מצלם, הוא שולח למעבדה, אתה חוזר לבדיקה.
אורי מקלב: בואו נחשוב כמה זה יחסוך שהרופא תוך כדי ביקור ותוך כדי טיפול מכניס את הנתונים.
<קריאה: זה כבר קיים.
אורי מקלב: אתה מפעיל אותה עכשיו?
<אלכס ציגלמן: היא עובדת.
<אלכס ציגלמן: היא כבר הדפיסה חלק קטן, מאוד דומה למה שקיבלת, והיא מדפיסה עוד אחד כזה.
אורי מקלב: זה לעליזה.
אורי מקלב: עדיין אין לה ועדה, אבל שיהיה.
עליזה לביא: תעסוקת המחר.
אורי מקלב: מה הכנסת למדפסת הזאת עכשיו?
<אלכס ציגלמן: למדפסת מכניסים סליל של פולימר פלסטי, כאן אפשר לפתוח את הדלת.
<אלכס ציגלמן: כאן יש סליל של חוט פלסטי שנכנס לראש חימום, משהו דומה לזה, ודרך נחיל מאוד מאוד צר וקטן מונחות שכבות, שכבה על גבי שכבה, עד שיוצא הדגם.
אורי מקלב: אתם לפני זה תכנתם את המדפסת שתדע - - -
<אלכס ציגלמן: כמובן הכנסנו דגם אחד לתוך המחשב והמחשב פוקד על המדפסת ויוצא דגם.
אורי מקלב: זה באמת נראה מרשים.
אורי מקלב: איפה אתה רואה באמת שזה גם יעשה את השינוי, במשק, בתחום התעשייתי, איפה זה יהיה?
אורי מקלב: איזה דבר אתה רואה ששם יכולה להיות המהפכה?
<אלכס ציגלמן: לפני ארבע שנים בערך, כשהתחלנו את הפעילות בחברה במדיה דיגיטלית נאמר כמעט בכל מקום שהדפסה תלת ממד זו המהפכה התעשייתית הבאה.
<אלכס ציגלמן: קטונתי מלקבוע אם זה באמת נכנס לתוך קריטריונים של מהפכה תעשייתית אבל אנחנו רואים כניסה של הכלים האלה לכל מקום.
<אלכס ציגלמן: בנאס"א מפתחים סוגים של הדפסת תלת ממד, להדפיס בתוך חללית או בתוך תחנת חלל.
<אלכס ציגלמן: כידוע, בתחנת חלל יש חוסר משקל, אבל יש גם חוסר משווע של מקום ואז לומדים ומיישמים את ההדפסה, אל"ף, להדפיס און ספוט מה שנקרא חלקי חילוף, אם יש צורך, אפילו מזון, ואם יש צורך גם להדפיס ולהנחית חללית ולהדפיס מבנים חדשים לפי הצורך.
אורי מקלב: מה זה מזון?
אורי מקלב: זה מדפיס פיצה?
<אלכס ציגלמן: כן, זה מדפיס פיצה, זה מדפיס גם פיצה, למי שאוהב פיצה.
מנואל טרכטנברג: אם מותר לי להגיד משהו על הדבר הזה, על המדפסת תלת ממד, כי שאלת למה הפוטנציאל האדיר הזה.
מנואל טרכטנברג: אחת הסיבות היא שמהמהפכה התעשייתית ואילך המגמה הייתה תמיד לייצר בהיקפים יותר גדולים כדי לייצר יותר זול, בעצם על חשבון זה שהכול היה אחיד, סטנדרטי, והמגוון נפגע.
מנואל טרכטנברג: מה שהדבר הזה מאפשר זה מגוון אינסופי שמותאם לצרכים של כל אחד, גם בהיקפים מאוד קטנים, בסדרות אפילו של דגם אחד, במחיר מאוד נמוך.
מנואל טרכטנברג: כלומר זה שני עולמות שמתחברים שלעולם לא הייתה אפשרות כזאת.
אורי מקלב: אם אני משקף את דבריך, אתה מחבר את זה לתחום הביתי ולא לתחום התעשייתי.
מנואל טרכטנברג: לא, גם בתעשייה.
מנואל טרכטנברג: מה שקורה, שבמקום לייצר אותה מכונית לכולם, כל אחד יוכל להתאים לעצמו את המכונית שהוא צריך והמדפסת הזאת תדע לעשות את הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: הדבר השני זה העניין של החדשנות.
מנואל טרכטנברג: המדפסת הזאת מאפשרת לכל אחד לחלום מה הוא רוצה לבנות, מה הוא רוצה לעשות, האם זה אפשרי או לא, וזה נותן לך דגמים בזמן אמת, מה שלא היית יכול לעשות בשום צורה אחרת.
<אלכס ציגלמן: מעצבי מוצר הם אלה שחוגגים את הטכנולוגיה, הם יכולים ליישם את הטכנולוגיה הזאת בצורה - - -
אורי מקלב: כמו שאמרת, בתחום התכשיטנות, מייצרים לך דגם.
אורי מקלב: אבל אני דווקא התחברתי לדוגמה של רופאי השיניים, עם ייצור הכתרים.
אורי מקלב: זה נראה לי - - -
עליזה לביא: כל אחד והגיל שלו.
אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד לך בעניין הזה, קודם כל תחום השיניים נמצא גם אצל הנוער ואצל הילדים, לצערי.
אורי מקלב: אנחנו מלווים היום את הצעירים יותר מדי לרופאי שיניים ממה שהיה בזמננו, אבל בנוסף לכך אני רואה בזה באמת ייעול של תעשייה מסוימת עם הוזלת מחירים ובעצם תהליך מאוד מזורז.
אורי מקלב: אני רואה בזה מהפכה מסוימת.
אורי מקלב: אני מניח שיש עוד תחומים שזה - - -
<אלכס ציגלמן: יש תחום נוסף שהוא בלתי תלוי אבל הוא משלים את ההדפסה של תלת ממד, זה סריקה בתלת ממד.
<אלכס ציגלמן: היום ניתן לסרוק אובייקטים ואפילו אנשים.
<אלכס ציגלמן: זה תינוק ואבא אמיתיים, שהם נסרקו בציוד מיוחד בתלת ממד והודפסו במדפסת.
<אלכס ציגלמן: לא זאת, מדפסת קצת יותר מורכבת, שמדפיסה גם בצבע, זו מדפסת גבס.
<אלכס ציגלמן: אפשר לראות כאן את הפרטים בצורה מאוד מאוד מדהימה.
<אלכס ציגלמן: היישום הוא לא תעשייתי, הוא יישום - - -
אורי מקלב: זה העתק מתמונה - - -
<אלכס ציגלמן: זה לא מתמונה.
אורי מקלב: זה צילום והדפסה.
<אלכס ציגלמן: זה צילום תלת ממדי של אבא שהחזיק תינוק במרכז הבמה ונסרק.
אורי מקלב: אני מתנצל שוב.
חיים ילין: לא, זה בסדר.
חיים ילין: זו הייתה טעימה, אז לא הייתה בעיה.
חיים ילין: אז קודם כל, כבוד היושב ראש, תודה, ואני רוצה לברך את חברת הכנסת עליזה לביא.
חיים ילין: דרך אגב, כל מי שנמצא פה, להרים יום כזה בכל הוועדות זה לא פשוט, אתם לא יודעים מה זה, אבל הבירוקרטיה קיימת גם בכנסת, דרך אגב, אז זה לא פשוט.
עליזה לביא: אז אני באמת רוצה להגיד תודה רבה לעוזרים שלי, שבלעדיהם זה לא היה קורה.
חיים ילין: אני באמת מברך אותך.
מנואל טרכטנברג: זה רובוטים לא היו עושים.
עליזה לביא: לא, רובוטים לא היו עושים את זה.
חיים ילין: יש לזה פלוס, לא צריך סדרן להוציא אותו.
חיים ילין: יש כפתור און-אוף, אם יכולת כל ח"כ לעשות לו את הכפתור הזה, לא הייתה בעיה.
אורי מקלב: מרחוק הוא לא ייתן לי להפעיל את זה, הוא כבר ינטרל את העניין הזה.
חיים ילין: האמת היא שיש כמה שאם אפשר היה לשים להם כפתור כזה - - -
אורי מקלב: זה היה עוזר.
חיים ילין: זה היה עוזר מאוד לכולנו, אבל זה לא קורה.
חיים ילין: אולי אני אספר את הסיפור, בשנות ה-80 הגיעה קטפת של חמישה ראשים למדינת ישראל, אחת הקטפות של כותנה המתקדמות ביותר בעולם ואז מדינת ישראל הייתה צריכה למכור את הקטפת של שני ראשים, אז אמרו, נמכור את זה לסינים.
חיים ילין: הסינים אמרו 'רגע, מה אני אעשה?
חיים ילין: אם אני אקח את זה אני אצטרך לפטר עכשיו 1,000 איש ולא יהיה להם מה לעשות' ובעצם זה הסיפור.
חיים ילין: תמיד הטכנולוגיה מתקדמת הרבה יותר מהמבנה הארגוני והמבנה החברתי שלנו ולדעתי פה הבאג.
חיים ילין: זה לא משנה מה אנחנו נעשה כחברי כנסת, המוח האנושי כל כך מתקדם לעומת החקיקה ולעומת מה שאנחנו יכולים לקדם שזה פער שהולך ונפתח כל הזמן.
חיים ילין: אני קטונתי מלהבין איך סוגרים אותו, אבל דבר אחד לי ברור.
חיים ילין: אין ספק שככל שהרובוטים ייכנסו יותר לעולם של החיים שלנו, ככה שעות הפנאי, אם נהיה חברה מודרנית ונהיה חברה צודקת יותר, יהיו רבות יותר.
חיים ילין: זאת אומרת איכות החיים שלנו תגדל, מישהו גם צריך לשרת את איכות החיים.
חיים ילין: זאת אומרת אנחנו צריכים ללמוד מה אנחנו עושים, לא כל הזמן לחשוב על עבודה, עבודה ועוד עבודה.
חיים ילין: אנחנו עובדים עובדים עובדים עובדים, למה?
חיים ילין: כי אנחנו רוצים ללכת לנגב חומוס בחוף הים.
חיים ילין: בשביל ללכת לים עם חומוס לא צריך כסף, לא צריך גם להיות מיליונר, כל אחד יכול לעשות את זה, רק מה?
חיים ילין: אין לו את הפניות לזה.
חיים ילין: פה המתח שקיים בין טכנולוגיה לבין ה-low tech או המקום שבעצם צריך תחליפים.
חיים ילין: זה הדיון לדעתי.
חיים ילין: הוא דיון מרתק, כי זה להסתכל קדימה בכמה רמות, להבין מה המבנה הארגוני שיש לנו, להבין שאולי עוד 50 שנה אנחנו נעבוד, מי שיעבוד, שלושה ימים בשבוע, אולי הוא ישתגע, אבל יהיה רובוט שיטפל גם בילדים, כי אם הוא צריך לטפל בילדים בשעות הפנאי אולי הוא יעדיף ללכת לעבודה.
חיים ילין: אנחנו מכירים את כל הדברים האלה, כולנו גידלנו את הילדים.
חיים ילין: זה מרתק לראות את הדבר הזה ואני עושה את ההבדלה בין רובוטים שהם תחליפים או מייעלים את פריון העבודה לבין מה שאנחנו רואים פה בצד השני.
חיים ילין: זאת אומרת דרך או חלקי חילוף שאנחנו כבני אדם צריכים.
חיים ילין: זה בעצם חלק מאיכות החיים והקדמה ולא התחליף בסופו של דבר לכוח אדם.
חיים ילין: אני חושב שבסופו של דבר אנחנו נצטרך להוביל את זה.
חיים ילין: בשביל להוביל את זה צריך לדעת שאנחנו צריכים אתכם, אנחנו צריכים את החוכמה שלכם, אנחנו צריכים שתמשיכו לפתח את זה.
חיים ילין: אנחנו חייבים להבין שהחקיקה שלנו בסופו של דבר גם תשתנה וזה מרתק להבין איך זה הולך לקרות.
חיים ילין: אני מאוד מקווה שבמדינת ישראל, ואני אומר את זה לא רק כחבר כנסת, כאזרח, הפיתוחים יילכו באמת לקדמה ולא לביטחון ולא למלחמות ובאמת נהיה חברה שהיא אחרת לחלוטין ואני מאמין שיש לנו אפשרות להיות חברה שהיא אור לגויים.
חיים ילין: אנחנו צריכים לעשות כמה דברים, אולי אפילו בתוך מי שמנהל אותנו, לשים כמה רובוטים שהפוליטיקה תזוז הצידה והניהול יתקדם הרבה יותר ואנחנו נהיה חברה הרבה יותר טובה.
אורי מקלב: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.
אורי מקלב: אני כן רוצה להתייחס, לא למה שאמרת על פוליטיקה, אלא דווקא מהעולם שאתה מגיע ממנו, לחקלאות, ששם אומרים שהרובוטיקה יכולה לעשות מהפכה אמיתית.
אורי מקלב: שם אנחנו נפטר את הסינים שלנו.
אורי מקלב: זאת אומרת ההשלכה לא תהיה השלכה מהותית.
אורי מקלב: אם אני רואה דבר שיכול להיות ברכה, אני לא מדבר על הסינים שיפטרו 1,000, אנחנו נפטר את ה-10,000.
אורי מקלב: אני גם רוצה לציין במשפט אחד, אנחנו היינו בסיור, הוועדה הייתה בסיור במב"ת חלל של התעשייה האווירית, מפעל שנמצא ביהוד, ראינו את החלליות בנושא החקלאות, איזה מהפכות עושים בנושא החקלאות ומה שהם יעשו.
אורי מקלב: ואם אנחנו מדברים על חלל מצד אחד וחלליות מצד אחד, שהולכות באמת להשפיע ולפעול בתוך תחום החקלאות יחד עם הרובוטיקה, שניהם ביחד, שם באמת יכול להיות עולם אחר לגמרי.
חיים ילין: כן, אבל אנחנו גם חלק מהעולם.
חיים ילין: בחקלאות, למשל, בשנות ה-90 בעצם נפתחה הרפת הרובוטית הראשונה במדינת ישראל, היא עדיין לא כבשה את כל הרפתות במדינת ישראל, כי זה עדיין עניין לא כלכלי - - -
עליזה לביא: זה חלק מהפער שפרופ' טרכטנברג דיבר עליו.
חיים ילין: נכון, זה עניין לא כלכלי.
חיים ילין: בתי האריזה כולם ממוחשבים, יודעים למיין ולעשות את העבודה שעין האדם לא מסוגלת אפילו לבוא ולקבוע.
חיים ילין: אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים להבין שאנחנו חלק מעולם, שכל עוד שהעולם הולך ומייצר ומחפש את המדינה שהעובד עולה דולר ביום ועובר ממדינה למדינה, ניקח את סין, שהיא היום נמצאת בתל"ג של 10% והיא ירדה ל-7%, אז כל העולם עכשיו בעצם השתעל ואמר 'וואו, מה שיהיה'.
חיים ילין: בסופו של דבר יגיעו גם לדרום אפריקה ויגיעו לאפריקה ולמדינות לא מפותחות, הן עולם שלישי, ויקפיצו אותן, כל עוד שלאותם אנשים שם אין חינוך ומשלמים להם דולר, זאת אומרת ניצול אנושי, כל עוד שזה קיים בעולם הרובוטיקה היא לא תחליף לאותם אנשים.
חיים ילין: זה עוצר את ההתפתחות ברובוטיקה מול העולם.
חיים ילין: בחקלאות זה בדיוק ה- low tech זה בדיוק המקום הזה שעדיין, עדיין, עדיין, לא מפתחים בגנטיקה את אותו צמח שהרובוט יוכל לעשות את זה.
חיים ילין: מבחינה גנטית, לדוגמה, הפרות במשך שנים רבות, העטינים שלהן יתפתחו בצורה כזאת שהרובוט יוכל לחלוב.
חיים ילין: זאת אומרת זה היה גם וגם בשני הצדדים, אבל מה ראינו בסופו של דבר?
חיים ילין: שפרה יכולה לקבל עטינים בדיוק כמו שרוצים, אבל הרובוט עדיין יקר.
חיים ילין: לכן כוח אדם שהוא עדיין זול מהרובוט, הוא עדיין ימשיך להתקיים.
אורי מקלב: אבל יש הלימה, חבר הכנסת ילין, בין ההתפתחות לבין המחיר.
חיים ילין: כן, תנסו להתנתק ממדינת ישראל, זה להסתכל על העולם מלמעלה ולהבין איפה נמצאות אותן אוכלוסיות שתמורת דולר ליום הן מסוגלות לקפוץ קפיצת מדרגה כלכלית לחלוטין, אל תלכו רחוק.
חיים ילין: תסתכלו מה קורה עם 2 מיליון ברצועת עזה מול מה שקורה אצלנו בעוטף עזה, את הפערים עצמם, מה 50% אבטלה עושים ומה יכול לעשות עולם אחר לחלוטין.
חיים ילין: זאת התפתחות שאי אפשר - - -
אורי מקלב: חבר הכנסת חיים ילין, לא נדבר רק על נושא החקלאות, אבל אם אנחנו רוצים ליצור מצב שאנחנו נוכל להתמודד עם זה אנחנו צריכים להסתכל רק עלינו.
אורי מקלב: אם נסתכל מה מידת הרובוטיקה או כל הטכנולוגיה תשפיע על כל העולם ומה יעשו אנשים וממה יתפרנסו, אני לא יודע לאן נגיע.
אורי מקלב: דווקא אני חושב שצריך לראות את עצמנו, להקדים, ואז ההשפעה שלנו תהיה רק חיובית, בלי ההשפעות השליליות, שאנחנו נמצא את עצמנו מול התמודדויות שלאנשים לא תהיה את הטכנולוגיה ולא את המקצועות המתאימים.
אורי מקלב: אם אנחנו נתאים את המקצועות - - -
חיים ילין: כבוד היושב ראש, כבן אדם מאמין מאוד אתה יודע שמלמעלה, ככל שאתה עולה יותר למעלה ואתה מסתכל - - -
אורי מקלב: נכון, אבל אם אנחנו נדע היום להגדיר מה המקצועות שבסיכון ואנחנו נדע מה אנחנו צריכים להכשיר מנגד וליצור מהפכה בדברים האלה, אנחנו נמצא שאנחנו יכולים להתאים את עצמנו, אנחנו נוכל אולי לייצא דברים אחרים, לעשות בתעשייה, באמת לקחת את כל היתרונות שיש בלי שזה יפגע במדינת ישראל ובמשק הישראלי, מפני שזה יכול להיות גם קטסטרופה בדברים האלה.
אורי מקלב: זה לא שעוצרים טכנולוגיה בגלל שצריך לתת לאנשים להתפרנס, בשביל זה עוצרים קדמה, זה מצב אבסורדי.
אורי מקלב: חברת הכנסת עליזה לביא, את היוזמת ואת חייבת לעזוב אותנו, אז ניתן לך כמה מילות פרידה מאנשים.
עליזה לביא: אתה דיברת על עולם מסביב ויש לנו עוד שני דיונים, גם בנושא של תעסוקת קשישים.
עליזה לביא: אנחנו מדברים על הארכת הגיל, אז מה אנחנו עושים, איך אנחנו מתמודדים וגם בוועדת העבודה והרווחה יתקיים דיון ואני חייבת לעזוב.
עליזה לביא: אז אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש, מרתק כאן ואני בטוחה שנמשיך ונעסוק בנושא ובמיוחד בסוגיה של איך כל הקבלה וההבנה של השינוי הטכנולוגי לא תעמיק את הפערים החברתיים במדינת ישראל שגם ככה הם מאוד גדולים.
עליזה לביא: אני מזמינה את כולכם לחזור ולהתכנס באולם ירושלים בשעה שתיים, לכנס המרכזי שלנו היום.
אורי מקלב: אז בהצלחה.
אורי מקלב: אנחנו עכשיו בשלב שמודים לך, שבזכותך אנחנו מקיימים את הדיון הזה.
חמד עמאר: לפני שאת הולכת אני רוצה להודות לך על היום המעניין הזה.
חמד עמאר: תודה גם ליושב ראש על הדיון, אני חושב שזה יום מאוד מאוד מיוחד.
חמד עמאר: אני הגעתי לכאן להגיד כמה דברים בנושא הרובוטיקה.
חמד עמאר: רובוטיקה זה העתיד של המחר, זה ההשכלה והלימודים של הנוער.
חמד עמאר: ואכן, כל הנושא של הרובוטיקה, אני לקחתי אותו בקדנציה הקודמת עם משרד המדע, התחלנו לקדם ולפתח במגזר הדרוזי, הקמנו מרכזי רובוטיקה.
חמד עמאר: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, בכל היישובים הדרוזיים היום יש מרכזי רובוטיקה שפועלים ואלפי ילדים מגיעים לשם ולומדים ומתפתחים.
חמד עמאר: אני מכיר את זה, רואה את זה ורואה את השינוי שחל אצל הילדים וההתעניינות.
חמד עמאר: כמו שאמרתי, זה העתיד שלנו, זה הדברים שאנחנו צריכים לעשות ואני, להיפך ממה שחבר הכנסת אמר, זה יקר, נכון, היום, אבל באיזה שהוא שלב זה יגיע למחירים בהישג יד של כל חברה, גם בעולם השלישי וגם בעולם המתקדם וכולם יוכלו להשיג את זה ולבנות את זה.
חמד עמאר: הנושא הזה הוא נושא מרתק, נושא שצריך להתחיל איתו בגיל הצעיר, בגיל הגן, לחשוב איך לחשוף את הילדים לנושא של הרובוטיקה.
חמד עמאר: אני חושב שגם הילדים יודעים יותר טוב מאיתנו לתפעל את כל הרובוטיקה הזאת.
חמד עמאר: אני רואה איך הם עושים את זה ואיך הם מתקדמים עם הנושא הזה, לכן יום כזה הוא יום חשוב בכנסת.
אורי מקלב: זה שאתה אומר את הנתונים של המגזר הדרוזי, זה פחות מפתיע אותנו.
אורי מקלב: זה יפה מאוד שזה נעשה, אבל אחד הדוברים שאמור להיות פה, על הפעלה של בדואים בנושא טכנולוגיה ורובוטיקה, אני חושב שזה מגיע גם למקומות האלה.
חמד עמאר: אני יודע, בקדנציה הקודמת שר המדע לקח את הנושא וקידם את זה גם במגזר הבדואי.
חמד עמאר: אני חושב שגם יש הרבה מרכזים, אבל המיוחד במגזר הדרוזי, שכל היישובים פתחו מרכז ושניים בתוך היישובים.
אורי מקלב: אתה אומר שזה משגשג מאוד וגם רואים מגמה שהולכים להתחנך במגמות האלה בלימודים.
אורי מקלב: עושים את זה בגיל הצעיר כדי שבאמת תהיה חשיפה.
אורי מקלב: אחרי דבריך אנחנו נבקש מאריק דן, אתה נשיא ומרכז YASKAWA ישראל.
<אריה דן: אני אגיד כמה מילים על הרקע שלי כדי שנדע איך להתייחס.
<אריה דן: שמי אריק דן, אני מנכ"ל של חברה בשם YASKAWA.
<אריה דן: YASKAWA היא חברה יפנית, היא החברה הגדולה בעולם בתחום של רובוטים לתעשייה ומתוך הזווית הזו אני גם שירתי ביפן כדיפלומט הרבה שנים, למדתי את השפה ואני עוסק בתחום של רובוטים כבר 20 ומשהו שנה.
אורי מקלב: תברך אותנו בהצלחה ביפנית.
<אריה דן: אבל מה שאני אומר, כשאנחנו מדברים פה על העתיד, אני חושב שכדאי מאוד להסתכל על מדינות שבהן הדברים כבר קרו והם מתרחשים.
<אריה דן: ישראל נמצאת כ-10-15 שנה מאחור בשימוש ברובוטים בתעשייה, במדינות כמו יפן, גרמניה, וסין היום נכנסת בצורה מאוד מאוד משמעותית, אפשר כבר לראות כיצד ממשלות מתמודדות עם הנושא הזה של השפעת הרובוטיקה על שוק התעסוקה.
<אריה דן: אם נתחיל ביפן, ביפן הגישה היא מאוד חברתית, במפעלים יש חלוקה של המשרות ליותר ויותר עובדים ואכן, למרות יישום של רובוטיקה בצורה מאוד משמעותית, אנחנו רואים 4% אבטלה בשוק היפני.
<אריה דן: אני יכול להגיד לכם שאצלנו במפעל ביפן המפעל עצמו חשוך כיוון שאין אנשים בתוך המפעל, יש רובוטים שמייצרים רובוטים.
<אריה דן: כשאתה מגיע לבקר מדליקים את האור ורואים מה הרובוטים מייצרים, עוד 300 אחרים.
<אריה דן: לכן אני אומר שזה נעשה היום - - -
אורי מקלב: אז איך מתמודדים?
אורי מקלב: אתה אומר שזאת התופעה, אבל איך ההתמודדות עם ה - - -
<אריה דן: אני אתן כמה דוגמאות.
<אריה דן: נסתכל על חברת פולקסווגן בגרמניה.