GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: החינוך הטכנולוגי, כפי שאני תופסת אותו - - -
<ענת לוי: מדעי טכנולוגי.
יפעת שאשא ביטון: מדעי טכנולוגי, איך שתרצי לקרוא לזה, בסופו של דבר אנחנו מדברים על מערך שהוא מאוד מאוד רחב.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה את כל הנושא של החינוך המדעי טכנולוגי בהקשר שלו, מראשית הרצף, שזה בתי הספר העל יסודיים, אחר כך כל נושא ההסדרה של החינוך הטכנולוגי להנדסאים, כולל את הנושא של ההכשרה המקצועית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אנחנו נלך וננסה לפלח אנחנו נראה שזה משיק להרבה קטגוריות או תחומים שבסופו של דבר צריך ליצור בהם איזה שהוא סדר, צריך לדאוג לרצף ואני חושבת שזה משמעות הדיון כאן.
יפעת שאשא ביטון: אין לי ספק שלא נצליח לגעת בצורה מיטבית בכל אחד מהנדבכים שמרכיבים את השלם ולכן אני רואה בדיון הזה איזה שהוא דיון שהוא ראשוני, שהוא מנסה להתוות רעיון, דרך, הצהרת כוונות של איך אנחנו רוצים לראות את החינוך המדעי טכנולוגי במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה רק לומר שבתפיסה האישית שלי בסופו של יום, כדי ליצור הסדרה בנושא הזה, אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו מובילים מהלך שבו אנחנו יוצרים מעין מועצת חינוך טכנולוגי מדעי שמאגמת בתוכה את הכול, שמתאמת ומתכללת בין המשרדים השונים.
יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו יודעים שיש חלק מאלה שמוכשרים להנדסאים, אם זה י"ג-י"ד, שחלקם הם תחת משרד החינוך וחלקם הם תחת משרד הכלכלה ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגשרים על הפערים האלה, יוצרים איזה שהיא אחידות, יוצרים סטנדרטים שאנחנו כולנו מסוגלים לדבר אותם ובצורה אחידה וזה אומר שיש לנו הרבה מאוד עבודה לפנינו.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם מעבר לדברים היפים שכן קורים היום בחינוך הטכנולוגי, בחלק מהמקומות, באיים שונים, אנחנו מברכים על זה אבל בואו ננסה רגע לצאת החוצה ולראות איך אנחנו הופכים את זה למשהו שהוא מערכתי ושאנחנו יכולים להחיל אותו בכל הגזרות.
יפעת שאשא ביטון: אז שיהיה לנו בהצלחה.
אורי מקלב: תודה רבה על הפתיחה.
אורי מקלב: אנחנו, ברשותכם, נעבור לד"ר עופר רימון.
<עופר רימון: אז קודם כל שלום לכולם.
<עופר רימון: אני שוב מתנצל בשם השר שהוא לא יכול היה להגיע.
<עופר רימון: אנחנו מאוד שמחים ומברכים על הדיון על החינוך המדעי טכנולוגי.
<עופר רימון: בפתח הדברים אני אגיד - - -
אורי מקלב: אולי גם מה התפקיד.
<עופר רימון: אני מנהל החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך, כל המגמות הטכנולוגיות, כל התחום.
<עופר רימון: במשרד החינוך כ-140,000 תלמידים לומדים מכיתה י' עד כיתה י"ד במסגרת מגמות החינוך הטכנולוגי, כ-20 מגמות, 40 התמחויות.
<עופר רימון: אנחנו מדברים באמת על כל מגוון המקצועות והתחומים, הנדסת תוכנה, אלקטרוניקה, מכטרוניקה, רובוטיקה, מכניקה, CNC, מכונאות רכב, חשמל רכב, מלונאות ותיירות.
<עופר רימון: כל המקצועות, איך אומרים?
<עופר רימון: כל התלמידים יקרים לנו וחשובים לנו.
<עופר רימון: במשרד החינוך הרעיון הוא שתלמידים בחינוך הטכנולוגי לומדים גם לבגרות וגם למקצוע, עושים את שני הדברים ביחד.
<עופר רימון: החיבור אצלנו בין המדע לטכנולוגיה הוא build in בתוך המבנה של מגמה, כי תלמידים אצלנו בוחרים גם הבחירה הראשונה שלהם במקצוע הבסיס הוא מקצוע מדעי והמקצוע המוביל הטכנולוגי וההתמחות.
<עופר רימון: היושבים כאן מסביב לשולחן הרבה מאוד שותפים שלנו.
<עופר רימון: הרשתות הטכנולוגיות ש-build in העבודה שלנו היא עבודה משותפת, התאחדות התעשיינים, האיגודים המקצועיים, צה"ל, שהוא כמובן בסופו של דבר לא בדיוק מעסיק, אבל הגורם המקצועי הראשון שהתלמידים שלנו, רבים מהם, פוגשים.
<עופר רימון: אז אנחנו בתיאום מאוד הדוק עם צה"ל.
<עופר רימון: אני אגיד כמה דברים כדי לא להשתלט על הדיון.
<עופר רימון: אנחנו חושבים שהמטרות המרכזיות שלנו, הדברים המרכזיים שאנחנו רוצים לשפר במסגרת החינוך הטכנולוגי, קודם כל להגדיל את כמות התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, הדבר השני זה יותר hands on, הרבה יותר עבודה מעשית, התנסות מעשית, יותר שילוב עם התעשייה, אנחנו רוצים לראות את התלמידים שלנו הרבה יותר תלמידים שחלק מהלמידה שלהם נעשית בעולם העבודה.
<עופר רימון: אנחנו גם שמים דגש בשיתוף עם משרד הכלכלה והתאחדות התעשיינים על נושא השמחות, זאת אומרת שתלמידים שלנו לצד תעודת בגרות ייצאו גם עם תעודת הסמכה.
<עופר רימון: בכל אחד מהתחומים האלה יש התקדמויות, הקמנו ועדות הסמכה יחד עם התאחדות התעשיינים.
<עופר רימון: יש עוד עניין, מאוד ברור לנו שכדי להצליח אנחנו צריכים ללכת כמה שיותר מוקדם, גני ילדים, יסודי, חטיבות ביניים, אין ברירה, שם הילדים מעצבים את העמדות שלהם.
<עופר רימון: אנחנו יצאנו לקמפיין בסביבות חודש פברואר, מי שראה בטלוויזיה עם הפיה הורסת החלומות, קמפיין שבינתיים לפי הנתונים שאנחנו רואים עבד מאוד טוב, אבל עשינו לפני זה מחקר גם בקרב הורים וגם בקרב תלמידים על הנושא של דימוי של חינוך טכנולוגי ומאוד הופתענו לראות שהיום ב-2015 הורים הרבה יותר פתוחים לראות את התלמידים שלהם נכנסים למסגרות של חינוך טכנולוגי, ברגע שאנחנו מציעים להם את שני הדברים ביחד, גם בגרות וגם מקצוע.
<עופר רימון: מה שמאוד חשוב להגיד, אם אנחנו יושבים כאן - - -
אורי מקלב: כשאנחנו רואים את הממצאים שלנו אנחנו רואים שדווקא הזכאות לבגרות בבתי הספר הטכנולוגיים היא פחותה מהזכאות לבגרות בבתי הספר העיוניים.
אורי מקלב: הנתונים האלה, אם הם עומדים בפני ההורים בסך הכול אני מבין שזה לא מאתגר אותם.
אורי מקלב: לפי ממציאים שיש לנו יש פער בין הזכאות לבגרות בבתי הספר הטכנולוגיים אל מול בתי הספר העיוניים.
<עופר רימון: אז אני רק אומר כאן בעניין הזה שהפער הזה לפני 20 שנה היה פער מאוד דרמטי, עמד על יותר מ-40 נקודות אחוז, הפער הזה כמעט ונסגר, הוא היום עומד על 7 או 6 נקודות אחוז והוא הולך ונסגר והוא נסגר בגלל רפורמה שאנחנו עשינו בסוף שנות ה-90 שבה אנחנו הפכנו את כל המסלולים הטכנולוגיים למסלולים בגרותיים.
<עופר רימון: זה אומר שילדים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, כל דבר שהם עושים כחלק מהלמידה זה צבירה לבגרות.
<עופר רימון: אז בעניין הזה - - -
אורי מקלב: אתם עשיתם מחקר בעניין, לגבי כל ההיבטים, האם יש בעיה בצוות ההוראה.
אורי מקלב: יש עוד כמה פקטורים שיכולים להיות מרכיב, או כמה, שמרכיבים את הסיבה מדוע אין רבים שהולכים לשם, מדוע פחות מצליחים, מדוע הדימוי הוא כזה.
אורי מקלב: האם משרד החינוך עשה משהו בעניין הזה ויש לו ממצאים מקצועיים שלו שזה אבני היסוד שלו, שזה אבני הדרך שלו, כדי לדעת מכאן ואילך מה משנים.
אורי מקלב: שמענו שכבר מגיל צעיר, זה אחד הווקטורים שאתם חושבים שצריך, אז מעניין אותנו לשמוע מה אתם עושים בעניין הזה, איזה תכניות יש לכם כבר לחשיפה, לגרות, לעודד, שאדם יגדיר לעצמו, שהילד יגדיר לעצמו, גם הוא וגם ההורים, מגיל צעיר כבר ללכת למקצועות האלה ואם יש לכם עוד דברים.
אורי מקלב: אני רוצה שגם אחרים יתייחסו לדברים האלה, אנחנו רוצים לכוון את הדיון למסלול מסוים, לא להתפזר.
<עופר רימון: רק לפני שאני אשיב על הדברים, עצרת אותי בנקודה שצריך לזכור שהחינוך הטכנולוגי הוא חינוך יקר, הוא יותר יקר מהחינוך העיוני, הוא יותר יקר בגלל נושא של הצטיידות, הוא יותר יקר בגלל שצריך לחלק קבוצות לקבוצות קטנות.
<עופר רימון: יש כאן גם עניין של משאבים לצד כל הרצון שלנו לקדם את הדברים ולהעצים את הדברים כמה שיותר.
<עופר רימון: בעניין של חשיפה אנחנו נכנסים בשלבי הגיל המוקדמים יותר.
<עופר רימון: אני אתן על קצה המזלג כמה תכניות, שוב כדי לא להשתלט - - -
יפעת שאשא ביטון: עופר, ברשותך, אני לא הייתי רוצה להיכנס לאיפה יש כמה תכניות שאולי עובדות, אני רוצה לנסות שהדיון הזה יבוא בסופו של דבר לאיזה שהיא מדיניות, מדיניות שמוחלת בכל הגזרות.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, כל תלמיד שנכנס היום לבית ספר צריך ללמוד אנגלית, מתמטיקה, לשון, זה קיים בכל המסגרות.
יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה שעל אותו בסיס תהיה אפשרות לכל תלמיד לבחור להיות גם במסלול טכנולוגי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבתוך ה-140,000 תלמידים שאתה בעצם ציינת לומדים גם למקצועות שהם ב-high level, כמו פיזיקה שנכללים בפנים וביו טכנולוגיה ועוד מקצועות דומים, נכון?
<עופר רימון: בואי רגע נעשה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה רק לחדד אם זה נכון שאין - - -
<עופר רימון: מבחינת הטרמינולוגיה, מה זה בכלל ללמוד בחינוך טכנולוגי.
<עופר רימון: ללמוד בחינוך טכנולוגי זה בחירה של תלמיד.
<עופר רימון: הוא עושה אותה בכיתה ט' לקראת הלימודים בחטיבה העליונה ואז הוא רשום ומקבל שכל"ט של חינוך טכנולוגי וזה אומר שהוא לומד שלושה מקצועות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, שזה כולל גם את המקצועות שאני דיברתי עליהם.
<עופר רימון: פיזיקה הוא מקצוע עיוני.
<עופר רימון: הוא לומד שלושה מקצועות, מקצוע הבסיס שהוא מקצוע מדעי, שיכול להיות כימיה, פיזיקה, ביולוגיה או מדעי הטכנולוגיה, מקצוע מוביל במגמה ועוד מקצוע התמחות.
<עופר רימון: אז אם את לוקחת נניח תלמידי אלקטרוניקה, אז רוב תלמידי האלקטרוניקה, נגיד, הם לומדים מקצוע מדעי הם ילמדו פיזיקה בדרך כלל, מקצוע מוביל זה המערכות האלקטרוניות וההתמחות זה פרויקט הגמר שהם עושים במערכות אלקטרוניות.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה, עופר, אבל בדיוק משם אני מנסה לצאת הצידה בדיון, כי הייתי רוצה לראות איך אנחנו מסוגלים לתת מענה של חינוך טכנולוגי לתלמידים שלא יכולים לבוא וללמוד אלקטרוניקה ב-5 יחידות ופיזיקה וכל המקצועות האחרים שנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לפתוח את היריעה הזו שנקראת חינוך טכנולוגי - - -
<עופר רימון: אז דקה.
<עופר רימון: קודם כל אם אנחנו נותנים, כי גם תלמיד שלומד מכונאות רכב הוא לומד בדיוק באותו פורמט שלושה מקצועות.
<עופר רימון: בדרך כלל המקצוע המוביל - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה במכונאות רכב יש לנו במערכת?
<עופר רימון: יש לנו יותר מ-1,500 תלמידים בשכבת גיל, מכונאות רכב, חשמל רכב ואוטוטק, ויש לנו את כל התחומים.
<עופר רימון: יש לנו את התחומים של חשמל, תחום של CNC, תחזוקת מערכות מכניות, ציוד מכני הנדסי.
<עופר רימון: דרך אגב, בחמש השנים האחרונות יש לנו גידול מאוד משמעותי בכמות התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, אני מדבר על גידול של כמעט 20,000 תלמידים והגידול הוא בכל המגמות, גם במגמות העלית, גם במגמות הביניים וגם במגמות ש - - - אני לא קורא להם היום low tech, כי מבחינתנו היום מחשבים ואוטומציה נכנס כמעט בכל תחום.
אורי מקלב: אנחנו עוד נחזור אליך בהמשך, גם כדי להגיב על דברים אחרים.
אורי מקלב: אלה רק דברי פתיחה.
אורי מקלב: צביקה פלג, מנכ"ל רשת אורט.
<צבי פלג: בוקר טוב.
<צבי פלג: אני מברך על היוזמה ואני מברך את הנוכחים.
<צבי פלג: אני רוצה לנסות לעשות קצת סדר באמירות.
<צבי פלג: מילה אחת על רשת אורט ישראל, רשת חינוך מדעית טכנולוגית פרושה על פני מדינת ישראל כולה.
<צבי פלג: אני חייב להודות ולומר, כבוד היושב ראש, שבכל בית ספר שאורט ישראל מנהלת היום שהוא מקיף, 60% מהתלמידים הם תלמידי המגמות הטכנולוגיות.
<צבי פלג: זאת אומרת האמירה שהיום במגמות הטכנולוגיות זה סקנד בסט או שמשיגים פחות זכאות לבגרות היא אמירה של פעם, היא לא אמירה של היום.
<צבי פלג: אני מזמין את האנשים לבוא ולבקר משלומי בצפון ועד ביר הדאג' בדרום, אצל הבדואים, כדי לבוא ולראות שמזמן המצב הוא לא כזה.
<צבי פלג: אבל כדי לעשות סדר יש להבדיל בין בתי ספר תעשייתיים לבין בתי ספר מקיפים.
<צבי פלג: אם ניקח את בית הספר המקיף של יקנעם, שלשמחתי הרבה יהודה ודיתה ברוניצקי ביקרו בו לפני כמה שבועות, זה בית ספר שהוא השגיות בגרות של 90%, עם מגמות טכנולוגיות גבוהות.
<צבי פלג: אבל כדי שלא נתר
<צבי פלג: פק על העבר בואו נראה מה צריך לעשות בעתיד.
<צבי פלג: אני חושב שמדינת ישראל, ואני מסכים עם מה שאמר ד"ר עופר רימון ידידי, צריך לבוא ולהנגיש את החינוך הטכנולוגי כבר ברמת גן הילדים ובתי הספר היסודיים, בוודאי בחטיבות הביניים, שעדיין זה לא נמצא בהן.
<צבי פלג: חינוך טכנולוגי זה שפה, אנחנו יודעים שאנגלית צריך להתחיל בכיתה א' או בגן הילדים, אבל טכנולוגיה אנחנו רוצים להתחיל בכיתה י' והשאלה היא למה.
<צבי פלג: אם לא נחשוף את החינוך הטכנולוגי בגיל צעיר יותר הילדים לא ייחשפו למה זה בכלל ולא יגיעו לשם.
<צבי פלג: אני כרגע מדבר על השלב הראשון, בואו נתחיל להנגיש את זה לחטיבות הביניים.
<צבי פלג: אנחנו עוד לא שם.
<צבי פלג: אנחנו במדינת ישראל של 2015, שתלמידים בחטיבות הביניים עדיין לא יודעים מה הוא חינוך טכנולוגי.
<צבי פלג: בואו נפתח את הסולם החינוכי הגדול שבא ואומר 'חנוך לנער על פי דרכו'.
<צבי פלג: זה לא עוד פסוק ולא עוד אמרה, אלא תורת חיים ותורת החיים באה ואומרת שילד בבית ספר תעשייתי, באורט תעשייה אווירית או באורט תל נוף יכול לעשות את ה-14 יחידות בגרות, יכול לעשות הנדסאי ויכול להגיע למכללות להנדסה.
<צבי פלג: בואו נפתח את החסימה שקיימת היום בין מל"ג ות"ת שהיא מאתגרת אולי ללמוד הרבה תלמידים ראיית חשבון ועריכת דין, אבל שוכחת שהמטרה הכלכלית של עם ישראל היא ללמד מהנדסים.
<צבי פלג: עד היום במשך שנים ות"ת מל"ג לא עשה שום דבר כדי לפתוח את השלב הזה בין הנדסאים לבין מהנדס.
<צבי פלג: לא יכול להיות שתלמיד שגומר הנדסאי בארץ בחוץ לארץ בשנתיים ורבע גומר מהנדס ובארץ הוא כמעט צריך להתחיל את כל ארבע השנים.
<צבי פלג: אני אומר שכל הדברים האלה, זה מה שצריך לעשות.
<צבי פלג: צריך להטמיע את הנושאים הטכנולוגיים בקרב האוכלוסייה של המיעוטים.
<צבי פלג: אני הצעתי לחבר הכנסת שי פירון ממש ערב נפילת הממשלה הקודמת תכנית שנקראת שנה י"ג למגזר המיעוטים, שילמדו עוד שנה.
<צבי פלג: הפופוליזם של הבגרות לא נותן שום דבר.
<צבי פלג: כבוד היושב ראש, ב-24 יחידות בגרות אתה לא יכול להיות אפילו מזכיר ברשות מקומית ולכן גם צריך לתת להם מקצוע טכנולוגי, שיהיה להם מקצוע לחיים.
<צבי פלג: הם הראשונים שנחשפים כי הם לא מתגייסים לצה"ל.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון לא רק למיעוטים.
יפעת שאשא ביטון: פה במקרה הזה הם יכולים להרגיש טוב שזה חוצה מגזרים.
יפעת שאשא ביטון: החינוך הטכנולוגי לא מונגש גם במקומות אחרים.
<צבי פלג: לא, את לא ירדת לסוף דעתי.
<צבי פלג: החינוך הטכנולוגי הוא טוב לכולם וברור שבעיקר אנחנו מתרכזים באוכלוסיות רחבות מאוד במגזר היהודי.
<צבי פלג: אני בא ואומר, האמירה והמנטרה שמדינת ישראל השמיעה בשנים האחרונות שהזכאות לבגרות היא חזות הכול, היא באה ואמרה לנו שמוטב לגמור 24 יחידות בגרות, העיקר שנוכל לתלות בשלטי חוצות את הזכאות לבגרות, אבל בסופו של דבר לא תהיה עבודה.
<צבי פלג: מה לעשות, יש הבדל גדול בין הנער היהודי שהולך אחרי זה לצבא והולך אחרי זה לדרום אמריקה ורק אז חוזר ומתחיל לראות לאן הוא הולך לבין הילד במגזר המיעוטי שלא הולך לצבא, לצערי הרב, אבל נחשף במיידית שתעודת בגרות לא שווה כלום.
<צבי פלג: המרמור הזה קיים ואנחנו שומעים אותו.
<צבי פלג: אנחנו פתחנו כפרי נוער לחרדים, לא ראיתי שמדינת ישראל באה ועשתה מעשה של עשייה.
<צבי פלג: מי שהיה בכפר זיתים ומי שהיה בכפר חב"ד בצפת ומי שהיה בזוהרים בקרית גת ומי שהיה במתיבתא בבית שמש מבין היום שיש נוער חרדי שרוצה ללמוד תורתו אמנותו, אבל גם רוצה ללמוד מקצוע לחיים.
<צבי פלג: מדינת ישראל לא מתקצבת את הדברים האלה בתקציב ראוי שיוכל להתקיים.
<צבי פלג: אני אומר שיש כל כך הרבה דברים לעשות.
<צבי פלג: אני מברך על יוזמת הוועדה, אני רק חושב שצריך לעשות סדר בדברים, כי החינוך הטכנולוגי היום הוא חינוך טכנולוגי שבחלק גדול מהרשויות המקומיות הוא מוביל במדינה, אבל אנחנו צריכים לפתוח את כל הרצף הזה, את כל החסמים והבלמים, לדעת לפתוח אותם.
אורי מקלב: תודה רבה, צביקה, בשלב הזה.
אורי מקלב: לא סתם כנראה, בלי כוונה, דחיתי את דבריו של פרופ' מנואל טרכטנברג, אחריך כנראה שהוא יוכל מיד להשיב לך, במיוחד על החסם הזה שהוא דיבר עליו, שלא מתחשבים בשום דבר בלימודים הטכנולוגיים, כשבא בן אדם ללמוד תואר ראשון הוא צריך ללמוד את מלוא הארבע או למעלה מארבע שנים מלאות, נניח בנושא לימודי מחשב או דברים מהסוג הזה.
מנואל טרכטנברג: אדוני היושב, חברי כנסת.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, אני מאוד שמח על הדיון הזה.
מנואל טרכטנברג: זה נושא שבאמת היה צריך לעלות לסדר היום הרבה לפני זה וביתר תוקף, כי הוא קריטי מכל בחינה שהיא, גם בפן של החינוך עצמו, גם בפן המשקי וגם בפן, ולא נשכח את זה, של פערים כלכליים חברתיים.
מנואל טרכטנברג: תרשו לי להתחיל מנתון אחד.
מנואל טרכטנברג: כיום במדינת ישראל כ-50% מתוך כל מחזור תיכון מקבל תעודת בגרות שמכשירה אותו להגיע להשכלה גבוהה ואכן מגיעים להשכלה גבוהה, כלומר אנחנו מיצינו במערכת ההשכלה הגבוהה את הפוטנציאל שמייצרת מערכת החינוך להגיע להשכלה גבוהה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו מתפארים בנתון הזה ואכן יש על מה לשמוח - - -
<צבי פלג: 65%, פרופ' טרכטנברג.
יפעת שאשא ביטון: עדיין יש את ה-40% שלא מגיעים.
יפעת שאשא ביטון: אליהם צריך - - -
מנואל טרכטנברג: צביקה, למען הסדר הטוב, לא הפרעתי לך על אמירות לא נכונות שאמרת, אל תפריע לי.
מנואל טרכטנברג: בכל אופן, 50% מגיעים להשכלה גבוהה ובכל הזדמנות שניתנת לי אני שואל את השאלה 'ומה עם החצי השני?' מה עם אותם 50% של כל מחזור גיל שמסיים תיכון ומדינת ישראל למעשה מפקירה אותם לגורלם ולא רק זה, אלא שהמשק שמשווע לכוח אדם איכותי טכנולוגי, מערכת הביטחון שמשוועת גם לזה, כל המערכות עומדות דום אל מול התופעה הזאת, שבעצם לא מאפשרת לדורות דורות של צעירים לרכוש את הכלים הבסיסיים כדי שיוכלו להשתלב בתעסוקה נאותה בהמשך.
מנואל טרכטנברג: זה הכישלון הגדול ביותר של מדינת ישראל וזה לא מתחיל שם.
מנואל טרכטנברג: כלומר אני התחלתי את הסיפור מהעובדה ש-50% מגיעים לבגרות שמכשירה אותם להשכלה גבוהה.
מנואל טרכטנברג: בגרות עיונית זה לא חזות הכול, נקודה.
מנואל טרכטנברג: זו טעות איומה שעשינו כאן
מנואל טרכטנברג: בגלל עוונות העבר שבעצם המטוטלת הלכה לקצה השני, בגלל תופעות ההסללה של העבר אז אמרו 'די', צריך מסלול אחד, כל ילד בישראל צריך בסופו של דבר לקבל בגרות עיונית וכל צעיר בישראל צריך בסופו של דבר לקבל תואר אקדמי.
מנואל טרכטנברג: אין דבר כזה בעולם וזה מתנגש חזיתית עם המציאות הבסיסית שיש שונות גדולה של כישרונות ושאיפות וצרכים ומה לא, כי הדבר האחרון שמערכת חינוכית יכולה לעשות זה את כולם להכניס לאותו תלם ולאותו מסלול.
מנואל טרכטנברג: אז הטעות פה היא טעות מערכתית ארוכת זמן, שצריך לא רק לדאוג לכך שבמערכת החינוך יהיו יותר אפשרויות ללמוד טכנולוגיה ומדע, צריך החלטה, ברמה מדינתית של שינוי כיוון שמדינת ישראל לוקחת, וזו צריכה להיות הכרזה, ואני אפעל בכל מאודי לצורך זה, שמדינת ישראל לוקחת אחריות על ההכשרה הנאותה של כל צעיר במדינת ישראל לקראת הקשת הרחבה של צרכים שיש כיום ומצד שני קשת של כישרונות שיש.
מנואל טרכטנברג: לא צריך להיות מסלול אחד.
מנואל טרכטנברג: לגבי הטענות שהושמעו כאן לגבי ות"ת מל"ג.
מנואל טרכטנברג: אני ממש מתפלא עליך, צביקה.
מנואל טרכטנברג: אני הייתי חמש שנים וחצי יו"ר ות"ת, בתור שכזה את הדברים שאמרתי כאן אמרתי בכל הזדמנות וביחד עם שרי החינוך ניסיתי לקדם חינוך טכנולוגי מדעי גם במערכת החינוך כדי להכשיר את הצעירים האלה להמשיך במכללות להנדסה.
מנואל טרכטנברג: אז קצת כבוד לעובדות.
מנואל טרכטנברג: אבל זו לא הנקודה, הנקודה היא כאמור שמהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה לממשלת ישראל, לא רק להוסיף עוד קורס פה ושם, אלא לשנות גישה ולבוא עם תכנית לאומית שעושה את זה.
מנואל טרכטנברג: לא פחות ולא יותר מזה, וזה מה שהמשק והחברה ישראל - - -
אורי מקלב: מתוך שמונה קבינטים שיש היום למדינה אפשר לעשות גם קבינט חינוכי מדעי, השכלתי.
אורי מקלב: אפשר לעשות קבינט על זה.
אורי מקלב: חלק מהבעיות אנחנו יודעים, שיש שאלה של סמכות, איפה נקבע, מי אחראי, מי הקובע.
אורי מקלב: אולי מקדמים את זה אבל אני עוד לא יודע - - -
מנואל טרכטנברג: זה לא קורה וזה מה שצריך לקרות.
אורי מקלב: אבל אין ספק שזו לא רק אמירה ודרישה של שר החינוך בלבד, שאנחנו נטיל את זה, אלא זה צריך להיות משהו הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: גם כבוד היושב ראש, אני לא הייתי מפחדת להגיד חינוך טכנולוגי בלי המדעי.
יפעת שאשא ביטון: בלי המדעי רגע.
יפעת שאשא ביטון: כי במדעי מאוד מאוד קל, ואני ממשיכה את דבריו של טרכטנברג, שאני ממש מברכת עליהם, וקל אחר כך להישאב למקום כמו שדיברנו, של האלקטרוניקה ושל הביו טכנולוגיה ולהגיד 'הנה, זה קיים במערכת'.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו מדברים בדיוק על אותם ילדים שלא מסוגלים להגיע למסלולים האלה ושם אנחנו רוצים לתת את המענים ובעיניי זאת מהות הדיון.
אורי מקלב: ולמה מדעי לא יכול להתאים להם?
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא אמרתי שהוא לא מתאים, אני אומרת שהוא יאפשר את הבריחה למקום שהוא רק מדעי, אלא שהוא גם יאפשר את המקום שאנחנו רוצים, אנחנו רוצים, החינוך הטכנולוגי.
מנואל טרכטנברג: רק כדי לסיים, מילה אחת.
מנואל טרכטנברג: באוקטובר בשנה שעברה הופעתי בממשלה כדי להציג דוח שנתי על השכלה גבוהה, אבל העזתי, תקשיב טוב, להגיד בישיבת הממשלה מה שאמרתי כאן, שתעודת בגרות זה לא חזות הכול ושתואר אקדמי זה לא חזות הכול.
מנואל טרכטנברג: מה קרה בעקבות האמירה הזאת?
מנואל טרכטנברג: אתם קראתם בעיתונים.
מנואל טרכטנברג: התנפלות רבתי של שרים מסוימים שצעקו וזעקו כנגדי וכנגד ראש הממשלה, שנרתם להגן על הדברים, 'מה אתה רוצה?
מנואל טרכטנברג: שהבן שלך יהיה פחח'.
מנואל טרכטנברג: זו התשובה במדינת ישראל של שנת 2015?
מנואל טרכטנברג: שמישהו רוצה פה פחחות כשאנחנו באים ואומרים שצריך לפתוח קשת רחבה של אפשרויות לימוד, הוראה ופיתוח כישורים?
מנואל טרכטנברג: מישהו מתכוון לזה?
מנואל טרכטנברג: ובגלל זה לא נעשה את זה?
מנואל טרכטנברג: אז צריך לדעת איפה אנחנו חיים ומה המחסומים בפני זה.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת פרופ' טרכטנברג.
אורי מקלב: אנחנו נבקש מד"ר טל לוטן, האחראית על תחום החינוך בהתאחדות התעשיינים.
<טל לוטן: בוקר טוב ושלום לכולם.
<טל לוטן: אנחנו רואים בחינוך הטכנולוגי מדעי מקצועי, בכל הספקטרום, משהו שהוא בדמנו, הוא קריטי לתעשייה הישראלית, הוא קריטי למשק, הוא קריטי לחברה הישראלית בכללותה ואנחנו מדברים על ספקטרום של מקצועות שנדרשים.
<טל לוטן: יש ספקטרום של צרכים בתעשייה, כמו שאני אציג אותם, ואנחנו מאמינים שכפי שיש ספקטרום של צרכים מצרכים בתחום של מחסור במהנדסים, טכנאים ורצפת ייצור, כך יש הלימה ויש הטרוגניות של תלמידים ולא צריך לדבר על או-או אלא צריך לדבר על גם וגם, על כל הטווח של המקצועות.
<טל לוטן: קצת נתונים.
<טל לוטן: נכון להיום, למעשה משנת 2010 שאנחנו בודקים בסקר צרכים של התעשייה, 80% מכלל המעסיקים טוענים שיש להם קושי בגיוס עובדים מקצועיים לאורך השנים בכל הספקטרום.
<טל לוטן: התעשייה משוועת לכוח אדם ויש לי את הנתונים, אנחנו מדברים גם על מהנדסים בתחום המכונות, חשמל ואלקטרוניקה, אנחנו מדברים על הנדסאים, אנחנו מדברים על חשמלאים, אנחנו מדברים על מכונאים, אנחנו מדברים על מסגרים, אנחנו מדברים על עובדי רצפת ייצור וגם בתחום הבנייה ונהגי משא.
<טל לוטן: כלומר איפה שלא ניגע חסר לנו כוח אדם והמחסור הזה לאורך השנים הוא קריטי.
<טל לוטן: זה לא רק הקיצוץ בחינוך הטכנולוגי, גם הקיצוץ בהכשרה המקצועית שהיה בעבר כ-140 מיליון שקל והיום אנחנו מדברים על 40 מיליון שקל.
<טל לוטן: כלומר אנחנו רואים שלמעשה המדינה הזניחה את התחום של החינוך הטכנולוגי מדעי מקצועי ואת ההכשרה המקצועית ואנחנו למעשה פועלים יחד עם משרד החינוך ומשרד הכלכלה, ואני כבר 8-9 שנים בתהליך ובכל ועדה הדברים הם איטיים, לאט מדי, אבל עדיין אני חושבת שהחובה של כולנו להמשיך ולעסוק בזה ולא לוותר, ואני אגיד מה אנחנו צריכים לעשות.
<טל לוטן: קודם לגבי המחסור, כמו שאמרתי, המחסור הוא קריטי בכל התחומים.
<טל לוטן: אני מזמינה אתכם לבוא לתעשייה לראות רצפת ייצור.
<טל לוטן: עובדים בגילאי 55, 58, ואם אנחנו לא נדאג עכשיו להכניס לפייפ ליין עוד ועוד תלמידים שיידעו את המקצועות, אז כבר מה שקורה היום, שמעבירים רצפת ייצור לחו"ל, וזה מה שקורה, אתם יכולים לראות שהתעשייה מתכוונת, אחת הסיבות, זה לא רק בגלל זה, אבל אחת הסיבות זה גם היעדר של כוח אדם מיומן.
<טל לוטן: התעשייה היא ביזנס ואם לא יהיו לה פה עובדים, אז היא תמצא איפה יש לה את העובדים.
<טל לוטן: אנחנו יודעים שזה סובל גם מדימוי נמוך.
<טל לוטן: כולנו יודעים, ההסללה, כל מה שהיה בעבר, ואנחנו חושבים שזה הרבה פעמים מחוסר מודעות, כי התעשייה הישראלית התקדמה, אבל עדיין זה אותו חרט בתפיסה של חלק מהאנשים ולא יודעים שזה כבר CNC, מערכות ייצור מתקדמות וכולנו ביחד צריכים, גם לפעמים היועצות שלא שולחות תלמידים לבתי ספר מקצועיים או למגמות, הן חושבות שלמעשה התעשייה היא שחורה ואני מזמינה אתכם לבוא לראות את העובדים, לראות רצפת ייצור שהייתה שחורה בעבר, כחולה והיום לפעמים לבנה ורואים איך היא התקדמה באמצעות הטכנולוגיה.
אורי מקלב: חלק מהדיון זה לא רק בגלל שזה שחור, אלא בגלל רמת השכר.
אורי מקלב: אם יש לכם נתונים אחרים, אולי כדאי באמת קצת להציג.
אורי מקלב: הדימוי, גם הדימוי בעיקר של ההורים, שבסופו של דבר זה שכר נמוך, לא רק בגלל עבודה שחורה.
אורי מקלב: רבים אומרים 'אנחנו מוכנים לעבוד, אבל שבאמת שתהיה - - -
<טל לוטן: אז אני מודה לך, בדיוק יש לי נתונים לגבי השכר, שגם הוא כנראה איזה שהיא מיס-קונספציה.
<טל לוטן: מסגרים יכולים בממוצע להרוויח 11,000 שקל, רתכים 14,000 שקל, CNC 10,000, עובדי ייצור בממוצע כ-9,000 שקלים.
<טל לוטן: זה בהחלט שכר מכובד, זה הממוצע.
<טל לוטן: יש טווחים, יש לי פה את הטווחים של הרבה מקצועות, זה פשוט כנראה חוסר ידיעה.
<טל לוטן: נכון שאנחנו מדברים על ספקטרום של שכר, אבל בהחלט שכר נאות ש - - -
מנואל טרכטנברג: אם מותר לי להוסיף על זה, אדוני היושב ראש.
מנואל טרכטנברג: באמת יש דעה קדומה שלא מתיישבת עם העובדות.
מנואל טרכטנברג: השכר הממוצע במקצועות האלה, ההתחלתי, הוא לעיתים פי שניים מהשכר הממוצע של בעלי תואר בי.
מנואל טרכטנברג: איי במדעי הרוח והחברה.
אורי מקלב: וגם מעורכי דין.
מנואל טרכטנברג: בשנים הראשונות.
מנואל טרכטנברג: אחר כך ההתפתחות היא אחרת.
מנואל טרכטנברג: אני אומר בממוצע.
מנואל טרכטנברג: ועדיין חושבים שזה הפוך.
אורי מקלב: נכון, וכוח העבודה הזול של עובדים זרים או כאלה שהם לא מקצועיים, הם לא יוכלו להגיע, אלה שמסתפקים בשכר מינימום לא יכולים להגיע לחלק גדול מהתפקידים האלה שמצריכים בכל אופן מיומנות ולכן משלמים על זה גם יותר.
אורי מקלב: אז החלק של הדימוי, דווקא כאן יכול להיות בשבילכם בהסברה בעניין הזה.
אורי מקלב: יש לכם מה להוסיף?
אורי מקלב: גם הממשלה צריכה לעשות באופן כללי, אבל אני אומר שגם אתם.
אורי מקלב: בכלל התעשיינים יכולים גם לתרום בעניין הזה, אולי כמיזם עם הממשלה ביחד.
אורי מקלב: זה מתחבר גם למה שאמר פרופ' טרכטנברג.
<טל לוטן: אני רוצה רק להרחיב, מה צריך לעשות.
<טל לוטן: אמרנו את הבעיות ומה עד עכשיו, אבל מה אנחנו מאמינים שצריך לעשות.
<טל לוטן: קודם כל אנחנו תומכים בתכנית האסטרטגית של משרד החינוך ל-2015-2020, הגדלת היקפי הלומדים.
<טל לוטן: אמרתי, בכל הספקטרום, זה לא רק ביו טכנולוגיה וזה לא מסגרים, זה כל הספקטרום של המקצועות, של מדעי טכנולוגי, טכנולוגי ותעסוקתי.
<טל לוטן: אנחנו מאמינים שצריך להגדיל את זה ל-48%-50% כאשר באיחוד האירופי 64% מכלל התלמידים הם תלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, במדינות ה-OECD בממוצע 48%-50%.
<טל לוטן: כלומר כנראה לא כולם טועים בתפיסה שלהם וגם אנחנו צריכים לחשוב, ללמוד מה קורה בעולם, ללמוד על איך מודלים עובדים וליישם אותם במה שמתאים לתעשייה הישראלית ולחברה הישראלית.
<טל לוטן: אנחנו חושבים שצריך לפתח מגמות חדשות, אם זה גז ואם זה אלקטרו אופטיקה ואנרגיות מתחדשות, יחד עם המעסיקים.
<טל לוטן: משרד החינוך חבר איתנו להסמכות חדשות בהתאם לצרכים, כאשר המעסיקים הם אלה שמובילים יחד עם משרד החינוך ומשרד הכלכלה וכל המשרדים הרלוונטיים להגדיר מה התלמיד צריך לדעת בסוף וכנגזרת מזה מה היא תכנית הלימודים שצריכה להיעשות.
<טל לוטן: אנחנו סבורים שוב, ללמוד חינוך טכנולוגי זה לא חינוך בהתכתבות.
<טל לוטן: אין מה לעשות, זה חינוך יקר וצריך סדנאות מתקדמות, סדנאות בבתי הספר, סדנאות במרכזים טכנולוגיים כמו שעכשיו מוקם בחיפה ובבאר שבע, שיבואו תלמידים מכמה בתי ספר לסטייט אוף דה ארט, והתעשייה, כן, גם התעשייה חייבת להיות מעורבת בהתנסות, תלמידים יבואו ויראו מה זה התעשייה, יגיעו לבתי הספר.
<טל לוטן: אנחנו כולנו מסכימים, אנחנו חושבים שגם צריך לחשוב על הנושא של תקצוב דיפרנציאלי של מורים משום שהיום המורים מתחרים בהנדסה, למה להם לבוא להיות מורים?
<טל לוטן: צריך לחשוב האם לא צריך איזה שהוא תקצוב אחר של המורים לחינוך הטכנולוגי שיהיה קצת שונה?
<טל לוטן: קמפיינים, חשיפה מהגיל הרך, שינוי תדמית גם בקרב היועצות, גם בקרב בתי הספר והמורים, חינוך טכנולוגי אחר.