GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: ארגון יכול לסייע יותר או פחות.
אורי מקלב: אם הממשלה החליטה שבאמת המשרד לעניינים אסטרטגיים הוא זה שאמון על זה, היא צריכה לקחת את הדברים בהיקפים, בעוצמות שצריך.
<קריאה: מאה אחוז.
אורי מקלב: וגם בכספים שיש לכם.
אורי מקלב: לסייע – אני לא חושב שזו המילה הנכונה.
<קריאה: להוליך.
אורי מקלב: להוליך ולהוביל.
אורי מקלב: אני מבין שאתה נמצא פה.
אורי מקלב: בלי לזלזל כמובן, אנחנו גם נבקש ממנכ"ל המשרד תכנית עבודה לגבי מה המשרד הולך לעשות בעניין הזה ואיך הוא רואה את הדברים.
אורי מקלב: זה מה שאנחנו צריכים – ולעשות את זה מהר.
אורי מקלב: אבל אני אגיד את זה בדברי הסיכום.
אורי מקלב: תאמר ממש משפט סיום.
<אשר פרדמן: משפט סיום רק כדי לחדד: אנחנו אכן מתכוונים להשקיע בזה משאבים ופעילויות.
<אשר פרדמן: כשאמרתי "לסייע" ולא "לעמוד בפרונט", הכוונה: על מנת להיות אפקטיביים, אנחנו מאמינים שגורמי האקדמיה, גורמים מקומיים, חייבים לעמוד בפרונט ולא גורם ממשלתי.
<יגאל כהן אורגד: בסדר.
<יגאל כהן אורגד: זו טקטיקה.
אורי מקלב: זו טקטיקה, אבל מישהו מקצועי, מישהו ממשלתי, צריך לשלוט ולהוביל את המהלכים האלה.
אורי מקלב: אני באמת רוצה לשמוע את משרד החוץ והאם הוא גם רואה את הדברים כמו המשרד לעניינים אסטרטגיים שרואים שהכל בסדר ביניכם.
אורי מקלב: בלי לדעת הרבה, אני מבין שמעבר טיפול ממשרד החוץ למשרד אחד גורם להרבה תיאומים ולא תמיד להבנות.
אורי מקלב: אנחנו נמצאים באיזו שעת חירום כזו, ואולי יתווכחו על סמכויות.
<פרץ לביא: לא התעוררנו.
אורי מקלב: לא התעוררנו.
אורי מקלב: אנחנו חשבנו שמשרד החוץ היה והיה צריך להמשיך להיות, אבל בואו ונשמע איפה אתם נמצאים היום.
אורי מקלב: חגי משה בהר, בבקשה.
אורי מקלב: "חגי" זה שם פרטי, ו"משה בהר" זה שם משפחה?
<חגי משה בהר: לא.
<חגי משה בהר: "חגי משה" זה שם פרטי, ו"בהר" זה שם המשפחה.
אורי מקלב: "משה בהר" גם הולך ביחד.
<חגי משה בהר: באמת נולדתי בשבועות.
<חגי משה בהר: אני חושב שזה לא הפורום והמקום כרגע לדבר על איך אנחנו רואים את חלוקת הסמכויות.
<חגי משה בהר: אנחנו עובדי ציבור, והממשלה החליטה החלטה ואנחנו מכבדים אותה.
<ענת לוי: דבר יותר למיקרופון.
<ענת לוי: לא שומעים.
<חגי משה בהר: אני חושב שכרגע זה לא המקום או הפורום להיכנס לנושא של איך אנחנו רואים את החלוקה.
אורי מקלב: אין לך סמכות לזה, אבל אנחנו רואים את זה.
אורי מקלב: אנחנו מעריכים לבד את העניין.
אורי מקלב: אנחנו מבינים את הבעייתיות שיש.
אורי מקלב: בכל אופן, בוא ונראה איך אתם רואים את עצמכם היום בתוך הפעילות הזאת.
<חגי משה בהר: אנחנו לרגע לא הפסקנו לטפל בתחום.
<חגי משה בהר: יושב פה פרופסור צבי ציגלר וגם נציגים ממשרדים אחרים.
<חגי משה בהר: משרד החוץ היום מסייע לכל מי שפונה אליו על מנת להתמודד עם תופעות ה-BDS.
<חגי משה בהר: אני חושב שנאגר במשרד ידע גדול מאוד.
<חגי משה בהר: גם היום עם המשרד לעניינים אסטרטגיים, למרות שהדברים עדיין לא סגורים לחלוטין, אנחנו, בהחלט, משתפים פעולה.
<חגי משה בהר: בסופו של דבר, האתגר הזה והאיום זה הוא על מדינת ישראל.
<חגי משה בהר: אנחנו, בהחלט, רואים את עצמנו כחלק מהמכלול שאמור לסייע ולתת את הפתרונות.
<חגי משה בהר: לא כרגע המקום לפרט איך, אבל אחד הדברים שמאוד יכולים לסייע לכל נושא ה-BDS והטיפול בו זה לקבל אותו בפרופורציות הנכונות, וחלק מהפעולות והדיונים, שצריך לקיים אותם, לאו דווקא צריכים להיות בפורומים כאלו.
<חגי משה בהר: אבל מול זה אנחנו לא יכולים...
<חגי משה בהר: אנחנו יכולים רק - - -
אורי מקלב: אתם מזהים שכל החרמות והפעילות בנושא האקדמי – ה-BDS עומד מאחוריו או שזו פעילות אחרת?
אורי מקלב: צבי, אולי אתה רוצה לענות על זה.
<צבי ציגלר: זה נושא אחד לשני.
<צבי ציגלר: ה-BDS זו תנועה שעוסקת ב-boycot, divestment and sanctions.
<צבי ציגלר: החרם האקדמי החליט לפני ה-BDS, ופועל, במידה מסוימת, במקביל.
<יגאל כהן אורגד: אבל הוא מגייס - - -
<חגי משה בהר: אחד הדברים שצריך לקחת בחשבון הוא שלא כל פעילות שנעשית באקדמיה היא BDS.
אורי מקלב: לכן, בעקבות דבריך, אני שואל.
<חגי משה בהר: - - - תוקפים את ישראל.
<חגי משה בהר: כמובן שהיום גם ה-BDS הוא עוד נדבך נוסף.
אורי מקלב: אז כשאומרים שאנחנו פועלים מול ה-BDS, זה לא מענה שלם וזה לא מענה מלא לכל הפעילות הזאת.
אורי מקלב: לכן צריך לרכז.
אורי מקלב: אני מרגיש, בלי שאני יודע, שצריך לעשות כאן עבודה הרבה יותר מקצועית, מאסיבית ומתכללת.
אורי מקלב: יש כאן איזה שהוא רפיון וחוסר תיאום בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו אולי נגיד את זה בדברי הסיכום – מה שמשתקף ומה שאנחנו חושבים שצריך.
<אלון פרידמן: אפשר לומר הערה?
אורי מקלב: אני יכול לאפשר קריאת ביניים.
<אריק פינגרהאט: (תרגום חופשי מאנגלית על-ידי מר אלון פרידמן) זה מגיע מכל מיני מקומות, אבל בסך-הכול מדובר בקמפיין אחד מרוכז של אנטי-ישראליות.
<צבי ציגלר: ה-BDS לא עומד בזכות עצמו.
אורי מקלב: BDS כבר נהפך לשם קוד - - -
<חגי משה בהר: זה שם גנרי.
<צבי ציגלר: רואים אצלו את האצבעות שלו גם בפעילויות אחרות.
אורי מקלב: זה רק מראה כמה שזו פעילות כשלא עוצרים אותה.
אורי מקלב: דוקטור שרון גולדנברג, ראש מרכז IFOR, חוקרת נושא החרם במכללה האקדמית בנתניה.
<שרון גולדנברג: אני מייצגת כאן את קולם של החוקרים עצמם – לא מוסדות אלא חוקרים, אנשים פרטניים, מרצים באוניברסיטאות, שבאופן וולונטרי מקדישים חלק ניכר מזמנם כיום לחקור את החרם האקדמי על ישראל ולנסות להתמודד אתו.
<שרון גולדנברג: נאמרו כאן דברים על כך שמדינת ישראל היא כובשת וכו' ושלכן צריך להחרים את החוקרים.
<שרון גולדנברג: מבחינתנו, דיבורים כאלה הם סוג של החפצה של החוקרים הישראלים.
<שרון גולדנברג: כלומר: אנחנו נשתמש בכם, נאיים עליכם, נפחיד אתכם, נשתיק אתכם, בשביל להשיג איזו שהיא מטרה פוליטית.
<שרון גולדנברג: מבחינתנו, כחוקרים, יש כאן פגיעה בזכויות אדם יסודיות שלנו.
<שרון גולדנברג: יש כאן פגיעה בזכות שלנו לחופש אקדמי, בזכות שלנו לכבוד, בזכות שלנו לאוטונומיה ובזכות שלנו לחופש ביטוי.
<שרון גולדנברג: כאשר חוקר בצרפת מסרב למכור לחוקרת ישראלית – את הדברים סיפר לי פרופסור ציגלר – איזה שהוא מוצר, איזה שהוא פיתוח שהוא פיתח במעבדות שלו באוניברסיטה, הוא פוגע לא רק בחופש המחקר שלה, אלא הוא פוגע גם בזכות שלה לשיויון; כאשר הוא מתייחס אליה כאל ישראלית בגלל המעשים של הממשלה שלה, הוא לא מתייחס אליה כאדם.
<שרון גולדנברג: ארגון IFOR שאני הקמתי, בגלל הכעס הגדול שלי על הפגיעה הזאת בחירויות אדם, חוקר את ההיבטים המשפטיים של החרם האקדמי על ישראל, ומנסה להתמודד אתם.
<שרון גולדנברג: לתפיסתנו, יש כיום מה שנקרא Ripple Effect - אפקט אדווה.
<שרון גולדנברג: כלומר, אם הטענה היא שהחרם מיועד לפגוע במוסדות ישראליים, בסופו של דבר הוא פוגע באנשים, חוקרים ישראליים.
<שרון גולדנברג: אבל לא רק חוקרים ישראליים – הוא פוגע גם בחוקרים ישראליים לשעבר.
<שרון גולדנברג: כאשר לא מוכנים לשתף דוקטור באיזה שהוא סימפוזיון, והוא כבר לא ישראלי, בגלל שפעם הוא שירת בצבא הישראלי, או כאשר לסטודנטים בחוץ-לארץ בקמפוסים שמים חבל שיתלו את עצמם כשהם רצים להתמודד על ה-Student Union בארצות-הברית כי הם יהודיים, או כאשר ילדה ישראלית בת 13 מבקשת פרטים מחוקרת באנגליה על גידול סוסים והחוקרת האנגלית באנגליה אומרת לה "לא, אני לא אתן לך תשובה על איך מגדלים סוסים, מכיון שאת ישראלית" – אנחנו רואים כאן מעגלים הולכים וגדלים שנפגעים כתוצאה מהחרם הישראלי.
אורי מקלב: מישהו מפרסם את הנתונים האלה?
אורי מקלב: זה נמצא באיזה שהוא מקום?
אורי מקלב: סטודנטים יודעים שהמרצה הזה ענה ככה?
אורי מקלב: אפשר להשתמש ברשתות החברתיות גם לתועלת לדבר הזה.
<שרון גולדנברג: לנו יש באמת דף בפייסבוק.
אורי מקלב: זה כדי שיידעו שיש, ושיידעו לתת את המענה המקצועי.
<שרון גולדנברג: באמת הרמת להנחתה, ואני רוצה לענות, אדוני יושב-הראש.
<שרון גולדנברג: זו השאלה: מה לעשות?
<שרון גולדנברג: חוץ ממחקר אקדמי, הפתרון טמון, בעיניי, בעינינו, ב-IFOR, בשיתוף פעולה.
<שרון גולדנברג: אנחנו עכשיו חוקרים ועושים למשל סקר שמופץ בקרב חוקרים ישראלים, ומבקשים מחוקרים ישראלים "תענו לנו ותגידו לנו בבקשה: האם נפגעתם מחרם?
<שרון גולדנברג: האם אתם חושדים שנפגעתם מחרם סמוי?
<שרון גולדנברג: האם אתם מסתירים את הזהות שלכם כאשר אתם כותבים מאמרים?".
<שרון גולדנברג: שיתוף פעולה קטן זה שאנשים יעזרו לנו להפיץ את הסקר בקרב אנשי אקדמיה.
<שרון גולדנברג: בעיניי, עוד נקודה חשובה לשיתוף פעולה – כשהייתי קטנה, אבא שלי היה נותן לי חוברות שעליהן היה כתוב "דע מה תשיב".
<שרון גולדנברג: היום אנחנו לא משתמשים בהארד-קופי.
<שרון גולדנברג: אנחנו צריכים להקים פורום של "דע מה תשיב", פורום שבו יהיה access לאנשי "הלל", לאנשי "stand with us", לאנשי IFOR ולאנשי משרד החוץ, כך שאנשים יוכלו להעלות לשם חומרים: את הסקרים, את המידע, את הטיעונים המשפטיים, את העדויות על פגיעות.
<שרון גולדנברג: צריך מישהו שירכז את הפורום הזה.
<שרון גולדנברג: צריך גם שהניוזלטר שרץ בין משרד החוץ וור"ה יופץ לעוד גורמים.
<שרון גולדנברג: אם אנחנו נהיה חזקים ואם אנחנו נשתף פעולה בינינו, נוכל לחרם האקדמי.
<שרון גולדנברג: אבל צריך להתעורר, וצריך לפעול בשיתוף פעולה כתף אל כתף.
אורי מקלב: אנחנו מעריכים את העבודה.
אורי מקלב: העליתם באמת את החשיבות של שיתוף הפעולה.
אורי מקלב: רבותי, אני מבקש מהדוברים הבאים עוד יותר לקצר.
אורי מקלב: מטבע הדברים, האחרונים סובלים, אבל יש דברים שחוזרים על עצמם כך שיכולים לקצר בדברים.
אורי מקלב: גברת מוניקה לב כהן, מארגון המדענים הישראליים השוהים בחוץ-לארץ, בבקשה.
<מוניקה לב כהן: זה יהיה קצר.
<מוניקה לב כהן: אציג בפניכם את הארגון שלנו.
<מוניקה לב כהן: אנחנו ארגון המדענים הישראליים השוהים בחו"ל.
<מוניקה לב כהן: אנחנו ארגון שקיים כבר מ-2006.
<מוניקה לב כהן: אנחנו מאגדים היום קרוב ל-2,000 איש ברחבי העולם, ויש לנו 20 מרכזים פעילים, ונתמכים על-ידי משרד הקליטה, אוניברסיטאות, הטכניון ביניהם, ואחרים.
<מוניקה לב כהן: בשנה האחרונה נקראנו לדגל.
<מוניקה לב כהן: כל השנים אנחנו נותנים לחברים שלנו, בעצם, את החיבור לישראל, את העידוד חזרה לישראל, ובשנים האחרונות נקראנו לדגל על-ידי ארגונים שונים בעיקר בארצות-הברית.
אורי מקלב: את החלק הזה אתם צריכים להזניח, בגלל שאת זה עושים כבר החרמות.
אורי מקלב: אתם צריכים הפוך.
<מוניקה לב כהן: אנחנו נקראנו לדגל לתת כתף בכל מה שקשור למיתוג ישראל בקמפוסים.
<מוניקה לב כהן: אנחנו נמצאים בקמפוסים.
<מוניקה לב כהן: אנחנו נמצאים היום ב-20 קמפוסים מרכזיים בארצות-הברית.
<מוניקה לב כהן: נקראנו לתת כתף למתג את ישראל, בין אם זה להביא מדענים וסטודנטים לתארים ראשון ושני ובין אם זה לנטר פעילות חרם אקדמי.
<מוניקה לב כהן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם ור"ה, עם צבי ציגלר, עם משרד החוץ ועם כל הגורמים.
<מוניקה לב כהן: בעצם, מה שאני רוצה לומר לכם הוא שאנחנו פה פלטפורמה שמציעה את עצמה לצורך הנושא הזה, ואנחנו נשמח לעזור לכל פעילות שתהיה ולהתאחד.
<מוניקה לב כהן: אנחנו בשיתוף פעולה מלא עם כולם.
<מוניקה לב כהן: חשוב לי גם לשים על השולחן שאנחנו ארגון א-פוליטי.
<מוניקה לב כהן: אנחנו ארגון ישראלי, ויש לנו גם חברים שהם ערבים.
<מוניקה לב כהן: חשוב גם לציין שהחרם הזה פוגע גם בהם.
<מוניקה לב כהן: אנחנו רואים את הפגיעה בחברים שלנו, ואנחנו רואים פה את החשיבות הכוללת של כולנו לתת כתף לנושא הזה.
אורי מקלב: המדענים גם מתלוננים על כך שיש אפילו חרמות אישיים, כלומר לא משתפים אותם ולא מזמינים אותם ומונעים מהם מלהשתתף בדברים?
אורי מקלב: את יכולה טיפה אולי להציף לנו את הבעיה וכמה היא קיימת גם בקרב המדענים האלה?
<מוניקה לב כהן: עיקר ה-data base שלנו זה מדענים, רופאים ומהנדסים.
<מוניקה לב כהן: אני לא יודעת אם המחקרים תומכים במה שדיברנו, אבל אני שמחה לומר שאנחנו לא רואים איזו שהיא מגמה של חרמות בתחומים האלה.
<מוניקה לב כהן: יש מקרים בודדים; דיברו פה על החרם הסמוי, ובאמת קשה מאוד להצביע על זה, אם זה בנושא של מכתבי המלצה, אם זה בנושא של קבלה למעבדה זו או אחרת.
<מוניקה לב כהן: קשה מאוד להצביע על איזו שהיא מגמתיות בתחומי המדעים.
<מוניקה לב כהן: אני מקווה מאוד שהיא לא תתפשט גם לשם.
<מוניקה לב כהן: חשוב לי גם לומר שהאנשים שלנו נמצאים במקומות שאף מעגל הסברה לא מגיע אליהם.
<מוניקה לב כהן: האנשים שלנו נמצאים במעבדות עם אנשים מפקיסטן, מהודו ומכול העולם – אנשים שאולי הישראלי היחיד שהם מכירים זה אותו המדען הישראלי שנמצא שם.
<מוניקה לב כהן: אני חושבת שזה הערך המוסף שלנו פה לתת בנושא הזה.
אורי מקלב: יש לכם גם תפקיד של הסברה.
אורי מקלב: זה יכול להיות גם תפקיד הנגטיב – לעשות - - -
<מוניקה לב כהן: אנחנו מסתכלים על זה יותר כפרואקטיב, כלבוא ולספר את הסיפור של ישראל כמו שאנחנו מכירים שהמדינה קמה – היי-טק, מחקר ו-start up nation.
אורי מקלב: כן, אנחנו, כוועדת מדע, נחשפים הרבה לפעילות.
אורי מקלב: דבר ראשון אנחנו מדע וטכנולוגיה, אז אנחנו באמת מאגדים את כל הנושא אוניברסיטאות ואקדמיה.
אורי מקלב: אבל בנושאים האלה זה הדבר שהוא המרכזי אצלנו.
אורי מקלב: פרופסור דוד קאסוטו, אדריכל, אתמול חגגנו פה 50 שנה לכנסת, ויש לך איזה חלק לא בכנסת אלא בבית-הכנסת.
<דוד קאסוטו: היה לי חלק קטן בעיצוב בית-הכנסת, וגם שם רצו להחרים אותי כי אני עם כיפה.
<דוד קאסוטו: אדון פרידמן ממע"צ לא הסכים שאני אעשה את זה.
<דוד קאסוטו: קדיש לוז עמד על כך שאני אעשה את זה.
<דוד קאסוטו: החרמות לא התחילו היום.
אורי מקלב: אני לא יודע מה החרימו או לא החרימו, אבל היום בית-הכנסת פה מאוד-מאוד פעיל ויש כמה מניינים בכל תפילה.
אורי מקלב: הולכים להרחיב אותו.
<דוד קאסוטו: אם פעם תזמינו אותי, אספר לכם כמה אנקדוטות.
<דוד קאסוטו: זה לא המקום.
אורי מקלב: אחת המתנות שיש היום ביום ההולדת היא שהולכים להרחיב את בית-הכנסת בצורה דרמטית.
<דוד קאסוטו: שיהיה מקום מכובד לנשים.
אורי מקלב: גם לנשים.
אורי מקלב: מרחיבים גם את עזרת הנשים.
<דוד קאסוטו: יפה מאוד.
<דוד קאסוטו: אני אשמח להיות שותף.
<יגאל כהן אורגד: זה פרופסור קאסוטו מאוניברסיטת אריאל, והוא בראש המחלקה לארכיטקטורה.
<דוד קאסוטו: הייתי ראש המחלקה לארכיטקטורה.
<דוד קאסוטו: בעצם, אני מסכים עם כל מילה שאמר הנגיד שלנו, יגאל כהן אורגד.
<דוד קאסוטו: הוא, בהחלט, ביטא את כל מה שיש לומר.
<דוד קאסוטו: אני רק אצטט דבר אחד.
<דוד קאסוטו: אנחנו, בית-הספר לארכיטקטורה, מקיימים פרויקטים משותפים עם אוניברסיטת פירנצה ועם אוניברסיטת רומא.
<דוד קאסוטו: שאלו אותנו באוניברסיטת פירנצה: איך מתייחסים אליכם ועד ראשי האוניברסיטאות?
<דוד קאסוטו: אני ברחתי מהשאלה ואמרתי שמדינת ישראל הכירה בנו.
<דוד קאסוטו: לפי זה, הם קיבלו, ועד היום אנחנו מקיימים כל שנה מפגש כזה.
<דוד קאסוטו: לפי דעתי, זה טוב.
<דוד קאסוטו: אבל, בלי שום ספק, יש בעיות.
<דוד קאסוטו: אוניברסיטת רומא לא הסכימה בסופו של דבר.
<דוד קאסוטו: אני הייתי אומר לידידיי ומורי ורבותי מוועד ראשי האוניברסיטאות: טלו קורה מבין עיניכם, ותבינו.
<דוד קאסוטו: אנחנו חלק מהאקדמיה של מדינת ישראל, ואנחנו מבקשים התייחסות שווה לנו כמו לכל היתר.
<פרץ לביא: אני לא מתכוון להיכנס אתך כרגע לוויכוח, - -
אורי מקלב: אני גם לא חושב שזה הזמן בעניין הזה.
<פרץ לביא: - - אבל זה לא המקום לדון בזה.
<פרץ לביא: לא פניתם אף פעם.
<פרץ לביא: ור"ה זה ארגון וולונטרי.
<פרץ לביא: לא פניתם אליו.
<פרץ לביא: בר-אילן, לקח כמה שנים טובות עד שהיא הפכה להיות חברה בור"ה, ויש עוד אוניברסיטה שהיא משקיפה.
<פרץ לביא: לכן, חבל - - -
<דוד קאסוטו: בר-אילן הייתה בראש ור"ה.
<דוד קאסוטו: פרופסור קווה היה - - -
<פרץ לביא: אחרי שהם התקבלו.
אורי מקלב: חבר-הכנסת לשעבר ושר האוצר לשעבר, יגאל כהן אורגד, גם דיבר על כך.
אורי מקלב: זה גם בדברי הסיכום שלי: אחדות היא תמיד טובה וכולנו צריכים להתאחד.
אורי מקלב: אבל ודאי שיש לנו אויבים מבחוץ.
<דוד קאסוטו: זהו.
<דוד קאסוטו: לכן אנחנו מבקשים להיות שותפים.
<דוד קאסוטו: הנגיד יפנה בבקשה, באופן רשמי, כדי שלא יאמרו שלא פנינו.
<דוד קאסוטו: תודה רבה.
אורי מקלב: תודה לך, פרופסור דוד קאסוטו.
אורי מקלב: פרופסור עמי וולנסקי, המדען הראשי של משרד החינוך, בבקשה.
<עמרם וולנסקי: מטבע הדברים, בתפקידי אני לא רואה את התמונה הגדולה שהוצגה כאן, תמונת החרמות והחרם האקדמי.
<עמרם וולנסקי: אבל, יחד עם זאת, אסב את תשומת הלב לשני דברים.
<עמרם וולנסקי: אנחנו, במציאות הנוכחית, איך לא, נפגשים גם במצבים שבהם יש סירובים, לצורך העניין כדוגמה, לשפוט הצעות מחקר שאנחנו מפנים ל-scholars בחו"ל.
<עמרם וולנסקי: אנחנו מפרסים "קולות קוראים" למחקר, ומקבלים הצעות מחקר מחוקרים בישראל, ומפנים את זה לשיפוט בין-לאומי, ונתקלים גם בסירוב.
<עמרם וולנסקי: זה פן אחד שאנחנו נפגשים אתו.
<עמרם וולנסקי: הדאגה שבלבי: מאחר וצפויה עוד סדרה לא קטנה של "קולות קוראים", אני מקווה שהזרם לא יגבר, כי במתכונת או במציאות הנוכחית אנחנו נוכל להתמודד; אם scholar אחד יסגור דלת, היא תיפתח במקום אחר.
<עמרם וולנסקי: זו תמונה אחת.
<קריאה: זה חריג?
<עמי בן-יהודה: זה מחמיר.
<עמרם וולנסקי: תמונה אחרת – אנחנו כן פרו-אקטיביים בתחום מחקר בין-לאומי.
<עמרם וולנסקי: משמעות הפרו-אקטיביות הזאת היא שאנחנו מקיימים היום שיתוף פעולה יזום על ידינו, והוא מנוהל גם על ידינו, של קבוצת מחקר של 19 חוקרים משבע מדינות בנושאים מאוד אקטואליים.
<עמרם וולנסקי: כאן אני אומר: ניהול ביוזמה ישראלית של מחקר בין-לאומי – זה לא חשוב מי מנהל אותו והאם מנהלים אותו מניו-זילנד או מנהלים אותו בקנדה – בדרך-כלל צפוי למשברים.
<עמרם וולנסקי: מעת לעת יש משברים מסוגים שונים, וזה מחייב תחזוקה מתמדת ועקבית.
<עמרם וולנסקי: בנקודה הזאת אומר דבר מינורי אבל בעל משמעות.
<עמרם וולנסקי: לעתים, במהלך הזה הדרג המקצועי זקוק לתמיכה של הדרג הפוליטי, ולא אכנס כרגע לסוגיות הנוגעות בדבר.
<עמרם וולנסקי: כשהוא לא זוכה לה ולא זוכה לה בזמן, הקשיים יותר גדולים.
<עמרם וולנסקי: אני מקווה שדבר מהדוגמה הזאת ימצא את פתרונו, מאחר ולא יהיה ראוי ולא יהיה נכון שבנושא שמנוהל וזוכה להכרה ולהערכה בזירה הבין-לאומית לא נזכה לגיבוי המתמיד.
<עמרם וולנסקי: אני מסב את תשומת הלב.
<עמרם וולנסקי: יש לנו גם בעיות מבית ולא רק בעיות בחוץ, וצריכים להיות ערים לזה.
<עמרם וולנסקי: תודה רבה.
אורי מקלב: משפט לרוברט לפידות, נציג האקדמיה הישראלית הלאומית הישראלית, ואחרון הדוברים הוא נציג התאחדות הסטודנטים רון מוזס.
אורי מקלב: רוברט לפידות, בבקשה.
<רוברט לפידות: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
<רוברט לפידות: אנחנו נתקלים במצב דו-קוטבי.
<רוברט לפידות: מצד אחד, האקדמיה למדעים לא מרגישה את החרם.
<רוברט לפידות: זאת אומרת, אנחנו חותמים על הסכמים חדשים עם אקדמיות זרות, ואנחנו ממוקמים היטב בארגוני מדע בין-לאומיים.
<רוברט לפידות: לפני שלושה ימים אנחנו קיימנו סדנא בחסות אונסק"ו אצלנו באקדמיה.
<רוברט לפידות: הכול נראה טוב ויפה.
<רוברט לפידות: אבל אני חרד מהחרם האקדמי.
<רוברט לפידות: אני חרד מהדור החדש של הסטודנטים שלומדים באווירה של עוינות – ולא רק עוינות אלא הם גם חשופים לדעות ולגישות לישראל שלא יטיבו בעתיד כשהם יהיו בעלי תפקידים מרכזיים ב-state department, באוניברסיטאות ובכל מיני מקומות.
<רוברט לפידות: אנחנו צריכים למצוא את הדרכים לא רק לתאם אלא גם לפעול.
<נורית ירמיה: לא רק להגיב - - -
אורי מקלב: חן מוזס, בבקשה.
<חן מוזס: אני מהתאחדות הסטודנטים הארצית.
<חן מוזס: בניגוד לרוב הדעות פה, אציג דווקא פן חיובי יותר.
<חן מוזס: יש לנו כרגע בהתאחדות שתי מלגות שמתעסקות בדיוק בנושאים הללו: אחת היא מלגה של מאבק באנטישמיות, והשנייה היא למאבק ב-BDS.
<חן מוזס: יש לנו מלגאים שדוברים 17 שפות, והייתי מונה לכם אותן אבל אני לא זוכרת את כולן.
<חן מוזס: באמת עיקר הפעילות שלהם זה למנף ברשת כול מיני תכנים של, נניח, ישראל ויהודים בעולם, והם פועלים בתחום הזה.
<חן מוזס: בנוסף, יש לנו שיתופי פעולה עם התאחדויות סטודנטים ברחבי אירופה.
<חן מוזס: יש לנו קבוצת לובינג מאוד גדולה של כ-17 מדינות, והם תמיד מצביעים נגד החלטות פרו-BDS והם תומכים בכל החלטה שאנחנו מעלים קדימה – שזו גם פלטפורמה נהדרת.
<חן מוזס: אנחנו עובדים גם מול כול מדינות אירופה כמובן, אבל זו קבוצת לובינג מאוד חזקה שלנו שהיא קבוצת הלובינג הכי חזקה בהתאחדות הסטודנטים האירופאית.
<חן מוזס: בנוסף לכך, אנחנו עובדים עכשיו על תכנית שתשלח סטודנטים שיוצאים לחילופי סטודנטים כך שהם יקבלו כלים.
<חן מוזס: בונים תכנית שבה יתמודדו באנטישמיות וב-BDS בקמפוסים.
אורי מקלב: זה חשוב מאוד – להפוך כל סטודנט לשגריר של הסברה שלנו.
אורי מקלב: זה פרויקט חשוב מאוד.
אורי מקלב: בסופו של דבר, הרקע והמצע הזה נותנים את הפעילות, וכשיש מצע חיובי ודאי שהוא חשוב מאוד.
אורי מקלב: אין ספק שאתם צריכים להיות חלק מתוך סך כול הפעילות.
אורי מקלב: הגענו לסיכום.
אורי מקלב: קודם כול, אני מודה לכם על ההשתתפות.
אורי מקלב: היא חשובה מאוד.
אורי מקלב: אחת הסיבות החשובות שביקשנו לקיים את הישיבה היא כדי לשמוע מה כן נעשה כן נעשה ולא מה צריך לעשות.
אורי מקלב: אנחנו חיים בהרגשה, ואני אומר את זה עכשיו כאזרח, שדווקא בחרם האקדמי יש, נניח, משהו ישנוני בעניין.
אורי מקלב: אולי לא נעשה מספיק.
אורי מקלב: אני אומר את זה בהקבלה למשל לחרם הכלכלי והמסחרי.
אורי מקלב: שם שומעים את ראש הממשלה, ושומעים שרים וראשי מפלגות שמתבטאים.
אורי מקלב: בנושא החרם האקדמאי משום מה יש איזו שהיא הרגשה, אף שהוא לא פחות חמור ולא פחות חריף ויש לו גם השלכות מאוד קשות, שיש אולי איזו שהיא השלמה ושאננות.
אורי מקלב: אמרנו שגם אם נעשה, צריך לבוא ולהגיד את זה.
אורי מקלב: צריך גם לחשוף את הפעילות, ויש חשיבות לחשוף את הפעילות שאנחנו עושים בעניין הזה, בגלל שבאמת דברור של דברים כאלה נותן מוטיבציה, מחדדים ומתגברים את הפעילות.
אורי מקלב: אבל אנחנו ידענו שזה לא רק זה.
אורי מקלב: כמו שנחשף בפעם הקודמת, כפי שאתם אמרתם בעצמכם, בכול הפעילות החשובה שיש – צריך לתגבר אותה ולהגביר אותה, אבל צריך איזה גורם שמתכלל, גורם שיוביל, שהוא גם יתאם בין כל הגורמים ופעולות משותפות שנעשות.
אורי מקלב: אדם אחד סוחב 50 ק"ג, ושני אנשים סוחבים 150 ק"ג.
אורי מקלב: המכפלות הן הרבה יותר גדולות.
אורי מקלב: כמובן שכמדובר בארגונים, אנחנו מאוד מעריכים את מה שעושים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שאתם פועלים בעניין הזה, ואלה פעולות קשות.
אורי מקלב: אין איזו שהיא שבלונה ידועה.
אורי מקלב: צריך להתאים את הפעילות למה שקורה בשטח, ואלה דברים שבהם צריך הרבה יצירתיות וגם משאבים.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שמה שהוצף כאן בוועדה ומה שהשתקף פה בוועדה הוא שלא מדובר באיזה שהן תופעות שוליות שעולות אולי ולבד הן ייעלמו, אלא אנחנו מדברים על החרפה.
אורי מקלב: מדובר כאן על כך שזה לא שוליים, אלא זה כבר זירות שונות.
אורי מקלב: והנה, גם בוועדה פה נחשף שזה הגיע גם לארגוני הרופאים.
אורי מקלב: זה מגיע לכל מקום וזה יגיע.
אורי מקלב: לכן אנחנו, קודם כול, מגנים את כל החרמות, ואנחנו חושבים שצריך לתת לזה משאבים מתאימים כדי להילחם בדבר הזה.
אורי מקלב: זה פוגע בחוסנה של מדינת ישראל בתוכה ובוודאי גם מחוצה לה.
אורי מקלב: זה גם פוגע באנשים שלנו שפועלים בעניין הזה, בסטודנטים, במדענים, באוניברסיטאות, במחקרים שלנו ובשיתופי הפעולה שלנו.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שהממשלה צריכה לראות את זה גם כמצב חירום לאומי – יש בחלק הזה מצב חירום – ולפעול בעניין הזה לא פחות מאשר פועלים בנושא החרמות המסחריים והכלכליים על מדינת ישראל.
אורי מקלב: היא צריכה לקבל את אותם משאבים ואת אותה התייחסות.
אורי מקלב: לכן אנחנו נפנה – אנחנו כנראה נעשה איזו הצעה כאן בכנסת – ונקרא לגופים הממשלתיים לשמוע מה הם היעדים, את מי רואים, מה הם לוחות-הזמנים בדברים.
אורי מקלב: אחרי זה אנחנו באמת נשב פה ונשמע על הישיבות המשותפות שיש ועל הפעילות המשותפת שיש.
אורי מקלב: פרופסור פרץ לביא, רצית להוסיף?
<פרץ לביא: רציתי להוסיף שאין טוב ממראה עיניים.
<פרץ לביא: מדינת ישראל צריכה לתמוך.
<פרץ לביא: הייתה תקופה שכול שנה היו עשרות כינוסים מדעיים במדינת ישראל.
<פרץ לביא: חייבים להביא לכאן גם מדענים וגם סטודנטים, במיוחד מאותם אוניברסיטאות שהבעירה פשטה בהן, על מנת שיראו במו עיניהם מה קורה במדינת ישראל.
אורי מקלב: גם צריך באמת לראות את זה.
<פרץ לביא: לכן אני חושב שהקריאה שלך, לקרוא לממשלה, לתמוך בפעילות מהסוג הזה מעבר לאיגום המשאבים.
<פרץ לביא: - - -
אורי מקלב: כשאני דיברתי על משאבים, על משאבים נוספים, איגום, אלה דברים.
אורי מקלב: אתם תציעו מה צריך לעשות.
אורי מקלב: אבל אסור לשכוח ואסור לדלג על כינוס, למשל, שהיה לפני כמה חודשים, שוועדת המדע אירחה אותו, והוא כינוס החלל הבין-לאומי.
אורי מקלב: 3,000 חוקרי חלל מכול העולם היו פה.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש גם דברים, ויש לנו גם שיתופי פעולה כפי שאתם אמרתם.
אורי מקלב: אבל אסור לנו להתעלם ואסור לנו להיות שאננים בכלל לגבי מה שלא נעשה ולמוטיבציה שיש לגופים שהם נגדנו.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להיות עם לא פחות מוטיבציה.
אורי מקלב: שם יש הרבה מוטיבציה והרבה משאבים לאלה שפועלים נגדנו.
אורי מקלב: אנחנו חייבים לאזן את הדברים.
אורי מקלב: אני מודה לכם על הישיבה.
<יגאל כהן אורגד: יש כאן 100 מיליון שקל שלא מנוצלים כרגע.
אורי מקלב: יום טוב.
אורי מקלב: על סדר היום בקשה לאישור דיון מהיר של חבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת דב חנין בנושא מסע ההסתה בפייסבוק נגד משפחתו של ריצ'ארד לייקין זכרונו לברכה.
אורי מקלב: לפני אני אתחיל לדבר, אני מביע תנחומיי למשפחת לייקין על רציחתו של ראש המשפחה ריצ'ארד.
אורי מקלב: בנחמת ציון וירושלים תנוחמו.
אורי מקלב: שלא תדעו יותר צער.
אורי מקלב: כולנו משתתפים בצערכם הגדול והרב.
אורי מקלב: לצערנו בתקופה האחרונה, ממש בתקופה האחרונה, הוועדה נדרשה כמה פעמים לדון בנושא של שיימינג, שיסוי, ביזוי ברשתות החברתיות.
אורי מקלב: הדיון הראשון התקיים בעקבות התאבדותו של בכיר במינהל האוכלוסין, אריאל רוניס, בעקבות ביזוי אבל ראינו שהיריעה מאוד מאוד רחבה והתופעה מגיעה לממדים מאוד מאוד גדולים.
אורי מקלב: אנחנו מתחבטים ולא יודעים איך להתמודד עם הבעיה הזאת ואני מקווה שהדיון הזה יקדם אותנו.
אורי מקלב: אני מבין שיש דברים ואנחנו לא יודעים עד היכן זה מגיע.
אורי מקלב: אני אקריא רק שלוש שורות מדברים שאמרתי בישיבה קודמת של הוועדה: "נושא השיח במרחב הווירטואלי הוא גם נושא ביטחוני שכן באירועי הימים האחרונים אנו נוכחים לראות כי הרשתות החברתיות משמשות להסתה שמובילה לתוצאות הקשות.
אורי מקלב: השיח האלים ברשתות החברתיות והגישה החופשית לכל אדם למידע ולהסתה, צריכה להביא לגיבוש אסטרטגיה יעילה למאבק בתופעות השליליות שבו".
אורי מקלב: מהנקודה הזאת, אני מבקש ממך חבר הכנסת שי לפתוח ולהציג את הדיון המהיר אותו ביקשת.
נחמן שי: חבריי.
נחמן שי: גם אני רוצה להשתתף בצערה של משפחת לייקין על הירצחו של ריצ'ארד זיכרונו לברכה ועל עוד 22 גברים, נשים, צעירים, מבוגרים שנרצחו בחודשיים האחרונים, כולם על ידי פלשתינאים במסגרת שקוראים לה גל טרור ואני קורא לה אינתיפאדה.
נחמן שי: אין לנו הרבה זמן לישיבה ולכן אני אהיה קצר כי אני רוצה שידבר ידידי מיכה אבני.
נחמן שי: יש לנו חומר שהובא לוועדה.
נחמן שי: מלים תמיד אפשר להשלים.
נחמן שי: אני רוצה לומר בשורה הראשונה והאחרונה מסר אחד.
נחמן שי: בעיני הרשתות שמתווכות העברת החומרים מאנשים פרטיים, מארגונים, מגורמים מעוניינים אל הציבור הרחב שכמובן יכול להשתתף כי זאת רשת פתוחה, הם נושאים באחריות.
נחמן שי: הם נושאים באחריות להפצה של החומרים האלה ולא רק להפצה הטכנית אלא בסופו של דבר גם להפצה המהותית של המסרים כולם.
נחמן שי: כל מה שעובר ברשת, באחריותם כי אילולא הם, זה לא היה קורה.
נחמן שי: יחד עם זאת, אנחנו לא רוצים בשום פנים ואופן, בוודאי לא אני, לחסום את העולם הגדול והחדש והיפה והנחמד והמעשיר וכולי שנפתח לכולנו, עולם הדמוקרטיה כמעט אידיאלי, אלא אנחנו רוצים להסתכל גם על הצדדים השליליים, על הנזקים, על ההיבטים החמורים והמסוכנים אפילו של אותה דמוקרטיה, נקרא לזה ללא גבולות.
נחמן שי: במקרה הזה אנחנו יכולים לסמן בצורה ברורה שהרשתות האלה – כי זאת לא רשת אחת אלא רשתות – או הרשת בהגדרה כללית הפכה להיות למתווך, למעודד ולמקדם המשמעותי ביותר היום של מסרי הסתה, של מסרים שגורמים ומביאים אנשים לבצע מעשי פשע, לפגוע באחרים, להרוג אותם, לתקוף אותם.
נחמן שי: הרשת הפכה להיות לביצה שבתוכה היתושים האלה פורחים וזכו סוף סוף לאכסניה בלי שהם מתאמצים כמובן.
נחמן שי: אילולא הרשת, זה לא היה קורה.