GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות בייט-מרום: בסגל האוניברסיטה הפתוחה ההתפלגות היא בין הנושאים והיא מסורתית, זאת אומרת במדעי הטבע יותר גברים, במדעי הרוח יותר נשים, זה ברור לגמרי בסגל, יש יצוג בולט של נשים בדרגת מרצה אבל אפקט המספריים קורה אחר כך.
רות בייט-מרום: בוועד המנהל ובראשי מחלקות 50% ו 50%.
גלית לוי: אני רוצה לברך את חברת הכנסת על קיום הדיון החשוב הזה וכן את חברי הכנסת שמצאו זמן בלוח הזמנים הצפוף, לבוא ולחשוב על הנושא הזה.
גלית לוי: אנחנו נוותר על המצגת גם מפאת קוצר הזמן וגם כדי להציג את המסרים בצורה יעילה.
גלית לוי: בחרתי הבוקר לבוא ולשתף אתכם במה שעושה חברת אינטל, הן ברמה הבינלאומית והן במדינת ישראל כדי לתמוך בנות ונשים לקידומן בתחום המדע והטכנולוגיה.
גלית לוי: חברת אינטל העולמית חרטה על דיגלה כחלק מחמשת הנושאים החשובים שהיא מקדמת בעשור האחרון, את נושא קידום נשים ובנות למדע וטכנולוגיה.
גלית לוי: הצורך המיידי ביותר היה בהעלאת המודעות.
גלית לוי: דיברנו כאן על תת מודע ועל השאלה איך כדאי למתג את הנושא של המדע והטכנולוגיה כתחום עיסוק יוקרתי יותר, מקדם יותר ולכן אנחנו מקיימים ברחבי העולם קמפיין שנקרא “she will!” והוא באמת מעודד את כל הגורמים לגרום לבנות ולנשים לבחור במסלול כזה.
גלית לוי: במדינת ישראל אינטל היא אגב, המעסיק בתחום ההייטק של המספר הגבוה ביותר של נשים, 22% נשים מכלל העובדים שהן אגב, אם נסתכל על הפילוח שלהן, נמצאות בשדרה הניהולית, המרכזית, בתחומי ההנדסה ובכל תחומי העיסוק שלנו כחברה.
גלית לוי: הנהלת אינטל מונה 30% נשים שהן בעמדות מפתח ואצלנו זה 'חברה מביאה חברה'.
גלית לוי: אם דיברנו על 'חבר מביא חבר', אז גם מנכ"לית אינטל, מקסים פסברג, שביקשה להתנצל על שלא יכולה להיות כאן, היא דוגלת באותה גישה של יושבת הראש, לפיה היא לא מאמינה בהשוואה או באפליה, היא חושבת שנשים הן טובות בזכות מה שהן, ועדיין עם זאת, הלך הרוח בארגון הוא 'חברה מביאה חברה' ומשמעו גיוסים מוצלחים מאד.
גלית לוי: לגבי קידום נשים ובנות ומדע, אנחנו חוברים לגופים רבים, לאוניברסיטאות, לעמותות, למרכזי מחקר ולמעבדות, כדי לעודד בנות בנקודת זמן שהיא קריטית מבחינת תהליך קבלת ההחלטות, לפני בחירה במגמות כי זיהינו שהצורך, כדי להרחיב את זרימת הנשים ולקדם אותן אחר כך בתחום המדע והטכנולוגיה, הצורך הוא לעזור להן לקבל החלטה לעשות בגרות איכותית, לא במובן של איכותי אלא בגרות ריאלית, פיזיקה מתימטיקה ומידעים מדוייקים.
גלית לוי: ולכן, מה שאנחנו עושים יחד עם חברות הייטק נוספות ויחד עם הטכניון, עם האוניברסיטה העברית, עם מעבדות בלמונטה, עם משרד המדע ומוזיאון המדע – אנחנו מקיימים פרוייקטים של התנדבות של נשים, הן נשים שאצלנו עובדות ויכולות להיות גם roll model, מודל לחיקוי, אנחנו מאמצים את אותן בנות, מסייעים להן גם בהיבט של שיעורים פרטניים כדי להעלות את רמת הלימודים שלהן ולסייע להן להתקדם לכיוון של תעודות בגרות - --
רונית תירוש: אתם לא עובדים גם עם משרד החינוך?
גלית לוי: בוודאי, בשיתוף, יש לנו הסכם עם משרד החינוך בנושא, שזה גם - - -
רונית תירוש: פריסה ארצית?
גלית לוי: פריסה ארצית.
גלית לוי: כרגע אנחנו מתמקדים בקמפוסים ומרחיבים את זה לפריסה ארצית.
גלית לוי: יש לנו חמישה קמפוסי ברחבי הארץ, המון בנות בתכניות האלו מגיעות למעבדות שלנו בחיפה, בקרית גת, הן נחשפות לשאלה מהו עולם מחקרי, מהי המשמעות של מחקר, מהי סביבה יוצרת ומעוררת מחשבה של מחקר ופיתוח.
גלית לוי: ביחד עם גורמים מאד רבים אנחנו מנסים לעזור ולעודד את הבנות האלו לבחור במקצועות האלה כי זה נראה לנו יעד מאד חשוב.
גלית לוי: גם המדינה, גם התעשיה וגם הבנות, כולם יוצאים נשכרים מן היוזמה היפה הזאת.
גלית לוי: אם אני יכולה לצאת מכאן בקריאה ולבקש מכולם להתרכז באותו יעד.
גלית לוי: יש המון רצון טוב של המון גורמים וכולם רוצים לשפר את המצב אבל כדי שתהיינה יותר בנות באקדמיה אז יש לפעול בשלב המוקדם.
גלית לוי: כי אז יותר בנות שמתחילות בבחירת מסלול בגרות כזה אחר כך עוברות ללימודים גבוהים ואחר כך משתלבות בתחומי מפתח, אם זה בפרסי נובל, אם זה בכל ההיבטים של המשק ולכן, אנחנו חושבים שזוהי נקודת ההשפעה הכי משמעותית בתהליך.
גלית לוי: לכן את כל המשאבים שלנו אנחנו מנתבים לשם.
גלית לוי: סיפור אחד קטן לסיום, התחלנו בפרוייקט הזה לפני מספר שנים והגיעה אלינו בחורה בדואית מערארה בדרום.
גלית לוי: היא בת למשפחה של ארבעה עשר ילדים ולא כל כך מצאה את דרכה.
גלית לוי: היא נקלעה לאיזשהו brochure בדרך והגיעה אלינו ושאלה: איך מה אפשר לעשות אז בשיתוף עם עמותת תפוח ועם פרויקטים שיש לנו במשרד החינוך ליווינו אותה, נתנו לה הדרכה, היום היא מרכזת מרכז הדרכה בדרום לחינוך טכנולוגי, היא מכשירה בנות איך בעצמן ללמד בנות נוספות ואיך לגרום לכל הנושא הזה להיות חלק מן השיח הציבורי.
גלית לוי: היא מהווה דוגמה על הדרך שהיא הצליחה בה ואנחנו מאד גאים בה.
גלית לוי: אני מודה לכולכם.
מיכל סגלוב: כמהנדסת תוכנה בגוגל ישראל, אביא ראיה דומה לזו של אינטל, רק מן הצד של התעשיה ופחות אקדמית.
מיכל סגלוב: בהשכלתי אני מהנדסת תוכנה, יש לי תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון, תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב - - -
רונית תירוש: כמה היו אתך?
מיכל סגלוב: בתואר שני היו פחות.
מיכל סגלוב: זו שאלה טובה, בדרך כלל אני זוכרת מספרים מדוייקים.
מיכל סגלוב: בהקשר לשאלה הזו תמיד שמתי לב שאני יחסית נמצאת במיעוט בסביבות שהייתי בהן, גם בעבודות שונות שעבדתי בהן וגם באקדמיה.
מיכל סגלוב: תמיד זה הפריע לי אבל משהו לפני ארבע שנים, כשהתחלתי לעבוד בגוגל יחד עם מהנדסת נוספת, דניאלה רייכמן, החלטנו שאנחנו רוצות לעשות משהו ולשנות את המצב.
מיכל סגלוב: בגוגל מאפשרים לנו, יש משהו שנקרא "פרוייקט 20%" שבעצם 20% מן הזמן של המהנדסים יכול להיות מוקדש לפרוייקטים טכנולוגיים אחרים ואנחנו החלטנו שאנחנו רוצות לקדם נערות במדעים מדוייקים במסגרת "20% שלנו" זאת אומרת, יום בשבוע להקדיש לזה.
מיכל סגלוב: חשבנו על פרוייקט “mind the gap” אז הדבר הראשון שעשינו היה לנסות לזהות מתי נפתח הפער, מתי נשים נוטות to drift away, לפנות פחות ופחות למקצועות כמו פיזיקה, כימיה, מדעי המחשב והנדסות שונות, ומה שראינו ממחקרים שונים הוא שהפער נפתח, כפי שנאמר, בחטיבת ביניים.
מיכל סגלוב: לכן החלטנו שאנחנו רוצות לפנות לקהל היעד הזה שהוא בנות בחטיבות ביניים.
מיכל סגלוב: הדבר הבא שניסינו לעשות הוא לחשוב מדוע הדבר הזה קורה.
מיכל סגלוב: ההיפותיזה שלנו, ושוב, זו השערה שהיתה לנו והיא שיש מספר גורמים ואחד מהם הוא שיש סטיגמות על מקצועות ההנדסה ומדעיים מדוייקים כמקצועות יחסית סוליסטים זאת אומרת שהעבודה שם היא לא שיתופית, כמקצועות מאד תחרותיים וכמקצועות לא נשיים.
מיכל סגלוב: חלק מן הענין הזה נובע, לדעתנו, ממחסור של roll models, דמויות לחיקוי.
מיכל סגלוב: או אז החלטנו שמה שאנחנו רוצות לעשות זה להפגיש את הנערות האלו עם דמויות לחיקוי והיבט נוסף שהיה הוא שהיות ולא היה לנו הרבה זמן לעבוד על זה אלא רק 20% מן הזמן שלנו, אז החלטנו שאחד הקווים המנחים יהיו לפנות לקהלים כמה שיותר רחבים וכמה שיותר גדולים במסגרת הזמן.
מיכל סגלוב: התכנית “mind the gap” היא תכנית של ביקורים במשרדי גוגל.
מיכל סגלוב: מדי חודש אנחנו מארחות קבוצות, כל פעם קבוצה אחרת של חמישים בנות, הבנות באות מבתי ספר שונים, היו בנות מכל הארץ, והביקור הוא ביקור של שעתיים כשהמטרה היא במשך השעתיים האלה לשנות או לנסות לשנות את התפיסות השגויות שיש להן על מדעי המחשב.
מיכל סגלוב: הביקור מורכז משלושה חלקים, החלק הראשון הוא הרצאה טכנית, בדרך כלל היא על איזושהי טכנולוגיה או מוצרים של גוגל או על השאלה איך מדעי המחשב באים לידי ביטוי בחיי היומיום שלנו ולמה בעיניי מדעי המחשב או מדעים מדוייקים בכלל, זה מקצוע כל כך מאתגר ומעניין.
מיכל סגלוב: אחר כך יש פאנל שבו בדרך כלל יושבות שתיים או שלש מהנדסות, אנחנו קצת מספרות לבנות על עצמנו, איך אנחנו היינו בגילן ונותנות להן דמות לחיקוי.
מיכל סגלוב: סוג השאלות שבדרך כלל עולה מן הבנות במפגשים האלה הוא למשל האם אנחנו יושבות לבד מול המחשב שתים עשרה שעות?
מיכל סגלוב: איך נראה סדר יום שלנו?
מיכל סגלוב: מה התחביבים שלנו?
מיכל סגלוב: מה אנחנו אוהבות לעשות בחיים האישיים שלנו וגם הרבה שאלות סביב מסלול הקריירה: מה למדנו באוניברסיטה, מה היינו צריכות ללמוד בתיכון – שזה הצומת בו הן נמצאות כרגע, כדי ללמוד מדעים באוניברסיטה?
מיכל סגלוב: אנחנו הולכות, אפשר לראות סיור - - -
רונית תירוש: מה מסתמן אצלן כחשש, ממה הן חוששות?
מיכל סגלוב: בדרך כלל הן חוששות בעיקר מאופי העבודה, הן חושבות שהעבודה היא מאד סוליסטית, שיש הרבה תחרות, שהעבודה היא לא שיתופית, זה משהו שעולה וחוזר.
מיכל סגלוב: הן פחות שואלות דווקא על חיי משפחה כי הן מאד צעירות ולא חושבות - - -
רונית תירוש: אבל אם הן חושבות שהן צריכות לשבת שעות מול מחשב ולא לצאת החוצה עם החבר'ה, אז זה משחק תפקיד?
מיכל סגלוב: כן, בהקשר של חיים אישיים.
מיכל סגלוב: לפעמים הן שואלות על ילדים אבל האמת היא שבדרך כלל השאלות האלו באות מן הכיוון של המורות, פחות מן הבנות עצמן.
מיכל סגלוב: וגם מעניין אותן מה ההשפעה של מה שאנחנו עושים על אנשים אחרים, זאת אומרת, איך מדע משפיע על אוכלוסיה.
מיכל סגלוב: הסיור –וזו נקודה מעניינת, אנחנו מחלקות אותן לקבוצות ובהתחלה חשבנו שעיקר ההתלהבות תהיה מלראות את גוגל, את המשרדים ואת הגלידות שלנו במקררים אבל, מסתבר שנוצרת איזושהי אינטימיות בסיור, בגלל שהמורות לא נמצאות והרבה פעמים עולות שאלות אישיות וממש התייעצויות, בנות שואלות: יש לי ככה וככה, אני אוהבת מתימטיקה, מה כדאי לי לעשות?
מיכל סגלוב: אני חושבת ששם מאד בא לידי ביטוי של דמות חיקוי.
מיכל סגלוב: תכנית הביקורים היתה מאד מוצלחת, חברנו לאוניברסיטאות והתחלנו לערוך כנסים כל שנה.
מיכל סגלוב: בינתיים היו לנו במכון ויצמן, בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב כנס שמכיל תכנים דומים.
מיכל סגלוב: בנוסף, ערכנו מחקר בשיתוף עם פרופ' חזן מן הטכניון, מן הפקולטה להוראת המדעים, על השפעות הביקורים האלה על הבנות.
מיכל סגלוב: סך הכל היו 2,600 בנות בארבעת השנים שהתכנית קיימת.
מיכל סגלוב: חשוב לציין שזה קומץ, מספר חד ספרתי קטן של מהנדסות בגוגל שלקחו את זה בתור פרוייקט והגענו אל כל הבנות האלה, גם בעזרת מרכז מחשבה של ארגון המורים הארצי שחובר אותנו אל הקבוצות.
מיכל סגלוב: היו למעלה ממאה בתי ספר מארבעים ושתים ערים מכל המיגזרים, אנחנו דואגים שיהיה יצוג נכון גם לפריפרייה ולמיגזרים שונים.
מיכל סגלוב: ה"הייליטים" המעניינים הם שמעל 95% מן הבנות אמרו שהן היו ממליצות לחבר או חברה ללמוד מדעי המחשב או מדעים, גם בתיכון וגם באוניברסיטה.
מיכל סגלוב: זה בעיני מראה על שינוי תפיסה זאת אומרת, גם אם הן עצמן לא ילכו ללמוד את זה הן כן ילכו ויספרו לחברים שלהן.
מיכל סגלוב: מתוך הבנות שהצהירו שהן לא מעוניינות ללמוד מדעי המחשב 57% שינו את דעתן או הצהירו ששינו את דעתן, ובאמת אנחנו רואים עלייה במספר הנרשמים בשנה לאחר מכן למדעי למגמות מדעיות בתיכונים.
רונית תירוש: האם אתן עוקבות אחרי הבנות שאתן מארחות?
מיכל סגלוב: כן יש לנו מעקב, זה מאמר שפורסם, זה מעקב לטווח קצר, חילקנו שאלונים לפני ואחרי הביקור.
מיכל סגלוב: המעקב לטווח ארוך עוד לא הושלם אבל נתונים התחלתיים מראים ש 40% מן הבנות שמשתתפות בתכנית אחר כך בוחרות מדעי המחשב.
מיכל סגלוב: לסיום, אני רוצה לצאת, שוב, בפנייה.
מיכל סגלוב: התכנית הזו מאד קלה לשיכפול גם לדיסציפלינות מדעיות אחרות וגם לחברות אחרות והיינו שמחים מאד לעודד או לעזור במה שניתן לשכפול של התכנית ואלה הדוא"לים שאפשר לפנות אליהם.
אלה שטראוס: נאמר כאן הרבה על נושא קידום נשים במדע, נאמר גם שכדאי להתחיל את זה יחסית בגיל מוקדם.
אלה שטראוס: משרד המדע מתכוון לצאת בתכנית בזמן הקרוב, על מנת להגדיל את מספר הבנות שנרשמות ורוצות לפנות אחר כך לכיוון של מדעים כבר משלב חטיבת הביניים.
אלה שטראוס: הוא יעשה את זה בשילוב עם עמותת "עתידים" במשרד החינוך.
אלה שטראוס: כיום קיימת תכנית של קדם עתידים שהיא גם לבנים וגם לבנות בפריפרייה הגיאוגרפית.
אלה שטראוס: המטרה היתה לשים דגש על הנושא של שיתוף בנות.
אלה שטראוס: יבחרו שלושים בתי ספר באיזורים שונים בפריפרייה שמתוכם ייבחרו הבנות ואותן ימשיכו לתגבר על מנת לתת להן העצמה וכלים שיפתחו בפניהן את העובדה שאפשר ללמוד מקצועות מדעיים ולהתגבר על הנושאים החברתיים שהזכרתם כאן קודם.
אלה שטראוס: בהמשך המטרה היא להמשיך לעקוב אחרי הבנות ולראות איך הן משתלבות אחר כך בצבא, באקדמיה או בתעשיה.
אלה שטראוס: בנוסף למשרד המדע, יש תכנית הענקת מלגות שחוץ ממלגות שניתנות גם לבנים וגם לבנות, ניתנות מילגות לנשים, ושוב, המטרה היתה להגדיל את מספר הנשים שבוחרות בתחומים של מקצועות מדעיים ובעיקר להקל עליהן בהתמודדות של מעבדה ולימודים מתקדמים עם לפחות צורך להשקיע את הזמן בעבודה שמונעת מהן את ההתפתחות המדעית.
ורדה רוטר: אני שמחה להגיד, שבמכון ויצמן יש ישום של רוב ההמלצות שהובאו על ידי פרופסור חובב ומה שאני אגיד עכשיו מתייחס בעיקר לבעיות שיש למיגדר בעולם האקדמי 'פרופר'.
ורדה רוטר: מכון ויצמן נוקט צעדים ממשיים קודם כל כדי לאבחן את הבעיה ולפתור אותה.
ורדה רוטר: אולי בגלל שאנחנו מדענים הגישה שלנו היתה לראות את מכלול הבעיות אבל למפות את מקור הבעיה.
ורדה רוטר: שמעתם על כך מפרופ' כל כך הרבה דברים: נשים לא יכולות לחזור, נשים לא יכולות להתקדם, נשים לא יכולות לעשות את זה ואת זה ואת זה והכל נכון, אבל, כשיש לך משתנה אחד בתוך כל כך הרבה משתנים ואין השוואות כדי לפתור את זה אז כדאי לבדוק מהו הגורם העיקרי.
ורדה רוטר: עלה כאן בין השאר הנושא שיש את התופעה של המספריים ואני לא חשבתי להתייחס לזה כאל מספריים אבל אומר לכם שממחקר שנעשה במכון ויצמן כדי לנסות לאתר את הבעיה לפחות בעולם האקדמי, התברר שאין כאן בעיה של "מספריים" או "מסרק" אלא יש כאן בעיה של "צואר בקבוק".
ורדה רוטר: יש כאן נקודה אחת שאנחנו מנסים להתמקד בה מתוך מחשבה שאם נפתור את הבעיה הזו היא תהיה הראשונית ויהיו לה השלכות על פתרון שאר כל הבעיות שאת העלית כאן שהן לפי דעתנו תולדה.
ורדה רוטר: הכל נראה לנו מתנקז בעובדה שנשים עד לפוסט דוק ואני מדברת על מכון ויצמן שיש לנו תואר שני ותואר שלישי, ויש את השלב הבא והוא החלטה ללכת ולעשות פוסט דוק.
ורדה רוטר: פוסט דוק הוא קריטי להתקדמות של הקריירה האקדמית של מדען –זכר או נקבה, לא קשור.
ורדה רוטר: מדען טוב שרוצה להמשיך להיות מדען בקנה מידה עולמי חייב לעזוב את גבולות ארץ ישראל ואנחנו צריכים להבטיח שמדען טוב או מדענית טובה כאלה יחזרו לארץ.
ורדה רוטר: אז קודם כל הבעיה היא – וזו הבעיה הקשה ביותר, נשים נרתעות מלצאת לפוסט דוק ולכן המאמצים הגדולים שלנו במכון ויצמן -לא בדיבורים אלא במעשים- הם בשאלה איך לפתור את הבעיה הזאת ואני רק אתאר מספר דברים שאנחנו עושים לפתרון הבעיה.
ורדה רוטר: עלה כאן בצדק שהפתרון צריך לבוא עם מימון וכל הדיבורים אין להם ערך אלא אם כן אתה בא עם איזושהי תשתית כספית שנותנת מענה לבעיה הזו.
ורדה רוטר: ולכן הקמנו במכון ויצמן תכנית שקוראים לה –והיא תכנית שבאה ממכון ויצמן אבל היא תכנית לאומית, כי כמו שכאן הבנות היקרות מכל המפעלים רוצות לפתור את הבעיות בגדול אז גם אנחנו מקווים לפתור את הבעיה הזו בצורה משמעותית.
ורדה רוטר: אז קודם כל נתמניתי להיות יועצת, לא שאני מקבלת משכורת אבל אני מקבלת סמכות וגם ניתן לי כסף שאני יכולה לעשות אתו משהו ואנחנו הקמנו תכנית ארצית שהיא מלגות יעודיות לנשים מצטיינות שרוצות לנסוע לפוסט דוק.
ורדה רוטר: יש לנו תכנית של עשר שנים שהיא עכשיו כבר חמש שנים בתהליך, כל שנה אנחנו נותנים עשר מלגות בעלות ערך רב, זה עשרים וחמישה אלף דולר שנה כפול שתיים זאת אומרת חמישים אלף דולר למילגה, זאת אומרת שמכון ויצמן נותן לנו חצי מליון דולר לשנה לעשר שנים, חמישה מליון דולר, דניאל זיידמן נרתם למטרה הזו ואמר: תוכיחו לי שזה עוזר.
ורדה רוטר: מה המלגה הזו אומרת?
ורדה רוטר: המלגה הזו אומרת: הנה, אנחנו פותחים את התכנית הזו לכל מי שרוצה לנסוע לפוסט דוק לארצות הברית וכאן זה לא ענין של בחירה, כאן צריך באמת איזשהו מצב חברתי ובעיקר, מצב משפחתי מתאים, אי אפשר לעודד במלים את הסטודנטיות: לכו תעשו קריירה מדעית.
ורדה רוטר: אין דבר כזה.
ורדה רוטר: אתה צריך להיות נתון ובנוי, ובוא נגיד: להתחתן עם השותף המתאים מלכתחילה.
ורדה רוטר: זה אחד התנאים, אי אפשר להגיד לבעל שלי: תבוא אתי ותהיה לי איזושהי שבוי של מישהו, זה הדבר החשוב ביותר ואת זה אולי צריך לחנך בבית, אני חינכתי את הבנות שלי: תחשבו טוב עם מי אתן מתחתנות ואני בטוחה שכל אחד צריך לחשוב, פרטנר הוא בעצם הדבר הכי חשוב, והיה ומצאת את הפרטנר הנכון שלך, אנחנו כאן נותנים את ההזדמנות.
ורדה רוטר: ברגע בנות כן מחליטות לקחת את הצעד הזה וזה באמת צעד נועז, פרופ' רות ארנון והרבה נשים במכון ויצמן עברו את הצעד הזה, גם אני עברתי את הצעד הזה, ובלי זה אין לנו מקום למצויינות.
ורדה רוטר: כאן המכון נותן לך, יש לנו חמישים מליון, אנחנו מממנים עשר מלגות כאלו מכל הארץ ואומרים להן: אתן לא צריכות לתת לנו דיווח מדעי, כל מה שאתן צריכות להגיד שקיבלתם מילגה טובה ממקום אחר, מלורל, ממלגות אירופאיות, מאמריקה, כל זה, כשיש לך מילגה אחת טובה אנחנו נותנים עוד ואת יודעת למי אנחנו נותנים עוד?
ורדה רוטר: תשתמשי בכסף לבייביסיטר, תשתמשי בכסף הזה לקחת לך עוזרת, תשתמשי בכסף הזה להקל על החיים האישיים שלך, אנחנו לא רוצים דיווח, אנחנו רוצים שתצליחי, תדווחי לקרנות אחרות כמה יופי עשית וכמה יופי הצלחת לעשות את זה.
ורדה רוטר: אנחנו רוצים לדעת שעזרנו לך במצב היומיומי.
ורדה רוטר: זה צעד מאד משמעותי ואם היו עוד כמה מקומות כאלה אומרים לנשים: שמעו, נותנים לכן כסף, נותנים לכן הזדמנויות אז נשים אולי יהיו יותר נועזות.
דוברת: האם אחר כך הן מקבלות עבודה?
ורדה רוטר: רגע, אנחנו חושבים שכל הנשים שבאמת מצליחות תמיד מקבלות עבודה ואני רוצה לציין שפה, בעקומות שלך את הראית שאחר כך יש פחות פרופסוריות ופחות מרצות אבל, אם עושים עבודה יותר נכונה מתימטית ולוקחים את כל אלו שהגיעו אז הגיעו מלכתחילה פחות אבל אם משווים את ה 12% האלה אז רואים שהנשים– ולפחות במכון ויצמן הן לפחות טובות כמו הגברים, הן משמשות ראשי מחלקה ולמעשה, במכון, רוב הנשים הן ראשות מחלקה - - -
מלכה חובב: זה תלוי בתרבות המקומית.
מלכה חובב: בוועדה המתמדת באוניברסיטה העברית יש אשה אחת והיא הרקטור.
ורדה רוטר: אז אולי כאן צריך לשנות את התרבות אבל שוב, את התרבות צריך לשנות במימון, בכסף, בצעדים ממש ברורים.
ורדה רוטר: אנחנו גם נותנים, יש לנו גנים, אנחנו נותנים עדיפות לנשים עם פוסט דוק, אנחנו גם עושים עוד דבר אחד, כשהחזרנו את הבנות האלה, כי יש בעיה שהיום יולדות גם נשים שהן כבר פרופסוריות והן חוזרות אז אנחנו נותנים להן זמן מיוחד לעזור להן, נותנים להן עוד שנה לעומת גברים שלא יולדים, זו הטבה.
ורדה רוטר: בשום פנים אנחנו לא מתפשרים על מצויינות מדעית ולכן אני יכולה להגיד שעם כל הצעדים שאנחנו עושים בראש ובראשונה נשמרת המצויינות המדעית.
ורדה רוטר: יותר מזה, מכון ויצמן עושה מקומית, תכנית לאומית והכל מכוסה בקבלות.
ורדה רוטר: יש לנו עוד תכנית אחת שעכשיו הפכה להיות תכנית מאד פופולרית, ולא במתכוון יצאנו מנצחים בענין, והיא שמכון ויצמן נותן פרסים לנשים מצטיינות במדע ואני רוצה לציין שאמנם התכנית הזו נתנה רק חמישה פרסים עדיין לנשים בינלאומיות בתחום המדע ולמשל, לפני שנתיים נתנו פרס למרי קלרקינג ששלושה חודשים אחר כך קיבלה פרס נובל בגלל הזיהוי של גגנים שקשורים לסרטן שד אצל אשה, אז גם במקרה הזה, שוב, גם כאן המכון משקיע הרבה כסף, הפרס הוא עשרים וחמישה אלף דולר, הכל כסף, אבל הכסף הזה עושה אטרקציה וענין כשבמכון יש נסיון לעשות שוויוניות אבל בלי ספק, לא דרך הקלות.
ורדה רוטר: בנושא הזה שאלה יושבת הראש האם אנחנו מוכנים לוותר על פוסט דוק, ואני כתבתי מכתב שבו כתבתי:
ורדה רוטר: אסור בשום פנים לוותר לבנות על שום צעד, כי אז אנחנו ניצור מיגדר סוג ב'.
ורדה רוטר: אנחנו נשים, כמו שנאמר, יש לנו מח טוב כמו גברים, וזה לא נכון, אנחנו מאד אמיצות, אנחנו בונות את המשפחה, אנחנו עובדות קשה, אנחנו מולטי טסקיות, אנחנו רק צריכות להאמין ולעשות מה שאנחנו עושות, 'חברה מביאה חברה', כל מוסד צריך לעודד את המצויינות וגם לתת, כמו שרות אמרה, אנחנו לא רוצים אפליה מתקנת – אנחנו רוצים הכרה, הגדרה מיגדרית אבל בשום פנים לא דרך 'טובות', לא דרך משהו שלא מגיע.
רונית תירוש: מאד נהניתי לשמוע את הדברים ואת המודל שהצגת ממכון ויצמן, נקווה שהוא יקבל תהודה גם במקומות אחרים.
דנה נאור מנדאל: שלום לכולם.
דנה נאור מנדאל: תודה על ההזמנה.
דנה נאור מנדאל: זה מעודד לשמוע את היוזמות המעניינות גם מן התעשיה וגם מן האקדמיה, אני רוצה להתייחס לדבר שאמרת את, יושבת הראש, בהתחלה, על נושא של 'חנוניות' וסטריאוטיפים וזה גם עלה גם מן ההדים של התעשיה.
דנה נאור מנדאל: האקדמיה ובכלל המדע והטכנולוגיה לא פועלים בחלל ריק, אנחנו מדברות הרבה זמן והרבה שנים על הסללה מגדרית מגיל מאד צעיר, על דמויות מופת וגם אנחנו בחרנו להצטרף ליוזמות החינוכיות, אז שדולת הנשים מפעילה מזה עשור תכנית בשם "נמש" – נערות - - -
מאירה בסוק: מאירה, תצטרכי לקבל תשובה.
מאירה בסוק: את תקבלי אותה.
מאירה בסוק: התשובה תימצא בפרוטוקול.
דנה נאור מנדאל: אנחנו מפעילות תכנית חינוכית – נערות מובילות שינוי והיום זה נערים ונערות מובילים שינוי וזה לגבי הנושא של סטריאוטיפים, סטיגמות ומיתוסים לגבי המיגדר, תכנית שפועלת בשיתוף עם משרד החינוך, עם היחידה לשוויון בין המינים וזה צומת מאד משמעותי שצריך להתחיל בו אבל יש משהו נוסף להעלות אותו.
דנה נאור מנדאל: החברה הישראלית מבוססת על הצבא ותפקיד צבאי מאד משפיע על מסלול ההמשך.
דנה נאור מנדאל: אין פה נציגים ונציגות מן הצבא אבל זה נושא מאד חשוב, גיוס של נשים לתפקידים טכנולוגיים אם רוצים לראות אותן שם.
דנה נאור מנדאל: לגבי החסמים, אני רוצה להציף עוד שני חסמים ולהתייחס רק לנושא של הפוסט דוקטוראט שמדברים עליו.
דנה נאור מנדאל: אני באה מתחום המשפטים ובתחום המשפטים היום כבר לא מדובר על פוסט דוקטוראט אלא על תואר שני ודוקטוראט בחו"ל כתנאי להתקבל למוסד אקדמי מוביל כמו אוניברסיטה.
דנה נאור מנדאל: אוניברסיטת תל אביב מנסה להילחם בזה על ידי הקמת מרכז ללימודים מתקדמים אבל אנחנו מדברים פה על דרישות שהן הרבה יותר מאשר פוסט דוקטוראט.
דנה נאור מנדאל: מדובר על מסלול של ארבע שנים בחו"ל, ואני מסכימה עם מה שנאמר, במובן שלא רוצים לוותר על מצויינות אבל כמובן שאז קשה מאד לדבר על העדפה מתקנת או השוואה מתקנת, כי מלכתחילה, משלב מאד מוקדם קורות החיים של נשים וגברים נראים אחרת לגמרי ואז כביכול אין הצדקה להפעיל העדפה מתקנת.
דנה נאור מנדאל: אני מסכימה שכסף זה אכן פתרון כי לא מדובר פה רק על בחירת בן זוג אלא שהרבה פעמים מדובר בהחלטה כלכלית, אם הגבר במשפחה מרוויח 30% יותר מן האשה אז אין סיבה, כביכול, שהוא יוותר על הקריירה שלו, גם מבחינת תכנון כלכלי, אם נכנסים לארבע שנים שהן בעצם ללא משכורת רק עם מילגה מאד מצומצמת ואני לא מדברת על הסטיגמות של ה'גבר' שנוסע אחרי אשתו ואיזה 'קלון' או איזה 'בוז חברתי' הוא סופג שזה באמת בגלל המצב החברתי.
דנה נאור מנדאל: האקדמיה לא פועלת בחלל ירק.
דנה נאור מנדאל: שני חסמים אחרים: שמענו לשמוע על התקנון שהתקבל במל"ג ואנחנו עם מעורבים בו מאחורי הקלעים דרך פרוייקט נוסף שאנחנו מפעילות באקדמיה, פרוייקט יוני-כל לשוויון בקמפוסים אבל, אנחנו מפעילות קו פתוח לזכויות נשים בעבודה ובזמן האחרון התקבלו אצלנו הרבה פניות בנושא של נשים בסגל האקדמי הזוטר, מאירה לא נמצאת פה אבל אני מצטרפת לדברים שלה, זה עכשיו נושא רגיש בגלל השביתה אבל הבעיות של הסגל האקדמי הזוטר הן משפעיות אחרת על נשים, חוסר יציבות תעסוקתי משפיע אחרת על נשים, נשים שנמצאות במשרות ללא קביעות במסלולי העסקה שהם דרך מלגות וקרנות וזקוקות לזכויות המוקנות להן בחוק כמו חופשת לידה או התאמות מסויימות נפגעות מזה אחרת ואנחנו מקבלות פניות כאלה - - -
רונית תירוש: אבל יש את החוק שיזמתי, הוא כבר חוק.
רונית תירוש: האם את מדברת על הקלות לסטודנטיות?
דנה נאור מנדאל: גם על נשים שמועסקות בדרכים האלו וגם, כמו שאנחנו יודעות, במדינת ישראל למרבה הצער חקיקת השוויון היא אמנם מתקדמת אבל הבעיה היא באכיפת חקיקת השוויון, עובדתית מגיעות אלינו פניות ואנחנו סימנו - - -
רונית תירוש: תעבירי אלי כי יש לי ענין בזה .
רונית תירוש: אף אחד לא רשאי –גם אם יש חופש אקדמי– לעבור על החוק.
דנה נאור מנדאל: זה נושא שסימָנוּ לנו אותו בתכנית העבודה של השנה הזו ועוד נושא שלא עלה ואני יודעת שהוא מטופל על ידי הוועדה לקידום מעמד האישה, הוא הטרדה מינית באקדמיה, זה נושא כאוב, זה נושא שמטופל אבל יש אתו הרבה מאד בעיות, חברת הכנסת ציפי חוטובלי מטפלת בזה ועוקבת אחרי זה, שוב, לקו החם שלנו מגיעות פניות על הטרדות מיניות באקדמיה, יש מממונות ומסלול לא פשוט ויש בעיה עם הקו של הנושא הזה, גם שאין דיווח.
דנה נאור מנדאל: וכמובן הנושא שגם נכתב פה במסמך, הנושא של איזון עבודה משפחה או איזון עבודה חיים, the work-life balance כי זה לא רק משפחה אלא גם חיי פנאי, שהוא נכתב פה במסמך הזה, הוא נושא שדולת הנשים מקדמת אותו מזה מספר שנים.
דנה נאור מנדאל: הטשטוש של הגבולות באקדמיה יכול לשחק כביכול לטובת נשים שרוצות לשלב אבל עדיין הנטל של הטיפול במשפחה מוטל עליהן, ואותו הטשטוש עלול גם להקשות כי אין את שעות העבודה המוגדרות, במיוחד כשלא מדובר על חוקרות במעבדה אלא במדעי החברה כמו משפטים ומדעי הרוח בכלל, זה יכול להקשות, זה גם נכתב פה וצריך לראות איך משלבים את זה.
דנה נאור מנדאל: לגבי היועצות, אנחנו כמובן מברכות על כל מינוי של יועצת לקידום מעמד האישה אבל כמו בכל תחומי החיים, בכל ברשויות, ברגע שזה לא מתוקצב ואין לזה תקן אז בעצם מדובר על התנדבות של נשים ושוב אנחנו חוזרות למעגל שבו נשים מתנדבות במסגרת, נשים חשובות ורציניות כמו ופרופסוריות שוודאי אין להן מדי זמן פנוי וזה בוודאי מקשה על היכולת שלהן לתפקד - - -
מלכה חובב: הדרישה היא שיהיה תיגמול, גם סמכויות.
דנה נאור מנדאל: אנחנו רואות את זה ברשויות מקומיות בהן לא ממונות נשים, אין מעקב, הנשים שממונות נבחרות רנדומלית ללא כל קשר, גם לא כל אישה רואה את עצמה מחוייבת לנושאים האלה וחשוב לנו להדגיש שצריך תיקצוב וגם הכשרה לשנים, שיהיה איזשהו מסלול בחירה שלהן.
בני לשם: אני רוצה להקדים ולומר שאני מאד מקווה שלא ירחק היום שדיון כמו הדיון הזה יהיה מיותר מכיוון שלא יהיה מצב של תת-יצוג של נשים באקדמיה או בשטחים אחרים.
בני לשם: ברם, כל זמן שהמצב הריאלי הוא כזה אז דיונים כאלה מתחייבים ולכן אני חושב שהדיון הזה מאד חשוב.
בני לשם: אני רוצה להתחבר למשהו שחברת הכנסת דר' אדטו אמרה.
בני לשם: הסקירה של מרכז המידע של הכנסת באמת מאלפת אבל אחד הדברים שחסרים בה הוא השאלה מה המצב לאורך הזמן כלומר, האם באותו אפקט מספריים המספריים הולכים ונסגרים?
בני לשם: אני חושב שזה נתון שחשוב לדעת אותו ולראות באמת האם יש התקדמות במצב הזה, האם יש סגירת פערים?
רועי גולדשמידט: יש אבל היא מאד קטנה וכמו שאתם יכולים לראות במסמך השני הטענה היא שזה לא, זה לא יקרה לבד, זה לא ענין שלאורך הזמן יצטמצם מעצמו.
בני לשם: לא טענתי ואני לא מתכוון לטעון שהדברים יקרו לבד, כל הדברים שנאמרו כאן הם דברים נכונים לגבי הצעדים שצריך לעשות אותם אבל טוב שאתה משלים את הנתון הזה.
בני לשם: נאמרו כאן עוד מספר דברים לגבי קרנות המחקר, אני עומד בראש הקרן למחקר רפואי של משרד הבריאות, אני מוכרח לומר באמת בגאווה שכשאנחנו אוספים לצרכי סטטיסטיקה בלבד, אוספים גם נתונים העונים לשאלה אם זה גבר או אשה, לשמחתי אצלנו שיעור הנשים הממומנות, מדובר רק בחוקר הראשי של הצעת המחקר, לא בחוקרים שותפים אבל, אחוז החוקרות הראשיות שזוכות במימון הוא שווה ולפעמים בשנים מסויימות אף גבוה, אמנם לא משמעותית אבל בוודאי שווה לאחוז הנשים שמגישות את הצעות המחקר.
בני לשם: זה בא לאזן קצת את הנתונים שהצגת על ההפרש.
בני לשם: הוא אמנם קטן אבל אצלנו השוויון קיים, ומה שנגזר מתוך זה זה גם שאם מסתכלים אחרת, שיעור הנשים הממומנות מקרן המחקר שלנו גבוה הרבה יותר מאשר מקרנות, פי שנים ויותר, תלוי בשנים - - -
רונית תירוש: מה הרכב הוועדה?
בני לשם: זו נקודה נוספת.
בני לשם: שוב, חברי הוועדה כמו גם הקריטריונים למימון הצעות מחקר הם קריטריונים של מצויינות בלבד, כמו שאמרתי, הנתון אם זה גבר או אשה נלקח רק לצורך סטטיסטיקה וודאי ווודאי לא לצורך שיפוט.
בני לשם: יחד עם זה יש לא מעט ועדות שיפוט ואצלנו ועדות השיפוט הן ועדות מקצועיות לכל שטח מחקר יש ועדות שבהן יש רוב מוחלט של נשים, יש ועדות בודדות שאין בהן גברים וזה נגזר מתוך הנתונים בשטח, כי יש שטחים רפואיים שבהם מספר הנשים הוא מאד קטן.