GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רפאל ערבות: וצוות של אנשי תעשייה עזר למשרד החינוך להגדיר צרכים, והדברים האלה קורים ויש שיתוף פעולה עם התעשייה.
<רפאל ערבות: בכובעי השני אני יושב-ראש מועצת המנהלים של חברה בשם "רובוגרופ", חברה ישראלית שקמה במדינת ישראל לפני 31 שנה.
<רפאל ערבות: אנחנו מעסיקים בארץ 70 עובדים, במנצ'סטר בניו-המפשייר בארצות הברית עוד 20 אנשים.
<רפאל ערבות: דרך אגב, דין קיימן בא ממנצ'סטר בניו-המפשייר.
<רפאל ערבות: אנחנו פעילים בארגון FIRST בחוץ-לארץ.
<רפאל ערבות: הנבחרת כאן בירוחם, נבחרת 3211, אנחנו תומכים בנבחרת 54, 19 שנה במנצ'סטר, ומיום ראשון במדינת ישראל, תשע שנים במדינת ישראל ובפעילות הזאת.
<רפאל ערבות: התעשייה מעורבת.
<רפאל ערבות: בוודאי יש כאן היבטים שהם לא רק לימודי רובוטיקה, אבל היום רובוטיקה זה לא מה שהיה פעם, זה לא רק בתעשייה.
<רפאל ערבות: היום רובוטיקה זה ברפואה, זה בסיעוד, זה בצבא – גם בטנקים יש רובוטיקה היום, ומי כמוך יודע את זה, בוודאי עוד באמצעים אחרים.
<רפאל ערבות: ולכן מתן איזשהו ידע כללי בתחום של הרובוטיקה מכין את הנוער ומכין את האנשים לדור הבא של הטכנולוגיה כדי שיהיו מעורים ושתהיה אוריינות כללית בנושא הזה.
עמרם מצנע: אחרונה חביבה.
<גל דורון: אני אהיה מהירה כי אני רואה שכולם כאן מאוד מאוד ממהרים.
עמרם מצנע: לא, לא ממהרים, אבל כל דבר טוב צריך גם להסתיים.
<גל דורון: אני גל דורון מכיתה י' מקבוצת הרובוטיקה של עמק חפר.
<גל דורון: רציתי להעיר כאן משהו לגבי תחום הטכנולוגיה שעובר בבתי-הספר בארץ.
<גל דורון: אני חלק מבית-הספר "רופין" שבו יש תוכנית שמתחילה מכיתה ז' ללימוד מדעי המחשב ולפתיחת התלמידים לתחום הרובוטיקה, תחום הטכנולוגיה.
<גל דורון: אני חושבת שצריך לשים לב שיש לנו כאן FIRST נוסחה מנצחת, ושהיא לא נמצאת מספיק בבית-ספר בלימודים הפורמליים כמו שהם מוצגים בכיתות ז', ח' וט', חטיבות הביניים, ושצריך לקחת את מה שיש לנו כאן ולהשתמש בו.
עמרם מצנע: אבל קצר, בבקשה, ובאמת אחרון.
<דן קדרון: דני קדרון, יושב-ראש העמותה לנכים למען נכים ולחרש וארצנו החברתית.
<דן קדרון: כל הכבוד לפורום הזה של הילדים שממציאים והכול, ואני מאוד מקווה שהם גם יוכלו לעזור לכל המוגבלים, הנכים שיש במדינת ישראל.
<דן קדרון: תבורכו.
עמרם מצנע: תודה על הדברים ועל הקיצור.
עמרם מצנע: קודם כול, להודות לכולכם שבאתם.
עמרם מצנע: אני חושב שזה רגע של נחת במציאות הישראלית, שאנחנו עוסקים בדרך כלל בחלק החסר של הכוס, אז כיף לעסוק בחלק המלאה של הכוס.
עמרם מצנע: אני דרך אגב טוען שהוא תמיד יותר מחצי, אנחנו רק שוכחים את זה בעוונותינו ובחיי היום-יום.
עמרם מצנע: לי אישית זה באמת מביא נחת, כי אני חושב שליוויתי, הייתי שותף במהפכה הזו בירוחם, בכלל במהפכת החינוך בירוחם, אבל באמת בנושא הרובוטיקה.
עמרם מצנע: צריך להזכיר פה שהתומכים הראשונים של המרכז למדעים זה בית חרושת "פריגו" בראשותו של גם כן מי שהלך לעולמו רפי לבל, שליווה ועזר, ובכסף די גדול לאורך שנים סייע לירוחם להתבסס בנושא הזה באמת של המדעים בכלל, של פיזיקה, ובהמשך גם של רובוטיקה.
עמרם מצנע: זה באמת נחת.
עמרם מצנע: כי אני חושב, ודיברו על זה רבים, אני לא רוצה לחזור, הרובוטיקה במקרה הזה של FIRST והתחרויות היא בעצם כלי.
עמרם מצנע: היא כלי חינוכי ממדרגה ראשונה ואני חושב שלא היה צריך להוסיף הרבה למי ששם לב, קודם כול, איך הם הכינו את ההצגה עבורנו, בצורה מקצועית, מסודרת, רצינית, האנגלית כמובן, וכמובן ההישגים.
עמרם מצנע: ואין ספק שהיא כלי חינוכי ממדרגה ראשונה.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים כל כך הרבה בשנים האחרונות על חדשנות בחינוך, על כיתת הלימוד שצריכה להראות אחרת, על אופן הלימוד שצריך להראות אחרת, על החוויה שצריכה להיות בעצם העוגן של החינוך ולא ההרצאה הפרונטלית, ונדמה לי שפה יש דוגמה יוצאת מן הכלל והיא דוגמה שצמחה מחוץ למערכת על-ידי אנשי FIRST, על-ידי כמובן פילנתרופיה ועל-ידי משוגעים לדבר.
עמרם מצנע: ובהמשך כמובן המערכות הכבדות הגדולות יותר – משרד החינוך, משרד המדע וקרנות נוספות הצטרפו.
עמרם מצנע: ואני חושב שזו גם כן דוגמה חשובה להבין אותה, כיצד יוזמות וחדשנות מחוץ לקופסה, מחוץ למערכות, מחוץ למעגל שבו אנחנו פועלים בדרך כלל בשמרנות בלתי רגילה, יכולים לעורר, ליצור מציאות חדשה.
עמרם מצנע: והחובה שלנו, של מי שיושבים בעמדות השונות שיכולים להשפיע, זה לקחת את זה, לחבק את זה ולעודד את זה, כי בסופו של דבר זה היכולת ליצור את החיבור בין השטח, הדרישות של השטח, הציפיות, לבין קובעי התהליכים והמדיניות.
עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך וגם בוועדת המדע, אני מדבר בשמם, כמובן נמשיך לעקוב, נמשיך לעסוק בנושא, זה דיון ראשון אבל לא אחרון.
עמרם מצנע: אני מוכן להרים יוזמה משותפת שלכם, אנשי FIRST, של התאחדות התעשיינים, אולי לשכת המסחר, לארגן איזשהו מפגש שמטרתו, ואני מוכן גם כן להיות, נזמין גם את יושב-ראש ועדת המדע, את שר המדע, שר החינוך אגב הוזמן רק לא יכול היה לבוא, כדי לעודד את החיבור הזה של הפילנתרופיה לטובת החינוך בכלל ולטובת כמובן הרובוטיקה בפרט, כי אני חושב שהשילוב הזה הוא בסוף שילוב מנצח.
עמרם מצנע: תודה רבה לכם גם מעמק חפר, אנחנו מצטערים שקצת האפלנו.
<אלי ברק: הכול בסדר.
עמרם מצנע: אני תמיד אומר שיכולתי לצאת מירוחם אבל את ירוחם קשה להוציא ממני, כי זה באמת חוויה מרתקת, אנושית, להיות שם, לראות ולומר את מה שנדמה לי אחד מהאנשים פה אמר, אני חושב שאתה אמרת את זה: הילדים הם חומר ביד היוצר, זה אנחנו שנושאים באחריות ואנחנו שיכולים לעשות את השינוי, לסגור פערים בחברה הישראלית ולהביא את כל הילדים, כל אחד על-פי כישוריו ויכולותיו, למקום אחר לגמרי בחזית העשייה, כאזרח טוב, כבן משפחה וכאדם מועיל לעצמו, לסביבה ולמשפחתו.
עמרם מצנע: אז תודה שעשיתם לנו חוויה באין-ספור שעמום שיש לנו בכנסת.
משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה.
משה גפני: על סדר היום, הצעת חוק הקרן לניהול הכנסות המדינה מהיטל על רווחי נפט, התשע"ג-2013.
משה גפני: ראשית, אני מקדם בברכה את נגיד בנק ישראל, הפרופסור סטנלי פישר, שנעתר לבקשתנו, והוא מופיע בתחילת הישיבה על החוק הזה.
משה גפני: לי יש הערכה מיוחדת לנגיד הבנק.
משה גפני: אני מצטער מאוד שהוא עוזב.
משה גפני: אין ברירה, ההחלטה שלו ורצונו הם כבודו, אבל אני חושב שתושבי מדינת ישראל עצובים על זה.
משה גפני: היו מעוניינים שפרופסור סטנלי פישר יישאר.
משה גפני: אני, בתפקידי הקודם, כיושב-ראש ועדת הכספים, העברתי את חוק בנק ישראל, שנעשה, כמובן, בהסכמה עם נגיד הבנק.
משה גפני: במסיבה שערכו, לכבוד העברת החוק, בבנק ישראל – היו שם ראש הממשלה, שר האוצר ונגיד בנק ישראל – אמרתי שילמדו באוניברסיטאות, במדעי המדינה, בפקולטות למדעי המדינה ובפקולטות בכלל לניהול עניינים, איך אדם מוריד מעצמו סמכויות ונהיה יותר חזק.
משה גפני: נגיד הבנק, בחוק בנק ישראל, הוריד מעצמו סמכויות.
משה גפני: הוא היה מחליט לבד על שווי המטבע, על כל מה שנלווה לעניין הזה; על הריבית במשק – והוא העביר את זה לוועדה מוניטארית, ואת הניהול לוועדה ניהולית.
משה גפני: ובסופו של דבר נגיד הבנק התחזק מזה.
משה גפני: ואני באמת חושב שמדינת ישראל התברכה בנגיד בנק יוצא מן הכלל בתקופה הסוערת הזאת, שבכל העולם, מסביב יהום הסער, מדינת ישראל שמרה על יציבות כלכלית, המערכת הפיננסית הייתה חזקה, המערכת המשקית הייתה חזקה.
משה גפני: ואני רואה בזה קצת מסיבת פרידה שלי, אליך.
משה גפני: אני התגלגלתי לוועדת המדע והטכנולוגיה בגלל שהמערכת הפוליטית זה לא כמו אצלכם: נגיד הבנק זה נגיד הבנק.
משה גפני: יושב-ראש ועדת הכספים זה לא דבר קבוע.
סטנלי פישר: הייתה לי הרגשה במשך לא מעט שנים שזה היה קבוע.
משה גפני: על כל פנים, אני מודה לך על כל השנים שעבדנו יחד.
משה גפני: אני מודה לך על כל השנים שתרמת מאוד למדינה.
משה גפני: ואני אודה לך אם אתה תציג את הדברים לגבי הנושא של הקרן לניהול הכנסות המדינה מהיטל על רווחי נפט.
משה גפני: בבקשה, אדוני, הנגיד.
סטנלי פישר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על המילים החמות שלך.
סטנלי פישר: אני מאוד הרווחתי ונהניתי מהעבודה מולכם כשהיית בוועדת הכספים.
סטנלי פישר: זה היה מאוד מעניין לראות איך מייצרים חוק.
סטנלי פישר: אתה בטח שמעת מה ביסמארק אמר על זה: יש שני דברים שלא רוצים לדעת עליהם – איך מייצרים נקניק ואיך מייצרים חוק.
סטנלי פישר: אז ראיתי את הפרטים.
סטנלי פישר: גם ביום האחרון של ההצבעה קיבלתי מהיושב-ראש את הברירה.
סטנלי פישר: אז הוא אמר לי: תבין שאין חוק שיוצא מכאן כמו שזה נכנס, ויש לך לבחור בין אל"ף לבי"ת.
סטנלי פישר: לגבי אל"ף ובי"ת אני אכתוב בעתיד מה היה אל"ף ומה היה בי"ת.
סטנלי פישר: אבל מי שיבדוק את חוק בנק ישראל, וייראה שבמובן מסוים – אחד, לפחות – זה לגמרי שונה מכל חוק בנק מרכזי אחר, יבין שהרב גפני היה שם.
משה גפני: אבל אז ראיתי שאתה איש חכם מאוד.
סטנלי פישר: אני עונה לכל בקשה של היושב-ראש, משום שיש לי הרבה הערכה כלפיו, אבל לא לגמרי הבנתי למה הצטרכת שאני אבוא לכאן.
סטנלי פישר: משום ששמעתם מפרופסור יוג'ין קנדל, ואני מניח ששמעתם מפרופסור איתן ששינסקי - - -
משה גפני: עוד לא שמענו מאף אחד, זו תחילת הדיון.
סטנלי פישר: - - -
משה גפני: כן, אתה הראשון.
סטנלי פישר: אוקי, אז אני נותן הסבר ברמה של 35 אלף רגל לגבי הצורך בקרן "עושר", ואיך – בגדול – הממשלה החליטה לנהל את זה.
סטנלי פישר: ואחר כך, אני מבין, שפרופסור יוג'ין קנדל ייכנס לפרטים.
סטנלי פישר: אז למה יש צורך בקרן "עושר"?
סטנלי פישר: ולמה זה שהמון מדינות הקימו קרנות "עושר"?
סטנלי פישר: יש שלושה מניעים: יש את הצורך למנוע מיצוי יתר של המשאבים על חשבון הדורות הבאים.
סטנלי פישר: קוראים לזה: צדק דורי או צדק בין-דורי או הוגנות בין-דורית.
סטנלי פישר: זאת אומרת, לא להשתמש בכל הכסף שנקבל או שהמדינה תקבל מייצור הגז שכבר התחיל, בזמן שזה מגיע.
סטנלי פישר: למה להגיד את זה?
סטנלי פישר: האם זה לא לגמרי ברור לא משתמשים בזה מהר מדי?
סטנלי פישר: משום שאם מסתכלים על מה מדינות רבות עשו עם הנפט שלהן, עם מוצרי טבע אחרים, רואים שבעצם הן לא טיפלו בזה בדרך שנדרשת.
סטנלי פישר: לכן, זו הסיבה הראשונה.
סטנלי פישר: הסיבה השנייה נקראת "המחלה ההולנדית", ואסביר את זה עוד מעט.
סטנלי פישר: זה למנוע ייסוף ריאלי שיוביל לדחיקת תעשיות יצוא אחרות.
סטנלי פישר: זאת אומרת, חוץ מייצוא של הנפט או הגז, במקרה שלנו, או תוצרי טבע אחרים.
סטנלי פישר: ואני אסביר איך זה עובד.
סטנלי פישר: הסיבה השלישית, להשתמש בזה ככרית ביטחון: אופציה לקבל הלוואות או לקבל מקורות במצבי קיצון.
סטנלי פישר: אלו שלוש הסיבות העיקריות להקמת קרן ה"עושר".
משה גפני: אתה קורא לזה קרן "עושר"?
סטנלי פישר: אני קורא לזה קרן – מה אתה קורא לזה?
<קריאה: קרן - - -
<איתן ששינסקי: - - - מאנגלית: fund sovereign, או resource fund.
משה גפני: בסדר, בסדר, מאה אחוז.
משה גפני: אנחנו מחפשים שם.
<איתן ששינסקי: קרן משאבי טבע.
משה גפני: כן, אנחנו מחפשים שם.
<איתן ששינסקי: - - - ערב, fund sovereign
סטנלי פישר: השם מופיע בעמוד הראשון: הקרן לניהול הכנסות המדינה.
משה גפני: כן, אבל הוא לא מוצלח.
סטנלי פישר: אז מישהו צריך לעשות - - -
משה גפני: לחפש שם.
סטנלי פישר: לא, אפשר למצוא מילה בעברית שכוללת את האותיות הראשונות, ראשי תיבות.
סטנלי פישר: אם תיתן פרס לזה אז תקבל.
סטנלי פישר: אוקיי, אז מה זו "המחלה ההולנדית"?
סטנלי פישר: וזה לא דבר שרק תיאורטית.
סטנלי פישר: אתה מתחיל עם יצוא משאבי טבע, אז כתבנו: יצוא משאבי טבע.
סטנלי פישר: במקרה שלנו, בהתחלה זה שימוש במשאבי טבע במקום יבוא.
סטנלי פישר: אבל, סך הכול, ההשפעה של או הייצוא או התחלופה של גז ישראלי לדלק מקסיקני או מאין שזה הגיע או מאיטליה, זה לגרום לעודף מטבע חוץ במשק.
סטנלי פישר: זאת אומרת, יש גידול בכמות מטבע החוץ שמגיעה למשק, וזה גורם לייסוף המטבע המקומי, במקרה שלנו, ייסוף השקל.
סטנלי פישר: אם שואלים אם זה תיאורטי, השקל התחיל להתחזק באופן שהיה ברור לכולם באפריל.
סטנלי פישר: וכששאלנו את אנשי השוק למה יש את הייסוף הזה, אז אמרו לנו: בגלל הגז.
סטנלי פישר: התחלתם הפיק את הגז, והנה, זה גורם לייסוף.
סטנלי פישר: חשבנו שזה היה מוגזם – אולי נדבר על זה, אם יש זמן, בסוף – אבל זה מה שקורה.
סטנלי פישר: וכל עוד שיש ייסוף ריאלי, זה משפיע על יכולת הייצוא של התעשיינים, של כל אחד שמייצא בתחומים אחרים.
סטנלי פישר: וזו המחלה ההולנדית משום שבהולנד, בשנות ה-70, נדמה לי – סוף ה-60, תחילת ה-70 – הם גילו גז בים הצפוני, התחילו לייצא את זה, וזה גרם לייסוף של הכסף ההולנדי דאז, שלא היה יורו אלא הגילדן, וזה גרם נזק לתעשייה שלהם, ומזה נובע השם.
סטנלי פישר: וזה פוגע בצמיחה ובתעסוקה, אז רוצים למנוע את זה.
סטנלי פישר: הסיבה השלישית, כרית ביטחון.
סטנלי פישר: מה שהממשלה הציעה, בקרן ה"עושר" הזו תהיה אופציה לקבל הלוואות או ערבויות מקרן ה"עושר" במצבי קיצון חריגים, בעלי השלכות בין-דוריות או בעלי השלכות גדולות, אפשר להגיד.
סטנלי פישר: למשל: במלחמה, באסונות טבע, במיתון חריף.
סטנלי פישר: יש שם קרן.
סטנלי פישר: אחת הבעיות בעיצוב קרן "עושר" היא למנוע מהממשלות להשתמש בכסף הזה באופן שוטף.
סטנלי פישר: אם זה משהו בין-דורי, אתה לא רוצה שכל שקל שנמצא שם יצא יותר מדי מהר.
סטנלי פישר: אז צריכים לעשות את זה.
סטנלי פישר: אז השאלה: למה עכשיו?
סטנלי פישר: הסיבה היא ששער החליפין מושפע כבר עכשיו מהציפיות לייסוף עתידי.
סטנלי פישר: זאת אומרת, שאתה לא צריך כבר לראות את הכסף נכנס – כל עוד שהשחקנים בשוק חושבים שיהיה ייסוף בעתיד, זה גורם לייסוף עכשיו.
סטנלי פישר: משום שהם אומרים: יופי, אם אני קונה שקלים עכשיו, לא רק שאקבל את הריבית, אלא גם אוכל למכור אותם ביותר דולרים בעתיד.
סטנלי פישר: אז קונים מד, וזה משפיע על שער החליפין באופן מידי.
סטנלי פישר: והם פשוט מסתכלים קדימה, ומבינים מה יהיו ההשלכות של הגילוי של הגז או משאבי טבע אחרים.
סטנלי פישר: אוקיי, אז מה לעשות?
סטנלי פישר: הנה, מדו"ח ששינסקי, נדמה לי, נכון?
סטנלי פישר: משהו דומה היה בדו"ח ששינסקי, אני לא יודע אם זה בדיוק מה שהיה.
סטנלי פישר: מה שצפוי ביחס לגז הטבעי: רואים ב"כחול" את התמלוגים שמגיעים לממשלה, וזה עולה בקצב יפה.
סטנלי פישר: זה מבוסס על הנחות, על מה שחברות הגז יגלו גם בעתיד, יפיקו בעתיד.
סטנלי פישר: יש מס חברות, זה ה"כתום".
סטנלי פישר: וזה גם עולה, פחות או יותר, כמו שהתמלוגים עולים.
סטנלי פישר: ויש את החלק ה"ירוק", שזה המס על רווחי יתר.
סטנלי פישר: בתוך ההגדרה של איך לטפל בהכנסות של חברות הגז, בדו"ח ששינסקי יש תקופה שבה המדינה לא לוקחת את המס על רווחי יתר, משום שהוא נותן להם כמה שנים עד שהם יתחילו להרוויח או עד שהם כבר הצליחו להרוויח תשואה הוגנת, נגיד, על ההשקעות שלהם.
סטנלי פישר: כאן, אצלנו, זה יתחיל לקרות – רואים את תחילת ה"ירוק" ב-2017 – בשלב מסוים, הם יגיעו לרמה שהם קיבלו מספיק שיעור תשואה הוגן, והם מתחילים לשלם את מס היתר, וזה מגיע לממשלה.
סטנלי פישר: מה שייכנס לקרן ה"עושר" זה החלק ה"ירוק", כאן.
סטנלי פישר: זאת אומרת, קרן ה"עושר" לא תקבל תקבולי מס עד שהחברות יתחילו לשלם את המס על רווחי היתר.
סטנלי פישר: אז על מה מדובר?
סטנלי פישר: אלו אומדנים.
סטנלי פישר: אנחנו לא יודעים ב-2030, ב-2033, בדיוק כמה גז נגלה עד אז.
סטנלי פישר: אבל אלו האומדנים של כמה, מה יהיו התקבולים של הממשלה במיליארדי דולרים בחומש הנוכחי, בחומש הבא וכולי.
סטנלי פישר: אז בהתחלה הכסף מגיע בקצב יחסית איטי, בחמש השנים הראשונות – זה סך הכול.
סטנלי פישר: זה לא מס היתר.
סטנלי פישר: זה לא מס על רווחי היתר, זה סך הכול, כל שלושת הצבעים.
סטנלי פישר: אז קרוב לשלושה מיליארד דולר, עד 2017.
משה גפני: דולר?
סטנלי פישר: דולר.
סטנלי פישר: מיליארדי דולר.
סטנלי פישר: מגיע לשבעה מיליארד בחומש השני בדו"ח הזה.
סטנלי פישר: ואז מתייצב, פחות או יותר, ב-15-14 מיליארד לחומש.
סטנלי פישר: זאת אומרת, זה לא ענק ביחס לגודל המשק.
סטנלי פישר: שלושה מיליארד שנקבל בחומש הזה, זה יהיה בערך אחוז של התמ"ג השנתי שיש לנו עכשיו.
סטנלי פישר: ו-14 או נגיד 15 ב-2030.
סטנלי פישר: אני לא יודע מה יהיה אז התמ"ג, אבל נגיד שאנחנו צומחים בקצב של – אני אהיה אופטימי – נגיד, 4%, אבל אני בורח מיד לפני שאתם מתחילים לפתח את התקציב, ואל תעשו את זה על בסיס 4%.
סטנלי פישר: אז בתוך 20 שנה זה יגיע קרוב להכפיל את עצמו.
סטנלי פישר: זאת אומרת שהתמ"ג שלנו ב-2030 יהיה בערך 500 מיליארד, ונקבל חמישה מיליארד בכל שנה.
סטנלי פישר: זה, פחות או יותר, אחוז של התמ"ג.
סטנלי פישר: זה גדול.
סטנלי פישר: זה משהו שצריכים לחשוב עליו.
סטנלי פישר: אנחנו עוד לא נורבגיה, אנחנו עוד לא קטאר.
סטנלי פישר: אנחנו יכולים לקוות.
סטנלי פישר: אין סיבה לא להיות אופטימיים, אבל יש סיבה לא לעשות דברים ביחס לתקציב על בסיס אופטימיות.
סטנלי פישר: יותר טוב להיות שמרניים.
סטנלי פישר: איך ננהל את הכסף הזה?
סטנלי פישר: אתם רואים שאחוז ההעברה לתקציב שמגיע בסוף לתקציב עצמו מהגז, בסוף זה 32% בעשר השנים הראשונות.
סטנלי פישר: זה יותר קרוב ל-75%.
סטנלי פישר: אז התקציב לוקח יותר בהתחלה.
סטנלי פישר: מעבר לזה, יש היבט מאוד חשוב: כמו כל קרן, תהיה על זה תשואה.
סטנלי פישר: ותקבולי התשואה, בקצב קבוע, לא השנתי, יעברו לממשלה.
סטנלי פישר: דיברו בהצעת חוק על 3.5% - -
<יוג'ין קנדל: בעשר השנים הראשונות.
סטנלי פישר: - - בעשר השנים הראשונות.
סטנלי פישר: אז הממשלה תקבל גם את הריבית, אבל לא מה שקרה כל שנה, אלא, נגיד, שהריבית תהיה 3.5%, ויקבלו - - -
משה גפני: את זה היא תקבל.
סטנלי פישר: ואת זה היא תקבל.
סטנלי פישר: ואחרי עשר שנים זה יהיה יותר קרוב למה שקורה בשוק.
סטנלי פישר: איך ננהל את זה?
סטנלי פישר: תהיה עצמאות ניהולית, מוגנת בחקיקה, וטיוטת החוק נמצאת על השולחן.
משה גפני: כן, שעליה אנחנו דנים.
סטנלי פישר: ניהול כספי הקרן על ידי יחידה מיוחדת בבנק ישראל, זה בתוך הצעת החוק.
סטנלי פישר: יש שקיפות ציבורית.
סטנלי פישר: הם יצטרכו לפרסם את הפרטים של איך הם מנהלים את זה, איפה הם משקיעים את זה.
סטנלי פישר: ההשקעות יהיו בחוץ לארץ בלבד.
סטנלי פישר: חשוב מאוד להבין את זה: יש נטייה של כל אחד להגיד: יופי, הגיע הכסף.
סטנלי פישר: עכשיו, יש לנו לבנות את זה, ולבנות את זה, ולבנות את זה בתוך המשק.
משה גפני: כן, ולכסות את הגירעון.
סטנלי פישר: ולכסות את הגירעון.
סטנלי פישר: זאת אומרת, להגדיל את הגירעון.
סטנלי פישר: וזו הנטייה.
סטנלי פישר: אבל אם נעשה את זה, אז בעצם אנחנו נפלנו - - -
משה גפני: ל"מחלה ההולנדית".
סטנלי פישר: כן, טוב, אז אני יכול לצאת, תפסת את כל העניין.
סטנלי פישר: אז הם יהיו רק בחוץ לארץ כדי למנוע את "המחלה ההולנדית".
סטנלי פישר: ויש לזה גם צדק בין-דורי, שזה יגיע לדורות העתיד.
סטנלי פישר: אנחנו מקווים שתהיה יעילות בהשקעות.
סטנלי פישר: לא ידענו איך להגיד מה שאנחנו רצינו להגיד, אז אני אגיד את זה ביותר מילים: זה מקסום תשואה כלכלית.
סטנלי פישר: מה שרצינו להגיד זה שזה לא יהיה תשואה מקסימלית, משום שצריכים לקחת את הסיכון בחשבון.
סטנלי פישר: אז יהיה בסיכון סביר.
סטנלי פישר: בהינתן רמת הסיכון, ננסה למקסם את התשואה.
סטנלי פישר: אבל לא להגיד שייקח את כל הסיפור היפה שאנחנו שומעים, שמבטיח לנו, לפחות, 50%.
סטנלי פישר: אסור לעשות, להיכנס להרפתקאות.
משה גפני: בחוק לא ראיתי הרבה סמכויות לבנק ישראל.
סטנלי פישר: אנחנו מקבלים הוראות.
סטנלי פישר: אנחנו רק ממלאים.
<יוג'ין קנדל: אני - - -
סטנלי פישר: בתחום הזה, לניהול, ביחס לניהול - - -
משה גפני: טוב, את זה פרופסור יוג'ין קנדל יסביר.
סטנלי פישר: כן, משום שהוא ניטראלי בין המוסדות, אז הוא יכול להסביר.
סטנלי פישר: יהיו כללים מחמירים וברורים בהעברת כספים לממשלה במצבי חירום.
סטנלי פישר: מה שהציעו זה רוב של 65 חברי כנסת כדי להעביר כסף - - -.
סטנלי פישר: וזה, אני מבין, על בסיס דיונים אתכם או אתך, כן?
סטנלי פישר: לא?
סטנלי פישר: טוב.
סטנלי פישר: אוקי, בסדר.
סטנלי פישר: אז זה סוף הסיפור מצדנו.
סטנלי פישר: אני מודה לכם.
סטנלי פישר: אני חושב שזו יוזמה נורא חשובה למשק.
סטנלי פישר: אסור לנו לעשות את הטעויות שעשו בכל מיני מדינות אחרות.
סטנלי פישר: זה לא רחוק מהמסורת שלנו, לקחת את העתיד בחשבון.
סטנלי פישר: ונצטרך לעשות את זה.
סטנלי פישר: אני מודה לך, ואני מרגיש יותר טוב בזה שאני יודע שאתה תנהל את תהליך החקיקה.
סטנלי פישר: אבל אל תשכחו שבשלב האחרון תצטרכו לוותר על משהו שרציתם.
משה גפני: אדוני הנגיד, אני ממש מודה לך.
משה גפני: שתהיה לך נחת מהמשפחה.
משה גפני: באמת, אני נהניתי לעבוד אתך.
משה גפני: כולנו נהנו לעבוד אתך.
משה גפני: אפילו למדת את ההומור הישראלי.
סטנלי פישר: יש לי חדשות לא טובות בשבילך: את ההומור היהודי מוצאים גם אצל יהודים מחוץ לארץ.
סטנלי פישר: אני רוצה גם, בהזדמנות הזאת, לברך את פרופסור יוג'ין קנדל על המינוי השני שלו כיועץ כלכלי.
<קריאה: יועץ כלכלי - - -
<יוג'ין קנדל: ראש המועצה הלאומית לכלכלה וגם - - -
סטנלי פישר: וראש המועצה הלאומית לכלכלה, ולאחל לו הצלחה רבה בשנים הבאות בתפקיד זה ובכל התפקידים העתידיים שלך במשק הישראלי.
<יוג'ין קנדל: פרופסור פישר, אני רק רוצה להגיד לך תודה, כי אני פספסתי את הישיבה, גם על התרומה שלך למשק, וגם על התרומה שלך לי, אישית.
<יוג'ין קנדל: היה כיף, ואני מאוד מקווה שאנחנו נעבוד ביחד גם בהמשך.
<יוג'ין קנדל: עזיבתך הופכת אותי לפקיד הכי ותיק בממשלה בתחום הכלכלי.
<יוג'ין קנדל: אתה יודע, אי אפשר היה להתחרות - - -
משה גפני: אבל אתה יכול להתקשר אליו מפעם לפעם.
<יוג'ין קנדל: לא רק מפעם לפעם.
סטנלי פישר: אבל אני מתחיל לפחד שאני עושה כמו כל היהודים שאומרים שהם יוצאים אבל נשארים אחרי ארוחת הערב.
סטנלי פישר: אז זה לא היה כל כך נוח להתחיל להגיד - - -
משה גפני: שיהיה - - -
סטנלי פישר: בשלישי בחודש האחרון שלי.
סטנלי פישר: אבל תודה רבה לכם.
משה גפני: נמצאים איתנו גם פרופסור יוג'ין קנדל, שהוא יושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה.
משה גפני: אתה עומד בראש הקרן, נכון?
<יוג'ין קנדל: לא, לא, לא.
משה גפני: אתה תציג.
משה גפני: ונמצא איתנו גם פרופסור איתן ששינסקי, שעשה את העבודה של הגדלת התמלוגים של רווחי הנפט והגז.
משה גפני: נתחיל אתך, פרופסור יוג'ין קנדל, ואחרי זה פרופסור איתן ששינסקי.
<יוג'ין קנדל: כבוד היושב-ראש, אני מאוד שמח שאתה מסיים בעצם את מה שהתחלת בתפקידך הקודם.
<יוג'ין קנדל: ואני רוצה לברך את פרופסור איתן ששינסקי שהיה המורה שלי במשך 30 פלוס שנים.
<יוג'ין קנדל: Too much remember.
<יוג'ין קנדל: ואני, כרגיל, נהנה לעבוד איתו בכל הפגישות שלנו.
<יוג'ין קנדל: הנגיד כיסה את רוב הדברים, אני רציתי לדבר על כמה נקודות.
<יוג'ין קנדל: קודם כל, זה שאנחנו גילינו את אוצרות הטבע האלה, הגז, מאוחר יחסית בהתפתחות שלנו, זו ברכה.
<יוג'ין קנדל: כי אתם יכולים לראות מה קרה מ-1960, שאנחנו, ונצואלה וערב הסעודית היינו, פחות או יותר, באותה רמת פיתוח, ומה קרה לשתי אלה ומה קרה לנו.
<יוג'ין קנדל: אז המדינה לא הופכת להיות ערב הסעודית, ולא נורבגיה ולא ונצואלה.
<יוג'ין קנדל: ואנחנו גם פה דואגים לזה שלא תהיה השפעה שלילית, יותר מדי, על הייצוא הטכנולוגי.
<יוג'ין קנדל: מאוד חשוב להבין שהתנהלות ממשלתית נכונה, ופה, במקרה הזה, זאת הייתה התנהלות ממשלתית - - - רחוק מאוד.
<יוג'ין קנדל: כפי שאתם זוכרים מהמצגת של הנגיד, התקבולים הראשונים, הרציניים, לקרן יגיעו ב-2018-2017.
<יוג'ין קנדל: ראש הממשלה, בינואר 2011, הכריז על כך שתוקם קרן, ואחר כך ועדת הכספים, אכן הכניסה את זה לתוך החוק על שם ששינסקי, ובעצם דרשה.
<יוג'ין קנדל: אנחנו היינו הרבה יותר מדי אופטימיים בלוחות זמנים שאנחנו התחייבנו אליהם.
<יוג'ין קנדל: זה לקח לנו – במקום נובמבר 2011, זה לקח לנו נובמבר 2012, אבל זה לא שאנחנו לא עבדנו, פשוט התהליכים האלה לוקחים זמן.
<יוג'ין קנדל: אנחנו התייעצנו עם הרבה מאוד גופים: גם עם קרן המטבע הבינלאומית, גם עם ה-OECD, גם עם הבנק העולמי.
<יוג'ין קנדל: עשינו עבודה שלמה יחד עם מכון מילקן, שבעצם מיפתה לנו, והוקמה תוך כדי זה ועדה שבה ישבו גם משרד האוצר, גם בנק ישראל וגם אנחנו.
<יוג'ין קנדל: הייתה ועדה בראשותי, והיא עבדה מאוד יפה.
<יוג'ין קנדל: יש נטייה לחשוב שבנק ישראל, משרד האוצר והמועצה הלאומית לכלכלה רבים כל היום, ככה, לפחות, אם קוראים עיתונים, אפשר להבין.
<יוג'ין קנדל: מה שאני רוצה להגיד בארבע השנים שאני שם, לפחות בשלוש וחצי השנים האחרונות יש תיאום מאוד-מאוד גבוה ושיתוף פעולה מדהים, ואני מודה לכל חברי הוועדה, גם מאגף התקציבים, גם מהחשב הכללי, גם מבנק ישראל, שהיו מאוד-מאוד שיתופיים.
<יוג'ין קנדל: לכל אחד יש את הדעות שלו, והצלחנו להגיע לתוצאה, לפי דעתנו, מאוד טובה.
משה גפני: אני שמתי לב שהחוק שאתם הבאתם בקדנציה הקודמת, שכמובן לא הוצבע, בסופו של דבר, ומה שאתם ביקשתם, את החוק הנוכחי, היה בו שינויים, אמנם סמנטיים.
משה גפני: יותר דיברתם על השקעות, פחות על חברתי.
<יוג'ין קנדל: היה שינוי, אני חושב שהיו שני - - -
משה גפני: זה שינוי שאתה יזמת או שמשרד האוצר יזם - - -
<יוג'ין קנדל: לא, לא, זה לא משרד האוצר, זה היה בוועדת שרים לענייני חקיקה.
<יוג'ין קנדל: והייתה בקשה של ראש הממשלה דווקא להחמיר את הפרוצדורה להוצאת כסף מזה.
<יוג'ין קנדל: ואז ה-65, שהנגיד דיבר עליו, בעצם לפני זה זה היה 61, ואז זה הוחמר.
<יוג'ין קנדל: מר יוגב גורדוס, תתקן אותי אם אני טועה, אני חושב שזה, פחות או יותר, כל השינויים שהיו.
<יוגב גורדוס: כן.
<יוג'ין קנדל: החוק נשאר.
<יוג'ין קנדל: כל ה-99% של החוק נשארו לחלוטין, לחלוטין.
<יוג'ין קנדל: אותו דבר מה שהבאנו אז, מה שהצגתי גם בישיבה של ועדת הכספים אז.
<יוג'ין קנדל: אנחנו, כמובן, לא יחידים בתחום הזה.
<יוג'ין קנדל: יש הרבה מאוד מדינות שהבינו שבלי גוף מעין זה תהיה להם בעיה מאוד גדולה בניצול משאבים.
<יוג'ין קנדל: לחלק מהמדינות האלה אין להן באמת תעשייה אחרת, ואז אצלן זה פשוט צדק בין-דורי, וליכולת לא לבזבז את הכול בבת אחת.
<יוג'ין קנדל: ואנחנו לא נהיה ב-30 השנים הקרובות בסדרי הגודל של אבו-דאבי, נורבגיה או ערב הסעודית, אבל אנחנו נהיה בסדרי הגודל של הקרנות בצד הימני של הגרף שזה כמו באוסטרליה, בקזחסטאן, באלסקה, במלזיה, באזרבייג'ן וכן הלאה.
<יוג'ין קנדל: הקרנות האלה – ישנו איגוד קרנות.
<יוג'ין קנדל: כשהקמנו ועדה למדנו, יש מה שנקרא: Santiago principles, שזה כל הקרנות הריבוניות התאחדו והקימו איזשהו מנגנון שדיבר על best practice , על איזושהי התנהלות נאותה.
<יוג'ין קנדל: אנחנו בפירוש לקחנו את זה.
<יוג'ין קנדל: אנחנו גם בדקנו מודלים של ניהול הקרן, ויש מודלים כמו סינגפור, שזה ארגון נפרד לחלוטין.
<יוג'ין קנדל: יש יותר מ-1,000 איש בארגון שמנהל את הכסף של סינגפור.
<יוג'ין קנדל: יש מודל נורווגי.
<יוג'ין קנדל: אנחנו לקחנו את המודל הנורווגי, אבל הקשחנו אותו והתאמנו אותו למציאות הישראלית.
<יוג'ין קנדל: כי בנורבגיה, כל הקרן הזו זה פשוט חשבון של משרד האוצר ובנק - - -.
<יוג'ין קנדל: זה כל מה שיש, והם יכולים למשוך את זה מתי שהם רוצים וכן הלאה.
<יוג'ין קנדל: אנחנו העדפנו לשים גבולות מאוד-מאוד ברורים, תיכף אני אסביר.
<יוג'ין קנדל: אני רק רוצה לחדד את הנקודה שכל ה-99.
<יוג'ין קנדל: 9% מהחוק הזה עוסק בניהול הכסף.
<יוג'ין קנדל: הוא לא עוסק בחלוקה.
<יוג'ין קנדל: הוא בעצם אומר: מהקרן ייצאו פירות.
<יוג'ין קנדל: מה זה פירות?
<יוג'ין קנדל: זה בעצם משהו שהקרן שנמצאת – תחשבו שהקופסה מייצרת פירות, ואז לוקחים את הפירות ומעבירים אותם לאישור הממשלה, ליד התקציב – זה לא נכנס לתוך התקציב, זה ליד התקציב – לאישור ועדת הכספים ולאישור הכנסת.
<יוג'ין קנדל: וזה בעצם משהו שכל דור ודור, כל שנה ושנה, נהנה מהפירות האלה.
<יוג'ין קנדל: הקרן נשארת, אוקיי?
<יוג'ין קנדל: ולכן אנחנו מדברים, אבל השימוש של הפירות האלה הוא מאוד-מאוד, בקווים כלליים הוא רק מגדיר שהפירות האלה מועברים, צורת ההעברה – לממשלה, לחשב הכללי, וצורת האישור של השימוש.
<יוג'ין קנדל: מעבר לזה, החוק הזה לא עוסק בשימוש.
<יוג'ין קנדל: השימוש בעצם נשאר לריבונות הכנסת, העתידית, כמובן.
משה גפני: וזה נכון לעשות את זה?
משה גפני: מה, אנחנו לא צריכים להחליט עכשיו, כשאין כסף על השולחן, להחליט מה הולכים לעשות איתו?
משה גפני: זה נכון לא להכניס את זה בחוק?
משה גפני: הרי מה שיקרה זה שפתאום תהיה איזושהי בעיה או שיהיה איזה גירעון, בעוד שבע שנים, עשר שנים, וכסף יהיה על השולחן, לא כמו שהיום, שאנחנו מדברים על דבר עתידי.
משה גפני: זה לא נכון היום לקבוע מה כן ומה לא?
<יוג'ין קנדל: אבל החלק הזה דווקא נקבע.
<יוג'ין קנדל: כי תזכור שהגירעון בתוך התקציב, ויש מגבלות גירעון על התקציב, ומגבלות הוצאה על התקציב.
<יוג'ין קנדל: הדבר הזה הוא חוץ תקציבי.
<יוג'ין קנדל: חוץ תקציבי.
<יוג'ין קנדל: וזה מה שנקרא: בצורה של הוצאה מותנת הכנסה.