GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: במיוחד, דרך אגב, בנושא הפוליטי של חברי כנסת, שפה צבועים בכל מיני צבעים.
חיים ילין: כולם חווים את האלימות ברשת, אבל אין פה דיון כרגע על אלימות ברשת.
חיים ילין: יש פה דיון על התוכנה שאתה מייצג.
רויטל סויד: בוא תגיד לנו איזה עובדות לא ידנו.
רויטל סויד: נשמח לשמוע מה לא ידענו, אולי נשנה את דעתנו.
חיים ילין: אתה יכול לבוא ולהגיד שהיו דברים לפני ויהיו דברים אחרי, ועוד התחילו במצבים של מכתבים אנונימיים, לפני שהיה סלולרי, הכול נכון - - -
רויטל סויד: חיים, בוא נשמע מה לא ידענו.
חיים ילין: כל מה שאתה אומר נכון, אבל תתייחס בבקשה לעובדות ששמנו פה ולאותה אפליקציה שאתה מייצג.
<אהוד ארד: כך אני מנסה לעשות.
<אהוד ארד: האפליקציה הספציפית הזאת כמו כל האפליקציות האחרות היא פלטפורמה, היא לא מייצרת תכנים משלה.
<אהוד ארד: בניגוד למה שנשמע כאן האפליקציה הזאת היא אפליקציה שקיימת רק בין מוסר איזה תוכן, איזה מסר, ומקבל המסר שהוריד את האפליקציה.
מירב בן ארי: הגישה שלך היא גישה מאוד בעייתית.
מירב בן ארי: קיבלתי את ההודעה, ועם כל הכבוד לא הייתי צריכה להוריד את האפליקציה בשביל לראות את ההודעה ששלחו לי, והבסיס העובדתי שאתה אומר הוא טעות.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד לגישה המתנשאת הזאת שאתה מגיע אתה מרגע שנכנסת לוועדה הזאת, אני מוכרחה לציין – הייתי עכשיו יושבת-ראש של שתי ועדות, גם של רווחה וגם של חינוך – עוד לא נתקלתי בגישה כזאת מתנשאת.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו: העובדות ברורות.
מירב בן ארי: אם כל מה שקורה בשיח הציבורי עד עכשיו לא גורם לך לזוז מעמדתך, הבעיה היא אצלך, ואל תטיף לא לי ולא לאף אחת מחברות הכנסת.
<אהוד ארד: עוד לא שמעת את עמדתי, ואני חוזר בצורה ברורה.
<אהוד ארד: האפליקציה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להציג משהו, אדוני היושב-ראש.
חיים ילין: לא, לא, לא.
מירב בן ארי: תני לאדם לסיים.
<אהוד ארד: אם רוצים לדעת את העובדות, בואו נדבר על העובדות.
יפעת שאשא ביטון: דבר על העובדות.
רויטל סויד: אנחנו מנסים לשמוע את העובדות, אבל אנחנו לא מצליחים לשמוע שום דבר שלא ידענו.
<אהוד ארד: כי לא נותנים לי לדבר.
רויטל סויד: תמשיך בבקשה.
<אהוד ארד: אני נורא אשמח לדבר.
<אהוד ארד: אני אומר כרגע עובדות, עובדות שנבדקו.
<אהוד ארד: האפליקציה במצבה היום לא מאפשרת לקבל הודעות על-ידי מי שלא רוצה לקבל אותן, על מנת לקבל את ההודעה, אתה חייב להוריד את האפליקציה.
<אהוד ארד: מרגע שקיבלת הודעה שנשלחה לך הודעה - - -
מירב בן ארי: אני אראה לו.
רויטל סויד: זה לא נכון.
רויטל סויד: הלאה.
יפעת שאשא ביטון: גם אם מורידים את האפליקציה - - -
<נופר טל: הם שינו את זה אחרי הגשת התביעה.
מיכל רוזין: בסדר, זה לא רלוונטי.
מיכל רוזין: גם אם הילד מוריד אפליקציה, אז מה.
רויטל סויד: ומה עם הגילוי הנאות שיכולת לומר ששיניתם את זה אחרי הגשת התביעה כמו שאנחנו שומעים פה?
<אהוד ארד: זה לא גילוי נאות, משום שזה לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: חברים, זה באמת לא משנה.
<קריאות: זה לא רלוונטי.
<אהוד ארד: חברים - - -
אורי מקלב: עו"ד אהוד ארד, זו לא תשובה שיכולה לספק אותנו.
אורי מקלב: גם משקאות משכרים קונים ברצון ומשלמים על זה, ולמוכר אסור למכור את זה הגם שקונים את זה מרצון וצריכים לעשות מעשה כדי לקנות את זה.
אורי מקלב: אנחנו לא מוכרים סמים.
אורי מקלב: מה התשובה הזאת שצריך לעשות מעשה כדי להיכנס ולהוריד את האפליקציה?
אורי מקלב: אנחנו אומרים שאנחנו שמים על המדף דבר נגיש, שאנחנו חושבים שהוא דבר לא נכון.
אורי מקלב: אם אנחנו מגבילים דברים אחרים, אנחנו חושבים שגם כאן צריכה להיות הגבלה, קודם כול ערכית, אנחנו לא מדברים עכשיו על החוקית.
<אהוד ארד: אני מודה על ההערה הזאת.
<אהוד ארד: מכיוון שנשמעו עובדות לא מדויקות לגבי האפליקציה עצמה, מצאתי לנכון לתקן אותן.
<אהוד ארד: בואו נתייחס לדבר עצמו, והדבר עצמו הוא המסר האנונימי.
<אהוד ארד: כמו שהבהרתי, בניגוד לרשתות החברתיות שהוזכרו כאן הרבה, לדוגמה פייסבוק, ווטסאפ ורשתות אחרות - -
מיכל רוזין: הן לא אנונימיות.
<אהוד ארד: - - המסר במסגרת תוכנת בליינדספוט יכול לעבור אך ורק בין שולח ההודעה ומקבל ההודעה, אין למסר הזה צופים מהצד.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך יותר מזה.
<אהוד ארד: סליחה.
<אהוד ארד: אנחנו נדבר על זה, שנייה.
<אהוד ארד: נדבר על זה, זה בסדר.
<אהוד ארד: אני חושב שצריך לדבר על זה, אבל לכן השאלה האמיתית היא שאלת הצ'ט האנונימי.
<אהוד ארד: ציינתם בצדק שזאת לא התוכנה היחידה.
<אהוד ארד: אני מציע לכל אחד לעשות בדיקה גם בפליי סטור וגם בגוגל סטור ובאפסטור, לעשות בדיקה של anonymous chat, ולראות כמה תוצאות מקבלים בבדיקה הזאת.
<אהוד ארד: אני יכול לומר לכם שלא צריך לדעת לאיית anonymous, כי ברגע שתכתבו רק את האותיות anon, כטיפ ראשון כבר תקבלו - - -
רויטל סויד: זה שעוד אנשים רוצחים, זה לא אומר שנאפשר רצח.
מיכל רוזין: אני לא מבינה מה שאתה אומר.
מיכל רוזין: יש עוד אלפים כמוני, אז למה אתם רוצים לחסום אותי?
אורי מקלב: אחד-אחד.
<אהוד ארד: שנייה, אני מקבל.
מיכל רוזין: אתה אומר שיש עוד אלפים כמוך.
מיכל רוזין: בסדר, אז נפעל באופן רוחבי.
<אהוד ארד: חברים, זה כן אומר שצריך להתייחס לתופעה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על התופעה.
<אהוד ארד: יפה.
<אהוד ארד: ולא להתייחס לאפליקציה עצמה.
רויטל סויד: זו אפליקציה ישראלית יחידה?
<אהוד ארד: לא, לא, לא.
<אהוד ארד: למיטב ידיעתי, - - -, אפשר לבדוק את זה, גם לה יש קשר ישראלי.
<אהוד ארד: אני לא יודע, לא הלכתי לבדוק את כל האפליקציות.
<אהוד ארד: אני מסכים שזה לא משנה.
רויטל סויד: הסכמנו.
<אהוד ארד: השאלה היא תופעת הצ'ט האנונימי.
<אהוד ארד: האנונימיות הזאת מעוררת, בוודאי בוועדה הזאת, אבל מעוררת אצל הרבה אנשים מין אנטגוניזם בסיסי – תהיה גבר, תעמוד מאחורי הדברים שלך, תגיד את הדברים בשמך ואל תסתתר מאחורי קירות וירטואליים או קירות אמיתיים.
<אהוד ארד: לאנונימיות יש צדדים חשובים, צדדים שגם בית המשפט העליון כבר עמד עליהם כחלק וכנדבך חשוב מדמוקרטיה ומחופש הביטוי.
<אהוד ארד: אני אקרא לכם רק פסקאות קצרות מפסיקות של בתי המשפט בעניינים - - -
יפעת שאשא ביטון: יש הבדל בין חופש ביטוי ל - - -
מירב בן ארי: תחסוך לך.
חיים ילין: לא יכול להיות שבית המשפט מאפשר אנונימיות למי שפוגע מינית ברשת.
רויטל סויד: קורא להתאבדות או מאיים ברצח.
רויטל סויד: מה זה משנה שאין - - -
חיים ילין: אולי מס הכנסה מקבל באופן אנונימי פרטים על מי שפתח את האפליקציה שלך מאחורי הגב, אבל זו אנונימיות מסוג אחר.
רויטל סויד: אהוד, אתה מתייחס לכך שלכאורה יש פה שליחה מאדם אחד למשנהו בלי עוד צופים כמו שיש בפייסבוק או בווטסאפ, אבל כשאנחנו מדברים על תופעה שיש בה שימוש, כמו ששמענו גם מבני-הנוער וגם בכלל, של הרבה מאוד הודעות שמגיעות לנערה אחת או לנער אחד או למבוגר אחד, או שבשם האנונימיות הורסים חיים של אנשים, בין היתר של זוגות נשואים ושל משפחות, יש פה תופעות איומות, אז זה לא משנה אם עוד אנשים רואים את זה, זה משנה שפה, בשם האנונימיות, אדם מגיע וגומר את החיים של אדם אחר, כי כשכותבים לנערה שכל הכיתה חושבת שהיא כך וכך, זה גמר אותה, כשכותבים לבעל או לאישה, שבן הזוג שלהם עושה כך וכך, זה גומר להם את חיי הנישואים.
רויטל סויד: יכול להיות שזה לא נכון, יכול להיות שזה שקר ויכול להיות שזה אמת.
רויטל סויד: מה זה משנה אם אין עוד צופים?
רויטל סויד: מה שאתם עושים זה דבר אסור ובחלקו הוא גם עבירות פליליות.
<אהוד ארד: אני רוצה להשיב בדיוק לדבר הזה.
<אהוד ארד: האפליקציה מאפשרת סוג מסוים של תקשורת כמו אפליקציות רבות אחרות, כמו טכנולוגיות רבות אחרות.
<אהוד ארד: הטכנולוגיה, האפליקציה, האנונימיות כשלעצמה – אין להן שום צביון מוסרי, אי-אפשר לראות בהן משהו טוב או משהו רע - - -
רויטל סויד: אנחנו חברה שיש בה אחריות מוסרית.
יפעת שאשא ביטון: אני נדהמת מהתמימות שבה מוצגים הדברים, כאילו יש פה איזה משהו מאוד תמים.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה התחושה שלי כשראיתי את שלטי החוצות האלה, כמי שמתמודדת עם הנושא של בריונות ברשת כבר כמה חודשים?
יפעת שאשא ביטון: הנה כולם מנסים להילחם, אז אנחנו נותנים לכם אפשרות בדלת האחורית לעשות את מה שלא מאפשרים לכם לעשות בגלוי.
יפעת שאשא ביטון: ואתה יושב פה ומנסה להציג משהו בהיתממות – אנחנו לא באים להזיק, אנחנו רוצים לאפשר לכולם לדבר בצורה חופשית, לאנונימיות יש ערך.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת לך חד-משמעית, האפליקציה הזאת בדיוק כמו הדברים האחרים שאמרת לפני כן היא פסולה.
יפעת שאשא ביטון: היא פסולה גם במסר של מה שהיא מעבירה לבני-הנוער.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאף אחד שראה את השלטים הענקיים האלה על המבנים, לא חושב: אוי, באים לתת לנו פה איזו סביבה טובה לדבר בה.
<אהוד ארד: הפייסבוק פסול והטוקבקים פסולים?
יפעת שאשא ביטון: הבריונות בפייסבוק פסולה, ואנחנו מנסים להתמודד אתה, אבל האפליקציה האנונימית היא פסולה, חד-משמעית, כי היא מאפשרת לך לעשות את הדברים בלי שתהיה מזוהה.
<אהוד ארד: הבריונות היא זו הפסולה, לא האפליקציה, לא הכלי.
יפעת שאשא ביטון: מה רציתם להשיג באפליקציה האנונימית?
יפעת שאשא ביטון: תן לי דבר אחד טוב שאני אגיד: וואלה, יש לה איזה זכות קיום.
<אהוד ארד: אני אתן שורה של מסרים.
<אהוד ארד: ילד ביישן שכותב לחברה שלו או למישהי שהוא רוצה להתחיל אתה - - -
רויטל סויד: אבל הוא אנונימי.
רויטל סויד: לא יצא לו מזה כלום, הוא אנונימי.
רויטל סויד: מה היא יכולה לענות לו?
רויטל סויד: מי אתה?
אורי מקלב: חברי הכנסת, נתתי חבל ארוך.
אורי מקלב: אני רוצה לתת לך לדבר.
יפעת שאשא ביטון: שיגיד דבר אחד טוב שיצא מהאפליקציה.
<אהוד ארד: תנועת ער"ן, ועד כמה שאני יודע נציג שלה נמצא פה, יצאה בקמפיין של יהושע\
<אהוד ארד: TBWA, הקמפיין הזה אומר: לפעמים בתוך כל הטירוף דווקא שיחה אנונימית אחת יכולה להציל אותך.
מיכל רוזין: אתה לא נתת את הטלפונים לער"ן כדוגמה.
<אהוד ארד: יש פה שיחה.
<אהוד ארד: אני מבקש להשלים.
מיכל רוזין: אתה נותן דוגמאות שהן לא רלוונטיות.
מיכל רוזין: גם לער"ן וגם למרכזי הסיוע יש אפשרות לפנות למשטרה כשמישהו מודיע באופן אנונימי על פגיעה או על התאבדות.
מיכל רוזין: כאן לא.
<אהוד ארד: לא נכון.
<אהוד ארד: אמרתם - - -
מיכל רוזין: האם ניתן לפנות למשטרה ולקבל מידע?
מיכל רוזין: אתה לא יודע בעצמך מי זה.
<אהוד ארד: התשובה היא בוודאי.
<אהוד ארד: התשובה היא חד-משמעית כן.
מירב בן ארי: בדיוק כמו שהיה בסיקרט, אף אחד לא יתבע בגלל שילדים קיללו אחד את השני.
מירב בן ארי: תקרא את הסיכום, סליחה.
מירב בן ארי: אי-אפשר להגיש תלונות למשטרה, ותיכף ידבר אותו נציג של המשרד לביטחון הפנים.
אורי מקלב: אהוד, אל תענה.
אורי מקלב: אל תענה.
מירב בן ארי: זה לא דבר שהוא שפיט בכלל.
מירב בן ארי: הדבר היחיד הוא להוציא קובלנה לבית משפט אזרחי.
אורי מקלב: רבותי, עד כאן.
אורי מקלב: אני לא יכול לאפשר את זה.
אורי מקלב: אני חייב להתחיל לנהל את הדיון, מפני שאחרת אנחנו לא נותנים אפשרות לדבר.
אורי מקלב: אנחנו מוציאים את כל מה שיש לנו בעניין הזה.
אורי מקלב: זו לא הדרך הנכונה.
אורי מקלב: עד היום הפטיש היה כאן רק בשביל קישוט, ואני לא רוצה להתחיל בוועדת המדע עם פטיש.
אורי מקלב: אהוד, אני מבקש ממך לסיים את הדברים.
אורי מקלב: השאלה האחרונה שנשאלת היא מה היתרונות.
אורי מקלב: אמרת שני יתרונות, היתרון הראשון שביישן יכול לכתוב, השני שאפשר לפנות לער"ן.
אורי מקלב: אנחנו נתמוך באפליקציה של ער"ן בעצמה – תיכף אני אתן להם לדבר – הם יעשו אפליקציה שלהם שאפשר לפנות אליהם בצורה אנונימית.
אורי מקלב: היתרון השלישי, ובזה אנחנו מסיימים.
<אהוד ארד: השאלה היא, כמו שאמרתי, לא מה אפשר לעשות טוב או רע.
<אהוד ארד: כל פלטפורמה, כל טכנולוגיה, כל כלי, אין לו שום צביון מוסרי כשלעצמו, מה שקובע את הצביון המוסרי זה מי שמשתמש בו.
<אהוד ארד: הוא יכול להשתמש בטכנולוגיה למטרה טובה, הוא יכול להשתמש בטכנולוגיה למטרה רעה.
מיכל רוזין: אנונימיות היא אחת המטרות הרעות.
<אהוד ארד: עכשיו השאלה היא, וכאן אני רוצה להמשיך את דברי חברי – מה אפשר לעשות?
<אהוד ארד: מה אפשר לעשות?
<אהוד ארד: אני בוודאי לא בעד וגם מפתחי הרשת לא בעד מסרים בריוניים, בוודאי לא ברשת וגם שלא ברשת.
<אהוד ארד: הם עכשיו חשופים לבריונות כזאת בצורה דרמטית, ואני אוכל לצטט פה דברים מפייסבוק, שהיא לא אפליקציה שמישהו כאן הציע לעצור.
אורי מקלב: אתה רוצה להגביר את האכיפה ואת החקיקה בנושא בריונות ברשת?
<אהוד ארד: אני רוצה ברשותך - - -
אורי מקלב: ממש משפט אחרון, יש עוד הרבה דוברים שרוצים לדבר.
<אהוד ארד: שני משפטים.
<אהוד ארד: מה אי-אפשר לעשות שנעשה?
<אהוד ארד: אי-אפשר לפגוע בחופש העיסוק כל זמן שעושים פעולה שהיא חוקית, ואי-אפשר גם לעשות חקיקה פרסונלית כמו שאני שומע שמוצע כאן.
חיים ילין: מה זה פרסונלי?
יפעת שאשא ביטון: זה לא פרסונלי, זה נגד אפליקציה אנונימית.
אורי מקלב: רבותי, לא.
חיים ילין: אנחנו יכולים להוציא כל מי שיוציא דבר כזה, ואל תגיד לנו מה לחוקק.
אורי מקלב: אדוני, תודה רבה.
רויטל סויד: במשרד הרצוג-פוקס-נאמן לא חושבים שזה פוגע בחופש העיסוק.
אורי מקלב: אי-אפשר ככה.
אורי מקלב: אני מבקש עכשיו לשמוע את נופר טל.
אורי מקלב: אתה סיימת את הדברים.
אורי מקלב: דבר אחד אני יכול להגיד לך, אתה תביא אותנו לחקיקה, כשאנחנו לא רוצים להגיע לחקיקה.
אורי מקלב: אם אנחנו רוצים לשקף את מה שאתה אומר, איך אתם רואים את הדברים, חשבנו שתראו את זה באופן הרבה יותר חיובי.
אורי מקלב: אתה תכריח אותנו להגיע לחקיקה, כשאנחנו לא רוצים להגיע לחקיקה.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שמוסרית לא הייתם צריכים לעשות את זה, ודאי עם פרסום אגרסיבי ומסרים שליליים.
אורי מקלב: אנחנו לא השתכנענו.
אורי מקלב: אני מדבר בשם כולנו.
אורי מקלב: אפילו לא מסר אחד חיובי, כפי שאמרה חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון.
יפעת שאשא ביטון: אחרי שאני שומעת אותו אני עוד יותר מודאגת.
אורי מקלב: נופר טל.
<נופר טל: אדוני היושב-ראש - - -
רויטל סויד: עו"ד נופר טל.
אורי מקלב: את הגשת תובענה ייצוגית.
אורי מקלב: כל תובענה שכבר דנים בה בבית משפט - - -
<נופר טל: לא, אנחנו לא דנים בתובענה.
<נופר טל: אני מודעת לסוביודיצה.
אורי מקלב: יש לנו הגבלות.
אורי מקלב: תביאי את זה בחשבון.
<נופר טל: אני מודעת לזה.
אורי מקלב: יש הגבלות, אם את יכולה - - -
<נופר טל: לא מדברים על התביעה.
<נופר טל: אני רוצה להקריא נתונים.
<נופר טל: קודם כול, אני רוצה להגיד תודה לחברי הכנסת שיזמו את הדיון הכול-כך חשוב הזה.
<נופר טל: נמצאים אתנו פה יושב-ראש ועדת הטכנולוגיה בלשכת עורכי-הדין, עו"ד אסף זגורי, ועו"ד רועי ביטון, סגן יושב-ראש לשכת עורכי-הדין, אומנם הגשנו תביעה, כי אמרנו שהדיונים בדבר מוסר וחברה הם יפים, אבל הם לא יוצרים פתרונות.
<נופר טל: ואנחנו יודעים שתהליכי החקיקה לוקחים הרבה זמן – ישבתי בוועדות בחוק ההסדרים – לוקחים חודשים ארוכים.
<נופר טל: אין לנו את הזמן היקר הזה, ולכן הגשנו תביעה ייצוגית לבית המשפט בשם כל קבוצות הנפגעים.
<נופר טל: דבר ראשון, דיברו פה על זה שצריך חקיקה.
<נופר טל: החוק קיים.
<נופר טל: מעבר לזה, גם מייסדי האפליקציה, מפתחיה, בעליה, בעלי מניותיה, מודעים היטב לסכנה הטמונה בשימוש של ילדים מתחת לגיל 16.
<נופר טל: ובתנאי השימוש בהתקנת האפליקציה שכתובים באנגלית ומתחבאים אי-שם בתוך הטאבים של האפליקציה, באנגלית, בסעיף 8, רשום שבהתקנת האפליקציה אתה מצהיר שאתה מעל גיל 16 ושאתה מודע לסכנות בשימוש.
<נופר טל: חוק הגנת הצרכן בסעיפים 2 ו-3 שלו קובע שאזהרות וסיכונים צריכים להיות בשפה הברורה למשתמש ולמתקין של אותו יישום, בעברית מן הסתם, ולפני.
<נופר טל: מעבר לכך, נכון אמר חברי, גם לוויז ששואל אם אתה הנהג אנחנו אומרים "לא", אבל עדיין גם בפייסבוק וגם באפליקציות כמו וינר וגם, רחמנא לצלן, באתרי פורנו והימורים אתה צריך להצהיר שאתה מעל גיל מסוים, ועדיין לעשות את הלחיצה הזאת.
<נופר טל: נכון שהרוב ידלגו, אבל זה עוד חסם.
חיים ילין: דבר נוסף, לגבי השימוש בפרטים של קטינים.
חיים ילין: חוק תקנות פרסום לקטינים קובע חד-משמעית שאסור להשתמש בשום נתון, לרבות מספר טלפון שמסר קטין, לא שלו ולא של אחרים.
חיים ילין: קטין לא יכול להרשות לך את השימוש ברשימת אנשי הקשר שלו, גם אם ברגע שהוא לוחץ אתה עושה - - -
חיים ילין: סליחה, דברי אלינו, לא אליו.
חיים ילין: זה לא בית משפט פה.
<נופר טל: אני מדברת מהדם, כי אני תיכף אציג פה כמה מקרים שהם כל-כך חמורים - - -
חיים ילין: כן, אבל אין לנו זמן ואנחנו רוצים לשמוע את המשטרה.
חיים ילין: יש לי פה רשימה ארוכה מאוד.
<נופר טל: בסדר גמור.
חיים ילין: אפילו היושבי-ראש מתחלפים כל חמש דקות, כי זה כבר עומס יתר.
<נופר טל: יש לי פה דוגמה לבחורה בת 22 שאחרי היום של הדקירה בדיזנגוף קיבלה מעל 35 הודעות רצופות בשעות 03:00 לפנות בוקר, ו-04:00 לפנות בוקר, ו-05:00 לפנות בוקר וגם ב-12:00 בצהרים, ולומדים אתה – ואני לא חלילה לא מכלילה – בני מיעוטים שאמרו לה: תצאי מהשיעור, זה הסוף שלך, שלא נדע.
<נופר טל: היא ישבה רועדת, ויש לי גם התכתבויות ווטסאפ שלה מאותו יום עם בעלה שיבוא לקחת אותה מהכיתה, והמרצה לא עזב אותה.
<נופר טל: זה משהו אחד, אספקט אחר, לחרדה, להטרדה.
<נופר טל: מעבר לכך - - -
חיים ילין: הרי כבר דיברנו על כל זה.
חיים ילין: תתמקדי - - -
<נופר טל: משפט סיכום.
<נופר טל: הם כל הזמן טוענים שזה צעצוע.
<נופר טל: מתראיין הפנים של המוצר, דור רפאלי, ואומר: זה צעצוע, זה נחמד.
<נופר טל: זה אקדח.
<נופר טל: נכון, אקדח לא הורג, בן-אדם הורג, אבל כדי לתת אקדח למישהו ביד אנחנו קובעים חסמים בחוק, לא כל אחד יכול לאחוז באקדח, לא כל אחד יכול להשתמש באפליקציה הזאת.
<נופר טל: אין לי שום בעיה עם עצם הקיום של אפליקציה הזאת, ושהיא תעמוד בחוק.
רויטל סויד: תסבירי את הבסיס לתובענה שלכם.
<נופר טל: אגב, דיברו פה על בריונות ברשת, אז יש פה מחקר שעשה המשרד לביטחון פנים והוא אומר שהעניין של האלימות ברשת, יש לו משנה תוקף כשמדובר באנונימיות, משום שזה משחרר עכבות.
<נופר טל: זה דבר אחד.
<נופר טל: דבר נוסף, מה שהתביעה אומרת היא דבר אחד.
<נופר טל: קודם כול, יש פה את חוק התקשורת, אני אתקן את – היא כבר לא חברתי – חברת הכנסת מירב, אני לא יודעת אם את עדיין עורכת-דין.
רויטל סויד: פעם עורך-דין, תמיד עורך-דין.
חיים ילין: היא לא חברה שלך?
<נופר טל: היא דיברה על חוק הגנת הצרכן, אז לא, יש את חוק התקשורת – כל מי שקיבל הודעות sms בשעות משונות, שאין לו אופציה להסיר את קבלת ה-sms הזה, הוא תובע, כל מי שהתקין את היישום שמשווק - - - והוא מתחת לגיל 18, כל מי שהתקין את היישום והוא לא מבין אנגלית היטב.
מירב בן ארי: מה הסטטוס של התובענה?
<נופר טל: התובענה הוגשה כבקשה, היא כבר הומצאה והתקבלה במשרדי קבוצת "שלנו".
<אהוד ארד: היא לא.
<נופר טל: יש לי אישור מסירה.
מירב בן ארי: - - - שאלתי מה הסטטוס.
חיים ילין: סיימת?
<נופר טל: כרגע זו בקשה שהוגשה לאישור תובענה ייצוגית.
חיים ילין: אני לא רוצה שזה יהפוך לבית המשפט.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת – נתת אותה במסירה ומבחינת בית המשפט הגשתם את התובענה?
<נופר טל: הגשנו את הבקשה לאישור תובענה ייצוגית.
<נופר טל: דבר נוסף, שמחנו לגלות – ואני שמחה - - -
חיים ילין: דברי אלינו, את לא מדברת אליו.
<נופר טל: אני שמחה שזה קרה - - -
<נופר טל: - - - שלפחות, לפחות, ויש לי כאן צילומי מסך, מי שמקבל את ה-sms, לא חייב לראות את ההודעה הפוגענית אם הוא לא לוחץ על קישור.
<נופר טל: פעם איך שקיבלת את ה-sms ראית, ויש לנו צילום.
<נופר טל: זה היה לפני שבוע.
מירב בן ארי: אני בדקתי.
<נופר טל: דבר נוסף, לא רק הודעות - -
מירב בן ארי: אתה לא אומר אמת, לא נעים לי להגיד לך את זה, אבל - - -
<נופר טל: - - תמונות של איברי מין, תמונות של גופות מרוטשות, נשלחו באמצעות האפליקציה הזאת.
מירב בן ארי: אני יודעת, זה בדיוק מה שהיה.
מירב בן ארי: אדוני, אני חייבת להגיד פה משהו - - -
מירב בן ארי: לא, חבר הכנסת ילין, הוא פשוט, לא נעים לי להגיד כי אנחנו עורכי-הדין, לימדו אותנו לא לומר שקרן, אבל אתה לא דובר אמת.
מירב בן ארי: התנסיתי בזה, וכשאני פתחתי וראיתי את ההודעה ועכשיו הלכתי ועשיתי חיפוש ובאמת ראיתי שאני צריכה להוריד את האפליקציה.
מירב בן ארי: אתה יכול לפחות בשביל ההגינות פה, כשאתה יושב בוועדה של הכנסת, לבוא ולומר שעשיתם שינוי וצריך עכשיו לפתוח אפליקציה.
<אהוד ארד: אני אומר שכן.
מירב בן ארי: אדוני, אם זה לא היה קורה לי - - -
חיים ילין: אם היית אומר את זה - - -
מירב בן ארי: אתה פשוט לא הוגן.
<אהוד ארד: אומרים שנעשה שינוי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי, כי עדיין מסוכן אם מורידים את האפליקציה.
מירב בן ארי: זה רלוונטי.
מירב בן ארי: הבן-אדם יושב בוועדה של הכנסת ולא אומר דברי אמת.
חיים ילין: סליחה, די.
מירב בן ארי: סליחה, אתה לא תשקר פה בוועדה של הכנסת.
חיים ילין: היו לך שתי טעויות.
חיים ילין: אנחנו לא מסיתים.
חיים ילין: אנחנו חברי כנסת ולא מסיתים.
חיים ילין: פתחת בזה - -
מירב בן ארי: ואנחנו אומרים את האמת.
מירב בן ארי: אנחנו אומרים את האמת כאן.
חיים ילין: - - הדבר השני, אם היית אומר ששיניתם בעקבות, אני חושב שזה רק נקודות זכות - - -
<אהוד ארד: זה לא בעקבות, זה שונה בימים הראשונים.
חיים ילין: ירון, בבקשה.
<ירון שטרן: שלום, אני ראש חוליית סייבר במשטרת ישראל.
<ירון שטרן: עשיתי בדיקה ביום חמישי, ועד אז לא התקבלה שום תלונה על השימוש באפליקציה הזאת במשטרת ישראל, ולכן אין לנו תובנות לגבי האפליקציה הזאת – אם יוגשו תלונות, האם החברה משתפת פעולה עם המשטרה או לא משתפת פעולה, ואיך נשמר שם מאגר הנתונים.
<ירון שטרן: כך שמהבחינה הזאת אני לא יכול לשתף את הוועדה, אבל יושב פה עמיתי.
<סוני אינגר: ברשות אדוני אני רוצה להעיר אלומה על הפן האכיפתי וגם על הקשיים ולסיים בבשורה בדמות החלטת הממשלה שעברה אתמול, שהיא משנה מציאות, לא פחות.
<סוני אינגר: ראשית, דבריו של העורך-דין המלומד יש בהם מעט מזריית חול בעיניים, כי לא כך הם הדברים.
<סוני אינגר: צריך להגיד שגם אם אנחנו רוצים לאכוף חוק, גם כשמתבצעות עבירות פליליות פר סה באפליקציות האלה, אנחנו נתקלים בקשיים של הנדיפות של הראיה הדיגיטלית, וקשה לנו מאוד לשים עליה את היד, ובנושא של סמכות שיפוט, של jurisdiction, לא תמיד השרתים מצויים בסמכות השיפוט של מדינת ישראל, ומפעילי האפליקציות וספקיות התוכן משחקות היטב על הקו הדק ועל התפר הזה ומנצלות עד תום את החסם המשפטי הזה.
<סוני אינגר: בנוסף לכך ההלכה הפסוקה שלאורה אנחנו פועלים – יכול להיות שחברי פה כיוון לפסק-דין רמי מור וויקטור צ'נדלר – מגבילה אותנו בכל הנושא של חסימה ושל סגירת אתרים, ובהחלט יכול להיות שהפתרון הוא באמצעות חקיקה.
<סוני אינגר: אני יודע שהיתה בכנסת הקודמת הצעת חוק שעלתה – אני לא יודע אם יש פה חברים ממשרד המשפטים – של חסימת מקום לביצוע עבירה, אבל שוב זה פתרון חלקי, וגם הדוקטור המלומד שהציע את הפתרונות צריך לקחת אותם עם קורט של מלח, מכיוון שצריך להביא בחשבון שכל פתרון שנותן חסימה כזאת או אחרת לילד להגיע לאתר היא קצת לא נותנת קרדיט לילדים, וצריך להביא בחשבון את האוריינות הגבוהה של הילדים היום, לצד הנכות הדיגיטלית של ההורים שלהם לצערנו, ולבוא ולהגיד "איפה האחריות ההוריות?", זה קצת - - -
חיים ילין: 8200 מחפש אותם כבר בגיל 14-15.
<סוני אינגר: הכלי האפקטיבי ביותר שאנחנו עשינו, כשאנחנו כמדינה סגרנו אתרים באמצעות התקיפה של הפוליסי.
<סוני אינגר: כלומר, לכל אתר יש פוליסי שהוא מפרסם מה תנאי השימוש בו, וברגע שלחצת Esc ולא עמדת בתנאי השימוש, אפשר לסגור את האתר.
<סוני אינגר: אני לא מדבר על חסימה, אלא על סגירה, shut down, כמו שעשו לאתרים כמו megaupload ואתרים דומים בארצות הברית.
אורי מקלב: קצת על הנעשה בעולם מבחינת חקיקה.
אורי מקלב: בכל העולם המערבי יש חקיקה מאוד מפותחת ומאוד מתקדמת בנושא של הגנה על תכנים פוגעניים ברשת.
אורי מקלב: אפשר להביא לדוגמה את אוסטרליה שהיא אולי הסמן הימני בכל הנושא של חקיקה, וגם הזכירו פה את ארצות-הברית, שהחקיקה שם היא לא פדרלית, היא מדינתית, אבל למשל במדינת הוואי תלמיד שביצע עוולה או אמר מסר פוגעני, לא פלילי, אפשר לקנוס את ההורים שלו בעד 100 דולר.
אורי מקלב: פה אני פונה לחברות הכנסת ולחברי הכנסת באיזה רעיון למשפט משווה, איך המדינות בעולם מתמודדות.
אורי מקלב: בהחלט יש חקיקה שחוט השני שבה הוא להוציא את ההורים ממרחב האדישות שהם נמצאים בו כאן ולהעביר סוג של אחריות כלפיהם.
אורי מקלב: שוב, אני בספק אם זה יעבוד במדינת ישראל, אבל שווה לחשוב על זה ולתת על זה את הדעת.
אורי מקלב: אני רוצה לסיים, אדוני, בבשורה שאתמול עברה בדמות החלטת הממשלה.
אורי מקלב: אתמול הצגנו לראש הממשלה ולחברי הממשלה את הרעיון להקמת מערך "מאו"ר".
אורי מקלב: נמצאת אתי חברתי מהמשרד לביטחון פנים, ד"ר נאוה כהן אביגדור מאגף מצילה, שהיא שותפה שלנו ומהכוחות שדחפו לקמת המערך.
אורי מקלב: המערך נושא בשורה שאנחנו עתידים להקים במדינת ישראל מערך לאומי, שייתן מענה לכל התופעות, שגם דנו בהן סביב השולחן הזה, ולא רק, גם לתופעות הקשות של עבירות מין למצער, פדופיליה, סחר בסמים וכל מיני מרעין בישין שאורבים לילדים שלנו ברשת.
אורי מקלב: המערך, אדוני, הוא רב-מערכתי עם מספר משרדי ממשלה ששותפים לו, בשיתוף משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד המשפטים, משרד התקשורת, מגזר שני, מגזר שלישי, עמותות, איגוד האינטרנט הישראלי – הם כולם מוזמנים להצטרף ולהתחבר למערך.
אורי מקלב: אני מקווה שבתום 120 יום נציג בפני השר לביטחון פנים את המודל של תורת ההפעלה של המערך, ולאחר שזה יעבור אישור ממשלה אני מקווה שסוף-סוף תהיה לנו בשורה ויהיה לנו פתרון לילדי מדינת ישראל בכל מה שקשור לסכנות שאורבות להן ברשת.
אורי מקלב: פרויקט מאו"ר?
<סוני אטינגר: מערך מאו"ר.
<סוני אטינגר: ראשי תיבות – מניעת אלימות ופשיעה ברשת.
מיכל רוזין: האם אתה יכול להגיד מה הכלים המשפטיים שחסרים לכם?
<סוני אטינגר: זו שאלה מורכבת, כי אנחנו נעים על המתח שבין הרגולציה וההסדרה העצמית שמקובלת גם במדינות מערביות, אבל גם פה במדינת ישראל, ובין חקיקה שניתן לעשות אותה כדוגמת ברזיל, שלמשך יומיים היא סגרה את אפליקציית ווטסאפ.
<סוני אטינגר: כלומר, יש גם למדינה שוט אל מול הקונגלומרטים הגדולים כדוגמת גוגל ופייסבוק בדמות חקיקה, אבל כל הרעיון שאם יהיה גוף לאומי בדוגמת one stop shop, כלומר, כתובת אחת ואחידה שאליה ניתן לפנות באמצעות לחיצה כדוגמת האפליקציה של פייסבוק – פייסבוק ישראל לא היתה מוכנה שיהיה כפתור דיווח במדינת ישראל – יש כפתור דיווח של פייסבוק בבריטניה ובארצות-הברית, בהולנד וביפן, מכיוון שהמדינה יודעת לכפות באמצעות חוקים גם על חברות עם כיסים עמוקים כדוגמת פייסבוק לסור למרותה, ולכן יש מקום לחקיקה.
<סוני אטינגר: אנחנו פה בתחום בתולי בכל הנושא של החקיקה, אבל החקיקה לא חסרה על מנת שמערך מאו"ר יתחיל לעבוד.
<סוני אטינגר: תודה.
אורי מקלב: צריך כאן גם את נושא החקיקה, ודאי אם זה דברים מקובלים במקומות אחרים ויש לנו מי ללמוד.
אורי מקלב: אנחנו יכולים גם ליישם את זה.
אורי מקלב: אנחנו כבר ממש לקראת סיום.
אורי מקלב: אורנה היילינגר מאיגוד האינטרנט הישראלי.
אורי מקלב: בבקשה, אורנה.
אורי מקלב: הייתם שותפים גם לדיון כאן, לכן אנחנו מודים לכם בתודה מיוחדת.
<אורנה היילינגר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, קודם כול חשוב לי להתחיל ולומר: לא טריוויאלי לאיגוד האינטרנט לדבר נגד אנונימיות בצורה כזאת או אחרת.
<אורנה היילינגר: אנחנו מאוד מאמינים באנונימיות, בטח ברשת, עם זאת, לא כזה הוא המקרה כאן.
<אורנה היילינגר: אמר עורך-הדין שזו פלטפורמה, ואני מסכימה עם זה, אבל לפעמים יש גם כבישים אדומים, ובתחושה שלנו האפליקציה הספציפית הזאת היא כביש אדום, שצריך לעשות הכול על מנת להיזהר.
<אורנה היילינגר: אני רוצה להתחיל ולספר שקיבלנו לפני שלושה ימים פנייה במייל: הייתי בחופשה עם אשתי, היא קיבלה הודעת בליינדספוט שאני בוגד בה.
<אורנה היילינגר: תעזרו לי.
<אורנה היילינגר: מה אני יכול לעשות?
<אורנה היילינגר: דיברנו הרבה מאוד על ילדים, וזה באמת הקהל הכי חשוב.
<אורנה היילינגר: עם זאת, זה פוגע ועלול לפגוע בכולנו.
<אורנה היילינגר: אני חושבת שברגע שיש פלטפורמה אנונימית שמאפשרת לנצל אותה לרעה ומאפשרת לפגוע באנשים אחרים, צריך לפעול נגדה.
<אורנה היילינגר: אתמול שמעתי מטבע לשון שאומרת "ארנב הטכנולוגיה מול צב החקיקה", אני חושבת שאנחנו במצב כזה.
<אורנה היילינגר: בחיים לא נצליח להדביק את הטכנולוגיה.
<אורנה היילינגר: דובר פה על החינוך שלוקח זמן, גם זה נכון.
<אורנה היילינגר: זה צעד קצת יותר מהיר החינוך, ועדיין יש פה בעיה.
<אורנה היילינגר: אני חושבת שהקריאה שיצאנו בה מיד, איך שיצאה האפליקציה לציבור הרחב – חבריא, בואו נפגין אחריות חברתית, אחריות ציבורית ולא ניתן לאפליקציה הזאת יד, נמית אותה מעצם העובדה שלא נעשה בה שימוש, זה הכוח שלנו.