GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלי ברק: אני חושב שהפרויקט הזה בעיני, מעבר לצד האנושי המאוד חשוב בו, מאוד חשוב בו, יש בו הזדמנות יוצאת מהכלל, פרויקט FIRST מגיע בשנה הבאה לעשר שנים פה בישראל, עשור לפרויקט הזה.
<אלי ברק: הרובוטיקה בעיני היא תירוץ.
<אלי ברק: תירוץ מאוד מהנה, תירוץ שמאוד נחמד לעסוק בו, אבל הוא תירוץ.
<אלי ברק: והוא תירוץ נפלא אם אנחנו נצליח לשלב כוחות ברמה של מדינה, ומשרד המדע מעורב ומשרד החינוך מעורב.
<אלי ברק: הנה, משרד החינוך השנה פעם ראשונה יצא ב"קול קורא" בסיוע לקבוצות שנסעו לחו"ל – ירוחם נסעו, אנחנו נסענו, היו שש קבוצות שנסעו, השתתפות בהוצאות הנסיעה שהן באמת מאוד גבוהות.
<אלי ברק: משרד המדע תומך.
<אלי ברק: אם נצליח לחבר מדינה, אם נצליח לחבר שלטון מוניציפאלי – ויש מועצות שעושות את זה, יש מועצות שעושות פחות – אם נצליח לחבר את הקהילה.
<אלי ברק: דיברו פה על מנטורים.
<אלי ברק: בכל הקבוצות, יש 47 קבוצות FRC בארץ, בכולן המנטורים, אין מילה אחרת להגדיר, אלה אנשים פסיכיים שמוכנים להקדיש הרבה יותר משישה שבועות, זה שישה שבועות ואז יש עוד שבועיים וחצי עד התחרות.
<אלי ברק: אנשים מקדישים חודשיים-שלושה מהחיים שלהם, לא רואים את הילדים, כי הם אוהבים את זה.
<אלי ברק: אז את מה הם אוהבים?
<אלי ברק: הם אוהבים קודם כול קצת את האתגר, יש בזה אתגר, זה מעניין, וזה הגאוניות האמריקנית, בוא נודה, בהמצאה של בוא נעטוף את זה באיזה תחרות ספורט וזה יהיה מאוד נחמד.
<אלי ברק: אבל בסופו של דבר יש הזדמנות, ואני אומר את זה כמתנדב, יש לנו פה הזדמנות לעצב נוער ולכוון אותו לעסוק גם במדע וטכנולוגיה.
<אלי ברק: הילדים לומדים פה הרבה יותר ממדע וטכנולוגיה – תפקוד תחת לחץ.
<אלי ברק: אנחנו, עמק חפר, נותנים להם הכשרה לפני העונה שמעביר מישהו שזאת ההתמחות שלו, מפקד צוללת שעובד היום ב"צ'ק פוינט", לא מבין ברובוטיקה כלום, אבל הוא מבין בתפקוד תחת תנאי לחץ.
<אלי ברק: הם לומדים לעבוד בקבוצה.
<אלי ברק: אני יכול להגיד לכם שהסטטיסטיקה שלנו אומרת שמי שמצליח בקבוצה הם לא ה"גיקים", אם מישהו חושב פה שזה רק חבר'ה שלומדים פיזיקה – לא נכון.
<אלי ברק: קודם כול, בנות.
<אלי ברק: אנחנו מושכים בנות, ואני רואה בקבוצה בירוחם בנות.
<יהודית גידלי: גם בנות יכולות ללמוד פיזיקה.
<אלי ברק: לא, פיזיקה זה נהדר, אבל הרעיון הוא למשוך אנשים, לחשוף אותם למדע וטכנולוגיה, וכל אחד מוצא בזה את הזווית שלו.
<אלי ברק: יושבים פה אנשים נכבדים, פרופסורים נכבדים מהטכניון - - -
משה גפני: אם נשים יכולות להיות חברות בוועדה למינוי דיינים, הן יכולות ללמוד פיזיקה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת גפני, אם לא שמתם לב.
<אלי ברק: אז ברשות חבר הכנסת הנכבד, אני אדלג על המהמורה הזאת ולא אתייחס לנושא הזה.
משה גפני: זה הומור.
עמרם מצנע: הומור שחור.
<אלי ברק: אבל בעיני הנקודה החשובה, יושבת פה מאחורי שלי סלומון שהיא ראש צוות תוכנה שלנו, מסיימת י"ב, קיבלה מלגה מהטכניון, זו דוגמה שאפשר לעשות.
<אלי ברק: עכשיו, צריך לשלב כוחות.
<אלי ברק: הפרויקט הזה מגיע לעשור, הישגים נפלאים, קבוצות ישראליות באמת נפלאות, אנחנו מוכיחים שיש לנו מה להציע גם ברמה עולמית.
<אלי ברק: אבל אפשר לקחת אותו, אמרה רחל קודם, אני מסכים, אי-אפשר להסכים יותר, לאמירה שאומרת, מודל הרובוטיקה מראה לנו איך אפשר לחנך אחרת, ואני לא מחנך, אני לא מורה.
<אלי ברק: אומרים לנו את זה כל מנהלי בתי-הספר, בדיוק את אותו מסר שאומר, שכל הילדים שמסכמים את תקופת התיכון שלהם אומרים: פרויקט הרובוטיקה היה הדבר הכי מרשים שעשינו.
<אלי ברק: צריכה לחשוב מערכת החינוך על כל רבדיה איך לוקחים את זה ומנסים לשכפל את זה ללימוד חווייתי, לשילוב קהילה.
<אלי ברק: יש לנו פה גרעין שהוא גרעין יוצא מן הכלל.
עמרם מצנע: יש פה עוד בית-ספר?
עמרם מצנע: שלא נקפח חס וחלילה, כי באמת אני מכיר היטב את ירוחם וזו באמת מהפכה של ממש, אבל יש הרבה מאוד בתי-ספר בארץ, דרך אגב ערבים ויהודים, שמגיעים להישגים מדהימים.
<עופר רימון: קודם כול, שלום לכולם.
עמרם מצנע: אני מבקש מהדוברים הבאים בתמציתיות, כדי שנוכל לשמוע - - -
<עופר רימון: כמה שאפשר.
<עופר רימון: עופר רימון, מנהל מינהל מדע וטכנולוגיה.
<עופר רימון: נאמר כאן שמשרד החינוך צריך לחשוב איך לקחת את הרובוטיקה ולהשתמש בה ככלי, כמנוף, לעידוד לימודי מדע וטכנולוגיה.
<עופר רימון: אז קודם כול, את החשיבה הזאת עשינו, הצגנו אותה כאן ב-2009.
<עופר רימון: היו בערך 1,500 ילדים שנחשפו לחינוך בתחום הרובוטיקה, היום בעקבות מהלכים שעשינו מא' עד י"ב אני חושב שבערך 15,000 תלמידים נחשפים לחינוך לרובוטיקה.
<עופר רימון: אתם ראיתם כאן את הפעילות המדהימה בירוחם, אנחנו רוצים ש-150,000 תלמידים ויותר יעסקו בחינוך לרובוטיקה.
<עופר רימון: אני מאוד מאוד שמח ותולה תקוות גם בשיתוף הפעולה עם שר המדע והטכנולוגיה יעקב פרי, ואנחנו כבר קבענו פגישות בעניין הזה, איך למנף את התוכנית הלאומית לחינוך ברובוטיקה, כי תראו, רובוטיקה זה מכונות, זה אלקטרוניקה, זה מחשבים, זה כל מה שאנחנו רוצים, והילדים עושים את זה תוך כדי משחק.
<עופר רימון: אז ככה בקצרה, מה אנחנו עושים.
<עופר רימון: קודם כול, בוא נגיד שב-2009 אני הצגתי תוכנית שהפוקוס היה בחטיבות הביניים, כי אתם יודעים שבכיתה ט' הילדים עושים את הבחירה, מה הם הולכים ללמוד בחטיבה העליונה.
<עופר רימון: אנחנו בכלל הצגנו כאן, גם בוועדת החינוך וגם בוועדת המדע והטכנולוגיה, תוכנית אסטרטגית לחיזוק החינוך המדעי טכנולוגי, שהחינוך הרובוטי הוא חלק ממנה.
<עופר רימון: והתוכנית עובדת לא רע, אנחנו הגדלנו בשלוש שנים האחרונות בערך ב-20,000 את כמות התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי במגמות כמו מגמת אלקטרוניקה שעוסקים בה הרבה ברובוטיקה, במגמת מכטרוניקה פתחנו, יש לנו ב-70 בתי-ספר שלומדים רובוטיקה מכיתה י' עד י"ב.
<עופר רימון: במסגרת החינוך הלא פורמלי אנחנו נותנים מענקי תמיכה לתלמידים לעיסוק ברובוטיקה בחטיבת ביניים, גם לקניית ציוד וגם ללימוד רובוטיקה.
<עופר רימון: אנחנו רואים את זה דרך תחרות ה-FLL שגדלה, אני חושב באמצעות התמיכות האלה, ביותר מפי חמש פי שש.
<עופר רימון: עכשיו התחלנו להשתתף במענקי תמיכה באמת לנסיעות לחו"ל.
<עופר רימון: ב-200 בתי-ספר פתחנו קבוצות מצוינות למדע וטכנולוגיה, מכיתה ז' עד כיתה י"ב.
<עופר רימון: אנחנו לראשונה מלמדים מדעי המחשב מכיתה ז'.
<עופר רימון: בכיתה ח' הכנסנו מודולה של רובוטיקה בתוך החינוך הפורמלי, זו חשיפה של עוד 6,000 תלמידים לתחום הזה במסגרת החינוך הפורמלי.
<עופר רימון: בנינו מודולה ללמוד רובוטיקה מכיתה ד' עד כיתה ו' במסגרת חינוך פורמלי.
<עופר רימון: זה צומח, אנחנו מכניסים את זה בשעות תל"ן.
<עופר רימון: וכל הפעולות האלה הן טובות, הן חשובות.
<עופר רימון: מה שחשוב באמת, חבל לי היה שהתחלנו – אולי זה טוב, אתה יודע, שראינו את ירוחם וראינו כמה זה מלהיב, וכמה זה טוב וכמה אנחנו רוצים את זה, זה טוב, אבל זה כאילו שהראינו את קצה הזרת של איזה משהו מאוד גדול ולא הראינו את התמונה הגדולה.
<עופר רימון: אז אני אשמח אם תמצא לנכון להזמין אותנו ולהציג תוכנית רובוטיקה לאומית, ואנחנו צריכים הרבה מאוד התגייסות של כל הגורמים כדי שהחגיגה הזאת תימשך, במיוחד בעידן של קיצוצים תקציביים, שבוא נגיד אנחנו אפילו לא חולמים עכשיו על גידול אלא נאבקים כדי לשמר את הקיים.
עמרם מצנע: תודה, עופר.
עמרם מצנע: בסוף צריך נבחרות מצוינות ומצליחות כדי לגרור אותנו ולמשוך אותנו כלפי מעלה.
עמרם מצנע: זה נכון בספורט וזה כמובן גם נכון בחינוך.
עמרם מצנע: ולכן ייחדנו את הפגישה הזו, קודם כל לכבד את מי שהצליחו ועשו והגיעו באמת להאיר תשומת לב ומוקד על מה אפשר, עם באמת חשיבה נכונה ומשקיעים.
עמרם מצנע: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
משה גפני: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך.
משה גפני: האמת היא שהיוזמה היא שלך ואני הצטרפתי אליה, אני חושב שזה חשוב מה שאתה עושה.
משה גפני: אדוני שר המדע, הטכנולוגיה והחלל, השר יעקב פרי, ראש המועצה בירוחם מיכאל ביטון, אורחים נכבדים ותלמידים מירוחם, כל הכבוד לכם, וגם נבחרת עמק חפר.
משה גפני: אני רואה שגם יש מבית-ספר "רופין".
<אלי ברק: זה שלושת התיכונים בעמק חפר, מחוברים.
משה גפני: בסדר, אני מתכוון אליהם, באמת כל הכבוד לכם.
משה גפני: אני התוודעתי לעניין הזה כשהתחלתי את התפקיד שלי כיושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
משה גפני: מתברר שאנחנו נמצאים בעיצומו של עידן טכנולוגי מאוד מואץ, מאוד מתפתח, וזה יהיה בכל תחומי החיים.
משה גפני: מי שיישאר מאחור, יישאר מאחור.
משה גפני: בוועדת המדע אנחנו עוסקים במו"פ.
משה גפני: מתברר שמדינת ישראל, המדינה כממשלה, כמדינה, משקיעה פחות במחקר ופיתוח.
משה גפני: היא סומכת יותר על העסקים הפרטיים, שהם באמת משקיעים ואנחנו נמצאים באחד המקומות הגבוהים בעולם בהשקעה במחקר ובפיתוח, אבל אנחנו תלויים על בלימה, מכיוון שאם הממשלה לא נמצאת בעניין והממסד לא מקושר לעניין הזה באופן דרמטי, אז היום אנשים משקיעים בזה ומחר לא משקיעים, זה תלוי בחשבון המסחרי שלהם, ומתברר שאותו דבר יקרה ברובוטיקה.
משה גפני: אנחנו נמצאים בפתחו של עידן שגם בחיים האזרחיים וגם בחיים הצבאיים והביטחוניים אנחנו הולכים לתהליך של רובוטיקה מוחלטת.
משה גפני: אני קראתי בעיתון, אני לא כל כך מתמצא בעניין הזה, להוציא את המזל"טים שאנחנו כולנו יודעים, יש מטוס קרב היום בארצות-הברית שמפתחים אותו, שהוא הולך להיות מטוס ללא טייס, מטוס קרב.
משה גפני: אנחנו כולנו מתפללים שלא נגיע למלחמה, אבל אם חס וחלילה נגיע למלחמה זאת לא תהיה מלחמה שהכרנו.
משה גפני: זאת לא תהיה מלחמת טנקים, זאת תהיה מלחמה שמי שיידע - - -
עמרם מצנע: אני מבקש לא לזלזל בטנקים.
<קריאה: אבל האימהות ישמחו.
משה גפני: רגע, לא צריך כל כך לשמוח, מכיוון שהמשמעות של העניין שזו הולכת להיות מלחמה מאוד קשה, אבל מי שינצח בה יהיה מי שהראש שלו יעבוד יותר טוב ויידע להפעיל את המחשבים טוב יותר מאחרים.
משה גפני: מדינת ישראל היא מדינה יהודית גם, יש לנו יתרון בעניין הזה, יש לנו יתרון בגנים, יש לנו יתרון של חשיבה יותר מפותחת.
משה גפני: אנחנו מקבלים פרסי נובל, אנחנו מקבלים יותר ממה שמקבלים אומות אחרות הרבה יותר גדולות מאתנו.
משה גפני: ומדינת ישראל הייתה חייבת להשקיע בזה, להשקיע בהון האנושי, בחשיבה, בפיתוח הנושא של המחקר ופיתוח בכלל ושל הרובוטיקה בפרט.
משה גפני: אני מברך אתכם התלמידים על ההצלחה שלכם.
משה גפני: אני מברך אותך, אדוני ראש המועצה, על זה שבעיר שלך יש הצלחה כזאת.
<מיכאל ביטון: אני מחליף אותו.
משה גפני: אה, אני מברך אותך, עמרם מצנע.
עמרם מצנע: במה התברכתי?
משה גפני: שהיית ראש מועצה בירוחם.
משה גפני: ואני מברך את ירוחם כולה.
משה גפני: בכל מקרה, אנחנו בוועדת המדע והטכנולוגיה עוסקים עכשיו, מחר אנחנו ממשיכים את הדיון - - -
עמרם מצנע: אתה, דרך אגב, לא שמעת את הילדים, אבל אני רוצה לספר לך, שזה שילוב של ילדים מהתיכון הכללי עם הישיבה התיכונית, עם אולפנת בנות.
עמרם מצנע: ושמענו על הכנסה ושיתוף גם עם בית-הספר החרדי.
משה גפני: נכון, הוא אמר לי.
משה גפני: אני מברך על כך, אני חושב שזה הליך מבורך וחשוב מאוד.
משה גפני: התהליך הזה הוא תהליך באמת שצריך לקדם אותו.
משה גפני: אני אמרתי, ובזה אני מסיים, אנחנו דנים בחוק של הקמת הקרן לרווחי הנפט והגז, שהמשמעות של העניין, אנחנו מדברים בשנים הבאות על סדרי גודל של 500 מיליארד שקל.
משה גפני: אנחנו כולנו מקווים שזה באמת יצליח, מדינת ישראל הופכת להיות מעצמת גז, היא הופכת להיות מדינה מאוד עשירה מבחינת העניין הזה.
משה גפני: זה לא פותר את הבעיה של התעסוקה, זה לא פותר את הבעיה של מה שהיה בהולנד עם המחלה ההולנדית, זה תלוי עכשיו איך אנחנו נעשה את זה.
משה גפני: ואני מתכוון בתוך החוק הזה להכניס גם את הנושא של המחקר ופיתוח.
משה גפני: וגם עכשיו, מה שאני מתוודע על העניין הזה של הרובוטיקה, אני חושב שאם אנחנו מדברים על הדורות הבאים, ואנחנו יודעים מה הולך להיות גם בחיים האזרחיים וגם בחיים הביטחוניים, במדינה מסודרת ושהיום אני מופקד על העניין הזה, צריך לחשוב על הטווח הארוך ולהיכנס לתוך העניין.
משה גפני: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, אני מאוד סומך עליך.
עמרם מצנע: הבנתי, אתה הולך לאיזשהו מקום.
משה גפני: כן, אבל שר האוצר, אני צריך לריב אתו על הכסף בוועדת הכספים.
עמרם מצנע: על הכסף או על הרבנים?
משה גפני: הרבנים – עזוב.
משה גפני: איזה רבנים?
עמרם מצנע: הרבניות, סליחה.
משה גפני: לא, הרבניות זה לא נוגע לשר האוצר.
משה גפני: אני מברך אתכם ותודה רבה.
עמרם מצנע: תודה לחבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
עמרם מצנע: האם יש פה נציג מ-FIRST?
<בני קדר: אני אחד מהיבואנים של הארגון הזה.
<בני קדר: ובהזדמנות זו אני רוצה לברך את היזם האמיתי, זה אלוף במילואים אביהו בן-נון, שיחד אתו הבאנו את הדבר הזה.
<בני קדר: ומיותר לציין שאני שומע את כולם מדברים על זה כאילו זה דבר כל כך חופשי וכבר טבוע אצלנו הרבה שנים, וזה נחת לא נורמלי.
<בני קדר: אני רוצה לומר בכמה מילים מה ההבדל, בכלל את ההיקף.
<בני קדר: השנה היו לנו 47 קבוצות כדוגמת בית-הספר בירוחם של התיכונים.
<בני קדר: היו לנו 285 קבוצות FLL של חטיבות הביניים, ושנה שנייה שאנחנו עושים את הפיילוט עם ילדים בבתי-ספר יסודיים, 120 קבוצות.
<בני קדר: להערכתי בסביבות 4,500 ילד מעורבים מעורבות ישירה בפרויקט, ועוד כמה עשרות אלפים שמסתכלים מסביב מה קורה בבית-ספר.
<בני קדר: ואני רוצה בכמה מילים, באמת אני אקצר, אלי ברק, שזכה אצלנו כמנטור השנה, אמר פה דבר מאוד עקרוני.
<בני קדר: בעינינו הרובוט הוא בסך הכול כלי.
<בני קדר: אם היינו מוצאים משהו יותר סקסי, יותר מעניין ויותר מושך את הילדים, היינו מביאים את זה.
<בני קדר: מצאנו שהרובוט זה הדבר האולטימטיבי.
<בני קדר: זה עושה טוב, בנות מצטרפות לזה, בנים מכל הגילאים.
<בני קדר: אני אתן לכם דוגמה.
<בני קדר: בשבוע שעבר ישבתי בכסייפה, ואנחנו הולכים להקים קבוצה בדואית שנה הבאה, שלושה בתי-ספר שם.
<בני קדר: ומפקד נבטים, דיברתי אתו בשבוע שעבר, והוא אמר: הזדמנות נדירה לעבוד עם החבר'ה האלה, במירכאות הם פעם ישבו באדמות של החבר'ה מנבטים היום, אז נעשה פה אולי איזה תיקון היסטורי קטן.
<בני קדר: אנחנו הולכים לדחוף את זה בכוח, בעינינו זה חשוב מאוד.
<בני קדר: עד כמה שאני יודע כבר פנו גם לירוחם לנסות לעזור בקטע הזה אחרי הדיון.
<בני קדר: אני רוצה לומר: יושבים פה משני צדי פרופסורים מכובדים מהטכניון, כפתורי ואלון וולף, אנחנו פה 60% מהוועד המנהל של FIRST, אביהו ועוד דוקטורית אחת מהמכללה הטכנולוגית בחולון.
<בני קדר: יש לנו למעלה מ-300 מתנדבים, אנחנו מרימים את כל הארגון הזה עם שלושה אנשים בתשלום, שלוש בנות מקסימות שהם מכירים אותן היטב בירוחם, חוגגים עשור.
<בני קדר: יש סיכוי שהשנה גם נקיים את התחרות האירופית בארץ.
<בני קדר: האירופים רוצים את זה, זה חשוב לנו מאוד, אם נצליח להרים כסף.
<בני קדר: אני רוצה לומר בכמה מילים, מה החסמים להגדיל את זה.
<בני קדר: אנחנו עם עופר, יש לנו חלום שבכל חטיבות הביניים יהיה FIRST.
<בני קדר: זה יביא אותנו לכמעט 1,000 בתי-ספר, מבחינתנו זה משהו מטורף לגמרי.
<בני קדר: החסמים זה מורים, אין מספיק מורים.
<בני קדר: ונאמר פה על-ידי ראש מועצת ירוחם דבר מאוד חשוב: הפילנתרופיה בארץ זקוקה לבעיטה רצינית בישבנה.
<בני קדר: לעומת מה שאנחנו רואים בארצות-הברית, כל בית-ספר שם בא מאחוריו עם "ג'נרל מוטורס" עם "ג'ונסון אנד ג'ונסון", כנופיות חזקות, אנחנו מאוד מתקשים עם התעשייה.
<בני קדר: השנה החלטנו בוועד אצלנו שאנחנו מתנפלים על התעשייה – מאוד קשה.
<בני קדר: אנחנו מגייסים כל שנה 1.3 מיליון דולר.
<בני קדר: הרוב זה, אגלה לכם סוד, מהחברים שלי יוצאי חיל האוויר – ככה זה נראה.
<בני קדר: משרד החינוך מזה שנתיים באמת מעלה את התקציבים, אבל עדיין חלק יחסית קטן אצלנו.
<בני קדר: רוב הכסף, אני אתן לכם דוגמה: ראש עיריית תל-אביב נותן לנו את היכל הספורט בעלות של כ-400,000 שקל שאנחנו לא צריכים לשלם, מממן חמש קבוצות.
<בני קדר: עכשיו, ובזה אני מסיים, ההבדל הגדול בין קבוצה מצליחה ולא זה לא הילדים, אני אגיד לכם את האמת.
<בני קדר: אני רואה ילדים טובים בכל מקום.
<בני קדר: בקריית-שמונה מדהימים, בירוחם, בכל מקום.
<בני קדר: הנהלת בית-הספר והרשות המקומית עושים את כל ההבדל.
<בני קדר: מה שנקרא אצלנו בעסקים מחויבות הנהלה.
<בני קדר: איפה שיש מחויבות הנהלה זה רץ מדהים.
<בני קדר: ובירוחם ראיתם דוגמה – מצוין.
<בני קדר: נשיא הטכניון החליט לפני כמה שבועות להכיר בתוכנית שלנו כתוכנית פורמלית של הטכניון.
<בני קדר: אנחנו FIRST פורמלית היום כפופים לנשיא הטכניון, מקבלים את כל השירותים מהטכניון.
<בני קדר: מי שתורם ל-FIRST מוכר לצרכי מס כי הוא תורם בעצם לטכניון, ואני מקווה שזה ייתן boost מאוד גדול גם ברמת תמיכות.
עמרם מצנע: החיבור בין חיפה לירוחם הוא חיבור טוב.
<בני קדר: ואני אומר לראש העיר חיפה לשעבר, שאם יש שתי ערים בארץ שמאוד מאכזבות אותי בנושא FIRST זה העיר שאנחנו יושבים בה עכשיו וחיפה.
<בני קדר: בעיני חיפה, שמת"ם למרגלותיה, הייתה צריכה להחזיק לפחות חמישה בתי-ספר.
<בני קדר: אני יכול להגיד לכם שאני מרעות, לקחתי החלטה עם ראש העיר, אנחנו בתוך שלוש שנים עוברים את תל-אביב, החלטנו כל שנה עוד FRC.
<בני קדר: היום יש לנו שתי קבוצות, שנה הבאה יש שלוש.
יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל, יש לי ב-14:00 פגישה.
יעקב פרי: תודה רבה לכם.
יעקב פרי: בהצלחה.
עמרם מצנע: אני זוכר באמת את הפגישה הראשונה עם אביהו שסיפר לי על הפרויקט הזה, ובאמת התחברנו.
עמרם מצנע: זה המקום דרך אגב להודות לאיש חשוב שהיה בתחילת הדרך בירוחם ואחר כך עבד גם אצלכם, יהבי שגיב זכרונו לברכה, שהיה מאוד פעיל בתחום הזה ובעצם אני חושב שהוא גם זה ששכנע אותי בתחילת הדרך בכלל להיכנס לנושא הזה.
<בני קדר: הוא זכה באירוע מאוד מכובד בתחרות, שנפרדנו, הזמנו את אשתו וכבדנו אותו מאוד.
עמרם מצנע: אנחנו עוד נשמע כמה אנשים ואנחנו נסכם.
עמרם מצנע: פרופ' צבי שילר, יושב-ראש האיגוד הישראלי לרובוטיקה.
<צבי שילר: זהו, זה כובע אחד שבו אני משמש.
<צבי שילר: כובע אחר זה יושב-ראש הכנס הישראלי לרובוטיקה שיתקיים בעזרת השם בנובמבר.
<צבי שילר: כל הוועדה, חברי הוועדה של ועדת החינוך וועדת המדע, מוזמנים, כמובן גם השר.
<צבי שילר: משרד החינוך ומשרד המדע הביעו את תמיכתם בכנס, אני מאוד מקווה ששני המשרדים האלה יצטרפו ביחד ויוציאו אותנו מהאי-ודאות שאנחנו כרגע נמצאים בה.
<צבי שילר: והכנס הזה למעשה יציג את כל התוצאות או תוצרים של תעשיית הרובוטיקה הישראלית, בנוסף לתוצרים של מערכת החינוך הישראלית, שאנחנו מקווים מאוד שיציגו וכל העולם יבוא ויראה את זה.
<צבי שילר: עכשיו, הכובע השני, אני פרופ' באוניברסיטת אריאל, האוניברסיטה הצעירה בארץ, שבה הקמתי את המחלקה להנדסת מכונות ומכטרוניקה, שלמעשה המיקוד שלה הוא רובוטיקה.
<צבי שילר: והקמתי את המחלקה כדי שתכשיר את כוח האדם למהפכת הרובוטיקה הישראלית.
<צבי שילר: עכשיו, כיושב-ראש האיגוד הישראלי לרובוטיקה אני מסתכל על נושא הרובוטיקה בזווית קצת יותר רחבה, ולמעשה בקלות אפשר לזהות שאנחנו נמצאים בעיצומה של מהפכת רובוטיקה בעולם.
<צבי שילר: התפקיד שלנו באיגוד זה למעשה להפוך את ישראל למעצמת רובוטיקה עולמית.
<צבי שילר: מה שראינו כאן זה קצה הקרחון של מצוינות בתחום הרובוטיקה במערכת החינוך, והרבה תודה ליזמים של מערכת FIRST וכל העושים במלאכה.
<צבי שילר: וזה לא פלא שהתלמידים הישראלים מצטיינים בעולם אבל גם התעשייה הישראלית מצטיינת במה שהיא עושה.
<צבי שילר: גם התעשייה וגם האקדמיה.
<צבי שילר: הבעיה מכיוון התעשייה זה שהתעשייה מאוד קטנה.
<צבי שילר: זאת אומרת אנחנו עושים את זה בצניעות רבה, אבל כל מה שאנחנו עושים זה מצוין.
<צבי שילר: עכשיו, כדי שנצטרף למהפכת הרובוטיקה העולמית ונהפוך למעצמת רובוטיקה צריך להגדיל את כל התפוקות האלה.
<צבי שילר: זאת אומרת, מתעשייה שכרגע מונה סדר גודל של בין 10 ל-20 חברות שעוסקות ביצירת מוצרים רובוטיים, אני חושב שזה צריך לגדול ל-50 או 100 כדי שנהיה על המפה במפה העולמית.
<צבי שילר: עכשיו, מה צריך לעשות בשביל זה?
<צבי שילר: כמובן, חינוך זה השלב הראשון.
<צבי שילר: וכשמדברים על חינוך או לימודים ברובוטיקה, אני הייתי רוצה להסתכל יותר על צד החינוך.
<צבי שילר: זאת אומרת, אנחנו רוצים לחנך אנשים לתחום הרובוטיקה, וזה אומר תוכניות לימודים שמשלבות את כל התחומים שד"ר עופר רימון הזכיר אותם.
<צבי שילר: זאת אומרת, רובוטיקה זה לא רק פיזיקה, זה לא רק מתמטיקה.
<צבי שילר: זה גם מכונות וגם אלקטרוניקה, וגם מחשבים, גם תכנות, וזה בכלל לא פשוט.
<צבי שילר: צריך להתארגן, להיערך, כדי לחנך את התלמידים, כדי שיוכלו להתעסק בבעיות מורכבות כאלה.
<צבי שילר: צד אחר בנושא החינוך, זה בשביל מה אנחנו צריכים רובוטיקה.
<צבי שילר: זאת אומרת, כאן דיברו שרובוטיקה משמש כדי להכניס תלמידים או לעודד אותם לחינוך טכנולוגי, אבל לא רק.
<צבי שילר: הרובוטיקה מתפתחת בעולם כי יש לה צורך.
<צבי שילר: ואחד הצרכים שהוא, ואני שמח שהתלמידים בירוחם קלטו את זה, זו למעשה אחת הסיבות או אחת המטרות ברובוטיקה, זה לעזור לאוכלוסיות חלשות.
<צבי שילר: זאת אומרת, אני לא מכיר תחום אחר שיכול לעזור כל כך לאוכלוסיות חלשות או נזקקות כמו תחום הרובוטיקה, ואני חבר בוועדה בין-לאומית של IEEE, שזה איגוד האלקטרוניקה העולמי או נגיד האמריקני, וקמה שם ועדה לנושא של humanitarian robotics, ואני רוצה את הפעילות הזאת לחזק בארץ.
עמרם מצנע: תודה לפרופ' שילר.
עמרם מצנע: פרופ' פיקארד, בבקשה.
<נח דנא-פיקאר: אני הנשיא של בית-הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, בית-ספר שמכשיר מהנדסים למקצועות ההיי-טק, ואני רוצה לברך את כל היוזמים של הפעילויות האלה, את כל הארגונים הוולונטריים או הלא וולונטריים, וכל הצעירים והמורים והמדריכים שלהם, כי זה משהו מאוד מאוד חשוב.
<נח דנא-פיקאר: אם לפני כשנה וחצי סטף ורטהיימר פרסם מאמר שבו הוא אמר שבמדינת ישראל חסרים כ-5,500 מהנדסים, אני לא יודע אם המצב השתפר הרבה בשנה וחצי, אבל על מנת שכן נוכל לשפר את המאזן הזה אנחנו צריכים לעשות משהו כדי שאנשים יבואו ללמוד.
<נח דנא-פיקאר: הייתה גם סטטיסטיקה שהתפרסמה באיזשהו מקום לפני כמה חודשים, שמראה לפי הישובים שלהם לאיזה לימודים הולכים.
<נח דנא-פיקאר: אז יש ישובים שהולכים לכל מיני מקצועות, אני לא מזלזל בהם – עריכת-דין או ראיית חשבון, מינהל עסקים וכו'.
<נח דנא-פיקאר: אבל יש ישובים שמתמחים דווקא בלשלוח את התלמידים, את הילדים, את הצעירים שלהם, ללמוד הנדסה וללמוד לקראת מקצועות שתורמים גם לתל"ג של מדינת ישראל.
<נח דנא-פיקאר: והישובים האלה הם דווקא ישובים כמו ירוחם והישובים של הצפון או של הנגב, ישובים אחרים.
<נח דנא-פיקאר: אני חושב שצריכים לעשות הרבה, והרבה יותר ממה שאנחנו עושים.
<נח דנא-פיקאר: לקחת תלמידים בגילאים של חטיבת הביניים ושל התיכון זה חשוב, כי ככה נותנים להם חשק לדברים האלה, ואני מתחבר מאוד למה שאמרת לגבי האינטרדיסציפלינריות של הדבר.
<נח דנא-פיקאר: לדוגמה בכל מחלקה בהנדסת תעשייה וניהול מלמדים רובוטיקה.
<נח דנא-פיקאר: אצלנו הקמנו מעבדה לרובוטיקה בתקציב גדול מאוד על מנת שהתלמידים ייחשפו, ילמדו את מה שהם צריכים ללמוד, ולא משנה אחר כך באיזה סוג חברה הם יעבדו, אבל הם צריכים להכיר את התחום הזה ולשלב אותו בצורה נורמלית בעבודה שלהם אחר כך.
<נח דנא-פיקאר: יש גם תלמידים שבאים ממחלקות אחרות שהפרויקט שלהם, הם לומדים לקראת תואר מהנדס בתחום אחר, אלקטרוניקה או תוכנה וכו', אבל הם עושים את הפרויקט שלהם במעבדה לרובוטיקה והדבר הזה הוא מאוד מאוד חשוב.
<נח דנא-פיקאר: אני רוצה רק להוסיף מילה אחת.
<נח דנא-פיקאר: אולי תופתעו, זאת הפעם הראשונה שאני בפורום שמדברים כל כך הרבה על רובוטיקה ואף אחד לא הזכיר את החוקים לרובוטיקה של אסימוב.
<נח דנא-פיקאר: פלא פלאים.
<נח דנא-פיקאר: ואני צריך לומר שיש לנו עוד added value לכל הדברים האלה, וזה הוזכר במצגת שלכם, ואולי מוזר שאני כראש מוסד להשכלה גבוהה שדוגל במדע יישומי אגיד: הערכים החברתיים שיש כאן הם עצומים בשביל מה שאנחנו צריכים לעשות במדינה הזו.
<נח דנא-פיקאר: השילוב של אוכלוסיות שונות, העובדה שמדינת ישראל שקבעה לעצמה וחרטה על דגלה שצריכים להביא אוכלוסיות מסוימות לעבודה ולתעשייה וכו', אולי עוד לא הפנימה שככה עושים את העבודה על מנת לשלב ולשלב מוקדם כמה שיותר, וככה השילוב הזה יביא את האנשים להכיר ולהוקיר אחד את השני ולפתח.
<נח דנא-פיקאר: אז אומנם כשאנשים חושבים רובוטיקה הם חושבים בדרך כלל על אלקטרונים ממוחזרים ובסיסי גרובנר כדי לתאר את המשוואות, אבל בסופו של דבר יש added value עצום למדינה.
<נח דנא-פיקאר: הממשלה צריכה להירתם, ועדת החינוך, ועדת המדע, יכולות להיתרם ולעשות הרבה כדי לעזור לנו לעזור להם.
עמרם מצנע: מהטכניון אני מבין, בבקשה.
<מנחם כפתורי: שמי מנחם כפתורי, אני כבר פרופ' אמריטוס כך שאני יכול קצת להסתכל מלמעלה על הדברים.
עמרם מצנע: אתה יכול להגיד את מה שאתה חושב באמת.
<מנחם כפתורי: אני אגיד.
<מנחם כפתורי: שני דברים.
<מנחם כפתורי: קודם כול, אני רוצה להזכיר לעמרם, אני לא יודע אם הוא זוכר, בתחרות הראשונה של FIRST אני הזמנתי אותו בתור שופט, כי רצינו להראות לילדים שהאנשים החשובים שמנהלים את המדינה משתתפים יחד איתם בדברים האלה, מקדישים לזה חשיבות.
<מנחם כפתורי: לצערי הרב נמנע ממנו, מכיוון שהוא לא מצא מישהו לקזז אותו בהצבעות באותו יום בכנסת.
<מנחם כפתורי: זה סיפור, אבל אני זוכר ויש לי האימיילים.
<מנחם כפתורי: אבל השתתף שר המדע בתור שופט וגם המנכ"לית של משרד המדע.
<מנחם כפתורי: זאת הייתה התחרות הראשונה שהייתה בחיפה.
<מנחם כפתורי: עכשיו, אני רוצה להזכיר עוד דבר אחד.
<מנחם כפתורי: בני, ידידי, דיבר על הבאת הפרויקט.
<מנחם כפתורי: אני לא יכול שלא להעיר לו רק דבר אחד, וזה אני חושב היה השילוב המנצח, היה כאן שילוב בין שתי מוסדות שכל אחד ראה אולי את הצד שלו אבל לכולם הייתה מטרה אחת משותפת.
<מנחם כפתורי: וזה היה "GM", הצד של התעשייה, עם הקשר עם מי שדחף אותנו להביא את זה, אני מהצד של הטכניון באותו זמן בתור אחד מנושאי התפקידים שהיה לי, וכך הצלחנו לעשות את זה ביחד.
<מנחם כפתורי: והתחרות הראשונה הייתה באמת בחיפה עם 12 בתי-ספר.
<מנחם כפתורי: כשאני רואה היום לאן הגענו – אני את שלי עשיתי.
<מנחם כפתורי: אני אמשיך להתנדב, אבל אני חושב שכולנו יכולים פשוט לטפוח על השכם.
<מנחם כפתורי: עכשיו, דבר נוסף.
<מנחם כפתורי: שוב, אני באמת מדגיש את מה שאלי ומה שבני אמרו.
<מנחם כפתורי: זה לא הרובוטיקה, אני בכלל כימאי, מה לי ולרובוטיקה.
<מנחם כפתורי: ותשימו לב, מה הם זכו, ילדי ירוחם, הם זכו במה שנקרא פרס ה-Chairman.
<מנחם כפתורי: זה לא פרס על הרובוטיקה, זה פרס על עבודה בקהילה.
<קריאה: ובכימיה.
<מנחם כפתורי: גם לא בכימיה.
<מנחם כפתורי: כימיה בין אנשים – כן.
<מנחם כפתורי: זאת השנה התשיעית שזוכים בזה, כל שנה זוכה קבוצה בפרס ה-Chairman, וכל שנה אנחנו נחשפים לדברים שהם הרבה מעבר לרובוטיקה.
<מנחם כפתורי: ואני מחזיק פה מכתבים של ילדים שכותבים על FIRST, איזה משמעות זה עשה להם בחיים שלהם, כמה הדבר שינה את גישתם לחיים, את הנושא של העבודה בקבוצה.
<מנחם כפתורי: זה לא לימוד באוניברסיטה או בטכניון לקראת מומחה לרובוטיקה, זה משהו אחר לגמרי.
<מנחם כפתורי: ואני חושב שזה הדגש שאנחנו צריכים באמת להסתכל עליו ולהעריך את התוכנית.
<מנחם כפתורי: אני כמובן מדבר בשם התוכנית שלי, של רובוטיקה.
<מנחם כפתורי: זה מה שרציתי להוסיף.
עמרם מצנע: מישהו שחשוב שיאמר משהו שפספסנו?
<איגור ורנר: אני פרופ' איגור ורנר מהטכניון מהמחלקה לחינוך.
<איגור ורנר: אני רוצה לדבר על נושא הכשרת מורים.
<איגור ורנר: מורים פה הוזכרו כמישהו שחוסם.
<איגור ורנר: אני רוצה לספר לכם על תוכנית "מבטים" שהוקמה בטכניון לפני כשנה וחצי.
<איגור ורנר: נשיא הטכניון החליט שכל בוגר הטכניון יכול לחזור וללמוד, לעשות תואר נוסף בחינוך ולתרום לחינוך בארץ.
<איגור ורנר: כתוצאה - - - אני מרכז מגמה טכנולוגית, לומדים עכשיו 50 סטודנטים שהם מהנדסים, מהנדסי מכונות, מהנדסי תעשייה וניהול, אנשים מאוד מוכשרים, מאוד נאמנים לתרום לקידום החינוך הטכנולוגי בארץ.
<איגור ורנר: אז לגבי התוכנית הזאת, יש לנו גם אנשים שכבר מלמדים בבתי-ספר, יש אנשים שרוצים ללמוד, עכשיו בודקים את זה.
<איגור ורנר: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך עזרה כדי לשלב את האנשים האלה במערכת.
<רפאל ערבות: שמי רפי ערבות, אני בשני כובעים כאן.
<רפאל ערבות: קודם כול כנציג של ועדת החינוך של התאחדות התעשיינים אני רוצה לומר כמה מילים.
<רפאל ערבות: התאחדות התעשיינים פעילה כעשור בתחום הזה, בשנים האחרונות בצורה מאוד הדוקה עם משרד החינוך ועם עופר רימון שיושב כאן מולנו.
<רפאל ערבות: אנחנו מאמצים בתי-ספר בתוכניות שונות, לא רק ב-FIRST, וקמים היום שני מרכזים להדרכה שרובוטיקה יושבת בתוכם, גם בבאר-שבע וגם בחיפה דרך אגב.