GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דמיטרי רומנוב: אם מסתכלים על היחס בין בעלי תעודה איכותית לבין סך כל תלמידי י"ב אנחנו מדברים על 5% בערך; אם לוקחים את היחס של סך הנבחנים בבגרות, וכמובן, אנחנו מכירים את שיעורי ההיבחנות בבגרות, מדובר על כ-6%- -
רונית תירוש: מה קרה ב-2007-2006 שהייתה שם עלייה ואחר כך שוב ירידה?
דמיטרי רומנוב: ההתרשמות הכללית.
דמיטרי רומנוב: לא נכנסים לפרטים של כל שנה, כי סך הכול אלה נתונים היסטוריים.
רונית תירוש: אבל היה שם משהו?
רונית תירוש: לא שהשינוי דרמטי?
עופר רימון: השינויים הם די קלים.
דמיטרי רומנוב: השינויים הם די קלים, ויש מגמה לגוון את זה באמצע העשור, ודווקא מגמת ירידה לקראת סוף העשור.
רונית תירוש: אז אין שם משהו מיוחד שקרה- -
דמיטרי רומנוב: לא.
רונית תירוש: - - חוץ מזה שעזבתי את המשרד בדיוק.
דמיטרי רומנוב: לא מצאנו הסבר אחר.
דמיטרי רומנוב: אם אנחנו חוזרים למבחני מיצ"ב, וכפי ששאלת, מה תפקידם במחקר הזה: התפקיד הוא לנבא או לזהות, וזאת התחנה השנייה, כי מיצ"ב כיתה ה' היה עדיף לנו, אבל מבחינת אורך המעקב לא הספיקו שנים – אז זאת התחנה האחרונה לפני המעבר לחטיבה העליונה לזהות את הכישורים הכמותיים שנדרשים להשגת תעודת בגרות מדעית-טכנולוגית.
דמיטרי רומנוב: אנחנו מחלקים באופן שרירותי לשלוש רמות של ציוני מיצ"ב: עד 70, מ-71 עד 84, וכמובן השכבה העליונה היא מ-85 ומעלה.
דמיטרי רומנוב: אם אנחנו מסתכלים על התפלגות ציוני המיצ"ב, שאני מאמין שהיא ידועה – 7% בלבד נמצאים בציון גולמי 85 ומעלה, 22% - -
רונית תירוש: הפירמידה ממש מתהפכת פה בכל הרבדים.
דמיטרי רומנוב: זה בדיוק המסר.
רונית תירוש: היה לי פלח מאוד קטן של חלשים, לצורך העניין – 70-0, והוא הפך להיות הפלח הכי גדול כשהגענו לכאן.
דמיטרי רומנוב: כי למעשה, התעודה הזאת ניזונה משכבה מאוד דקה של אלה שמאובחנים כבר באמצעות מבחני מיצ"ב בכיתה ח'.
דמיטרי רומנוב: סביר להניח שאם היינו לוקחים את כיתה ה' היינו מקבלים תמונה דומה.
דמיטרי רומנוב: זאת באמת פירמידה שמתהפכת, וזה בדיוק מה שמביא אותנו להערכת הסיכויים.
דמיטרי רומנוב: כלומר זה היחס בין הפלחים של שתי העוגות האלה.
דמיטרי רומנוב: אם אנחנו עושים חשבון, מתוך אלה שהשיגו במיצ"ב כיתה ח' 85 ומעלה הסיכוי שלהם להוציא תעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית הוא 38%; אלה שציונם הוא 85-70 הסיכוי שלהם הוא רק שביעית; ואלה שציונם מתחת ל-70 הסיכוי הוא קרוב לאפס – 2%.
דמיטרי רומנוב: אני לא יודע איך להגדיר את זה – good news או bad news - -
רונית תירוש: גם בלי מחקר היינו אומרים את זה.
דמיטרי רומנוב: טוב שהמחקרים תומכים בהשערות של הדרג המנהלי.
דמיטרי רומנוב: אם אנחנו מדברים על שוויוניות של אלה שהצליחו להשיג תעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית, הייתי מגדיר את זה יחסית למה שאנחנו מכירים מתוך התפלגויות של מבחני בגרות, תעודת בגרות שעומדת בדרישות הסף ואפילו מיצ"בים.
דמיטרי רומנוב: אי השוויוניות בכל אלה ידועה ומוכרת.
דמיטרי רומנוב: יחסית לציונים במבחנים המקובלים של מערכת החינוך זאת תמונה שוויונית יחסית.
דמיטרי רומנוב: כי באשכולות הכי נמוכים ביישובים שמרכיבים את אשכולות המדד החברתי 2-1 – יישובים חרדיים וערביים בלבד, השיעור של אלה שמשיגים הוא 5%, ובטופ של הטופ, באשכולות 10-9 זה פחות מ-10%.
דמיטרי רומנוב: כלומר הפערים יחסית מצומצמים.
רונית תירוש: דמיטרי, תתקדם מהר, בבקשה.
דמיטרי רומנוב: זאת פירמידה שבה בטופ 7.6% השיגו תעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית, ומה שיש מתחת זה פוטנציאל ההשגה.
דמיטרי רומנוב: פה אנחנו מבחינים בשלוש דרגות של פוטנציאל: שלושה מקצועות של חמש יחידות לימוד כל אחת – אז מי שהשיג לפחות שתיים, יחד עם אלה שהשיגו את כל שלושת התנאים של התוכנית זה 14%; אלה שהשיגו תנאי אחד מינימלי שזה חמש יחידות במתמטיקה, זה 16%, וכל אלה שלא התקרבו אפילו לסף המינימלי של התוכנית שזה חמש יחידות לימוד, נמצאים בבסיס של הפירמידה.
דמיטרי רומנוב: אז אם אנחנו מדברים על פוטנציאל הרחבה – הפוטנציאל הוא אדיר.
דמיטרי רומנוב: אם ממקדים את זה לקבוצות ספציפיות, ביחס לשאלתך לגבי המגזר הערבי – לפי הניתוח של אותה פרופורציה של תוצאות במיצ"ב, לפי מאפיינים חברתיים-כלכליים ודמוגרפיים שונים יחס לשיעורי השגת התעודה בשלב הבגרות – אנחנו יודעים לזהות קבוצות שבהן הפוטנציאל היה קיים בכיתה ח', הוא מזוהה, הוא מובחן, אבל איכשהו לא בא לידי ביטוי בשיעורי השגת תעודה.
דמיטרי רומנוב: אנחנו מתייחסים, כמובן, לשיעור הבנות שמגיעות לתעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית שהוא שיעור נמוך הרבה יותר ממה שהם השיגו בציוני מיצ"ב.
דמיטרי רומנוב: אנחנו מדברים על פיקוח, ופה הדגש צריך להינתן בחינוך הממלכתי-דתי, במיוחד בקרב הבנות של הממלכתי-דתי, וזה לא בשלב של החטיבה העליונה, אלא בשלב של חטיבת הביניים; אנחנו מדברים על מידת הקרבה לתעודה, כלומר להגביר עוד מקצוע או עוד שני מקצועות על בסיס חמש יחידות לימוד מתמטיקה ולשלש את שיעור הזכאים לתעודה כזאת.
דמיטרי רומנוב: וכמובן, נתיב טכנולוגי שמטיבו מקדם את התלמידים לעבר התעודה.
דמיטרי רומנוב: זה לא דורש הסבר נוסף.
עופר רימון: כאן אנחנו עוברים בקצרה למענה שאנחנו נותנים: זאת תכנית עתודה מדעית-טכנולוגית שפועלת כבר ב-200 בתי ספר.
עופר רימון: יושבים פה שותפים שלי להפעלת התוכנית: שושי כהן, המפמ"רית למדע ולטכנולוגיה ביסודי ובחטיבת ביניים; יגאל דור, מרכז את התוכנית אצלנו במנהל מדע וטכנולוגיה; חנה פרל, מנהלת אשכול מדעים במזכירות הפדגוגית; ואירנה המפמ"רית לפיסיקה.
עופר רימון: התוכנית הזאת נכנסת לבית ספר שש-שנתי ומתחילה לפעול במקביל גם בכיתה ז' וגם בכיתה י'.
עופר רימון: גם בכיתה ז' וגם בכיתה י' אנחנו מאתרים תלמידים פוטנציאלים.
עופר רימון: מכיתה ז' אנחנו מציבים לתלמידים את היעד להגיע לתעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית.
עופר רימון: בכיתה י' כל תלמיד בוחר בדיוק את המפרט שלו, ומתנהל מעקב מאוד צמוד.
עופר רימון: בחטיבת הביניים אנחנו מוסיפים שש שעות לימוד נוספות: שעתיים במתמטיקה, שעתיים בפיסיקה ושעתיים במדעי המחשב כדי לבנות את הבסיס שיותר תלמידים יגיעו לחטיבה העליונה עם בסיס מתאים להמשיך לחמש יחידות מתמטיקה וחמש יחידות פיסיקה.
עופר רימון: בחטיבה העליונה אנחנו מוסיפים כ-10 שעות בכל שכבת גיל, אנחנו מאתרים ומכשירים רכז מצוינות.
עופר רימון: התוכנית עולה בשנה השנייה לכיתות ח'-י"א, ובשנה השלישית מייצרת מסלול שש שנתי.
עופר רימון: התכנית מלווה בתמיכה פדגוגית חזקה למנהלים ולמורים, כפי שהזכרתי קודם.
עופר רימון: אני מראה כאן דוגמה: בית ספר במחוז מרכז: 198 תלמידים לומדים בשכבת גיל; בעבר, לפני שהתוכנית נכנסה 17 תלמידים הגיעו לתעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית, והם היוו 8.6%.
עופר רימון: היום הצבנו להם את היעד להגיע תוך שלוש שנים ל-14%.
עופר רימון: לכן הוא צריך 28 תלמידים לכוון כבר ב-י' לתעודת בגרות מדעית-טכנולוגית איכותית.
עופר רימון: אנחנו דורשים 34 כי יש גם פחת.
עופר רימון: ישבנו עכשיו בוועדת ערר, ומתוך 200 בתי ספר, 20 בתי ספר קיבלו מכתבים שהם כרגע יוצאים מהתוכנית כי לא ראינו שתוספת המשאבים הביאה לגידול כלשהו במצוינות.
עופר רימון: בשקף האחרון רואים איך אנחנו רואים את הדרך להגיע ל-20%.
עופר רימון: זאת דרך שתיקח, להערכתנו, 9-6 שנים כשבשנתיים הראשונות לא נראה גידול כי תלמידי י' - -
רונית תירוש: 20% זה דומה לאיזו מדינה?
עופר רימון: 20% זה מתקרב למדינות מזרח אסיה.
רונית תירוש: על כמה הן עומדות?
עופר רימון: קשה לי להשוות את הבגרות הישראלית לבגרות הקוריאנית, אבל כשאני משווה את כיתה ח' דרום קוריאה מגיעים ל-40% בערך.
עופר רימון: זה באמת משהו מטורף - -
רונית תירוש: ח' לא מעניין אותי, מעניין אותי י"ב.
עופר רימון: י"ב אני לא יודע להשוות.
עופר רימון: אני מעריך שהם נמצאים באזור 25%-20%.
רונית תירוש: חבר הכנסת בן סימון, תחליף אותי, בבקשה.
רונית תירוש: אני תכף חוזרת.
דניאל בן-סימון: הזכרת את דרום קוריאה.
דניאל בן-סימון: אנחנו התפתחנו באותה תקופה ממעברה למדינה, והם נמצאים במרחק עצום מאתנו.
דניאל בן-סימון: טייואן – זאת הייתה תקופה של מלחמת האזרחים אצלם, והפערים בחינוך – אתה יודע את זה.
דניאל בן-סימון: אני לא יודע אם נצליח להדביק אותם.
דניאל בן-סימון: אבל אני רוצה לשאול שאלה: כל מי שמקבל פה פרס נובל פה נותן רעיונות ומדבר על החינוך.
דניאל בן-סימון: יש לי רעיונות של הרשקו, של צ'חנובר, של אומן שבעצם איבדנו את היכולת להתמודד ברמה הבינלאומית.
דניאל בן-סימון: כל אחד משתמש בביטויים שמחמירים יותר ויותר, ויש תחושה שאנחנו על סף תהום.
דניאל בן-סימון: אני לא יודע על מה הם מסתמכים – על אותם סטודנטים שלומדים מדעים ומגיעים היום לטכניון ברמה שלא נוגעת ברמה שהייתה לפני 20-10 שנה וסטודנטים אחרים.
דניאל בן-סימון: כלומר לפי התיאורים שלנו – וזה לא הולם מה שאני שומע פה – אנחנו ממש על סף קטסטרופה.
דניאל בן-סימון: האם זה תיאור מדויק או שהוא אפוקליפטי?
דניאל בן-סימון: האם התמונה המציאותית היא מעודדת, ואנחנו בכיוון הנכון?
דניאל בן-סימון: אני בבעיה בין אלה שכאילו קיבלו על הידע שלהם והתחזיות שלהם לבין מה שאני שומע פה.
עופר רימון: לדעתי, תלמיד שיוצא היום מהמערכת עם תעודת בגרות של חמש יחידות במתמטיקה, חמש יחידות בפיסיקה ועשר יחידות בהנדסת תוכנה הוא תלמיד – מה אני אגיד לך – ילד עם כוח מדהים בתחומים האלה שלא הרבה ילדים בעולם יוכלו להתמודד אתו.
עופר רימון: הוא ילד שיוכל להוביל את המערכת הזאת קדימה.
עופר רימון: כל מקום – טכניון, כל מוסד ייהנה ממנו.
עופר רימון: הבעיה שלנו היא שיש לנו מעט מדי תלמידים כאלה – 6.5%.
עופר רימון: אני כרגע לא הייתי משקיע מאמץ בלשפר עוד את 6.5%, את התלמידים שמגיעים ל-8200, ל"תלפיות" ולתכניות המצטיינות, אלא הייתי מרחיב את הפירמידה.
עופר רימון: 6.5% זה לא מספיק, אנחנו צריכים להגיע ל-20%.
עופר רימון: כשנהיה ב-20% כאלה מדינת ישראל תהיה מדינה אחרת.
עופר רימון: מה אני אגיד לך?
דניאל בן-סימון: שש שנים אמרת?
עופר רימון: אנחנו יכולים לעשות את זה 9-6 שנים, אם המדינה תחליט שהיא שמה את המשאבים בעניין הזה ומבינה את החשיבות של זה.
עופר רימון: רוב המשאבים שהלכו למצוינות בתחומי מדע וטכנולוגיה הלכו, כמובן, לתעשיות עתירות ידע, למחקר ולפיתוח.
עופר רימון: היו השקעות של מיליארדים, וזה טוב ונכון – לא סתם הפכנו למעצמת סטארט-אפ בינלאומית.
עופר רימון: זה לא קרה רק בגלל ה-genius היהודי – זה קרה גם בגלל זה, אבל זה קרה גם בגלל השקעות מאוד גדולות במחקר ובפיתוח שכולנו מכירים אותם, והן ממשיכות, והן טובות.
עופר רימון: אבל אם היום לא נתעורר ונגיד שבתחומים האלה אנחנו צריכים להשקיע בילדים מכיתה ז'; שכל ילד, גם בעיירות פיתוח יוכל לחלום להגיע להיי-טק הישראלי, גם במגזר הערבי, במגזר הבדואי – ולהביא פשוט יותר ילדים.
עופר רימון: כי כשאנחנו מתחילים לעבוד עם ילד מכיתה ז' על פיסיקה, על מתמטיקה, על מדעי המחשב אנחנו רואים שהילדים יכולים, אבל אנחנו צריכים לגרום להם לעשות את זה.
עופר רימון: אז אני אומר, הילדים הם אותם ילדים – מוכשרים – ואנחנו צריכים להשקיע יותר בגילאים האלה ולתת יותר.
רונית תירוש: ענו לך?
דניאל בן-סימון: תשובה מעודדת לאור מה ששמענו.
דניאל בן-סימון: רק עוד שאלה קטנה, תת שאלה בעניין הזה: דיברת על הרחבת הפירמידה, כלומר ללכת לפריפריה ולתת לאלה אפשרות.
דניאל בן-סימון: אני מתרשם שהמצב שם הולך ומחמיר, והפערים בין בתי הספר היוקרתיים האלה הולכים וגדלים.
דניאל בן-סימון: הייתי בקריית מלאכי לפני כמה ימים, שמעתי על שנת לימודים אחת שבה סיימו תלמידים שמספרם קטן משתי כפות ידיים – חמש יחידות מתמטיקה ופיסיקה.
דניאל בן-סימון: ביישוב של 25 אלף תושבים נוסף לבעיות האחרות שיש לו.
דניאל בן-סימון: תגיד, איך אפשר להתקיים ככה?
דניאל בן-סימון: משם אני הולך לירוחם, ושואל אותם מה מצבם.
דניאל בן-סימון: הזכאות לבגרות עלתה, אבל במה שקשור לאיכות – זה יורד.
דניאל בן-סימון: לכן מהביקורים של החודש האחרון אני מתרשם שהמצב מחמיר בכל הקשור לאיכות.
עופר רימון: אני הייתי שמח שנלך לביקור יחד.
עופר רימון: נעשה ביקור בכמה בתי ספר.
עופר רימון: נתנו הרבה דגש לפריפריה: באר-שבע, ירוחם, שדרות, אופקים, צפת – נתנו עדיפות לפריפריה, הכנסנו בתי ספר, אמרנו שאם יש כבר מורה לפיסיקה ולמתמטיקה שלא ייקחו רק חמישה ילדים, אלא 20 ילדים, שימלאו את הכיתה.
רונית תירוש: ואם אין מורה?
עופר רימון: המורים זאת בעיה, אנחנו צריכים לטפל גם בבעיה הזאת.
רונית תירוש: מפה זה מתחיל.
עופר רימון: אבל אנחנו חשבנו לא לחכות.
רונית תירוש: מה שאתם עושים זה מצוין, אבל זה לא מספיק.
רונית תירוש: חבר הכנסת בן-סימון מנסה לומר, ובצדק, שזאת בעיה של שנים, לא דווקא עכשיו.
רונית תירוש: אין מורים טובים למדעים שיורדים לפריפריה.
רונית תירוש: פעם עשו פטנטים של וידיאו conference שמורה טוב מהמרכז ישדר להם – שזאת אגב גם אופציה לא רעה.
רונית תירוש: העתידים שמחייבים את הבוגרים שלהם לחזור לפריפריה וללמד שם – יש כל מיני משאבים.
רונית תירוש: אני יודעת שבמשך שנים המשרד הכפיל את המשכורות של מורים שירדו לפריפריה, מימן להם טיסות לאזורים שניתן להגיע בטיסה כמו אילת והערבה התיכונה.
רונית תירוש: אבל עדיין הבעיה קיימת וצריך לחשוב איך עושים את זה.
רונית תירוש: מדינות מצליחות הן הרבה יותר מפוזרות וגדולות מאתנו בשטח, ובכל זאת זה לא נופל על סיפור המחסור במורים.
רונית תירוש: גם על זה תנו את הדעת, ואני אשמח לדעת מה אתם רוצים וחושבים לעשות בעניין.
רונית תירוש: אני לא אומרת שזה סיפור קל, אבל תנסו.
רונית תירוש: אני, ברשותכם, רוצה לעבור קצת לציבור שישב פה בנימוס רב והקשיב.
רונית תירוש: אפרת נתיב רונן מה"טכניון", בבקשה.
רונית תירוש: גם לגבי הבונוסים רצית לומר משהו.
רונית תירוש: מה תפקידך?
אפרת נתיב רונן: אני אחראית על רישום וקבלה ל"טכניון".
אפרת נתיב רונן: במסגרת התפקיד שלי אנחנו מתלבטים תמיד הרבה מי התלמידים שיצליחו בלימודים.
אפרת נתיב רונן: כי אנחנו לא מעוניינים רק לקבל אנשים ל"טכניון", אלא גם שיסיימו בהצלחה.
אפרת נתיב רונן: התלבטנו רבות גם עם הגורמים במשרד החינוך לגבי תעודת הבגרות המיטבית בעבורנו ללימודי הנדסה ומדעים.
אפרת נתיב רונן: אנחנו רואים במהלך השנים שאכן חמש יחידות מתמטיקה שמקבלות ב"טכניון" כפל משקל וגם בונוס מוגדל וכך גם היחידות בפיסיקה, אכן מנבאות הצלחה טוב יותר.
אפרת נתיב רונן: אנחנו מעוניינים היום ללכת למהלך שייתן בונוס גדול יותר בקבלה ל"טכניון" למי שילמד גם מתמטיקה, גם פיסיקה וגם מקצוע מדעי נוסף ברמה של חמש יחידות.
אפרת נתיב רונן: אנחנו רואים מהפונים אלינו שהקהל השתנה, וחסרים לנו האנשים האלה בתוך המועמדים שלנו.
עופר רימון: זה מאוד מעודד האמירה הזאת של - -
רונית תירוש: כן, אבל ה"טכניון" מאוד מוכוון לנושא של מדעים וטכנולוגיה.
רונית תירוש: אם שם לא אז איפה?
אפרת נתיב רונן: על זה בדיוק אנחנו מדברים.
עופר רימון: אבל ה"טכניון" הוא סמן מאוד חזק - -
רונית תירוש: אנחנו מברכים.
רונית תירוש: הלוואי שתצליחו לגרום לזה.
רונית תירוש: אני מאוד בעד הענקת בונוסים למקצועות האלה.
רונית תירוש: יש לנו כאן סטודנטים שנה ג' בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל-אביב שעשו מחקר על תחושת המסוגלות של נערות בחטיבות ביניים בנוגע ללמידה במגמות ריאליות בתיכון.
רונית תירוש: איתי זילבר, בבקשה.
איתי זילבר: אנחנו מודים לכם שהזמנתם אותנו לישיבה החשובה הזאת.
איתי זילבר: אני גם רוצה להודות לביאטה קרנץ, העוזרת של חברת הכנסת תירוש, שעשתה את החיבור המתבקש.
רונית תירוש: באמת תהיתי איך היא הגיעה - -
איתי זילבר: אני מבקש להציג את חבריי לפרויקט: רון גרבינר, שירן אסף, רועי ימין ונעמי סרוסי.
איתי זילבר: כולנו, כאמור, לומדים מדע המדינה.
איתי זילבר: במסגרת השנה השלישית יש לנו קורס שנקרא "הדרה והכלה בחברה הישראלית", ובמסגרתו כל קבוצה נתבקשה לבחור מקרה מסוים של הדרה בחברה הישראלית ולצאת לפעילות שטח מעשית ממוקדת שאמורה להציג מודל לפתרון של הבעיה הזאת.
איתי זילבר: אנחנו בחרנו לעסוק במה שקשור להדרה, גם אם לא מכוונת, של נערות מלימודי מדעים.
איתי זילבר: יש ספרות ענפה בנושא, אבל לא נלאה אתכם - -
רונית תירוש: סתם מסקרנות – אלו עוד הדרות יש שם?
איתי זילבר: יש הדרות של הומוסקסואלים בצבא, יש הדרה של שמות של נשים לרחובות.
איתי זילבר: כל אחד בוחר ומוצא איך זה משפיע על החברה.
רונית תירוש: רעיון יפה.
רונית תירוש: הנושאים יפים.
איתי זילבר: ההנחה שלנו היא שההדרה של נערות ממקצועות מדעיים נובעת מכך שהן פשוט לא חשופות למקצועות האלה.
רונית תירוש: הסבר ונמק – מה זה "לא חשופות"?
איתי זילבר: הן פשוט לא חשופות.
איתי זילבר: נערה בכיתה ט' אולי יודעת מה זה פיסיקה וביולוגיה, אבל היא לא מגיעה ללב של הדבר הזה.
איתי זילבר: כלומר היא לא שומעת מה עושים עם זה בחיים, היא לא שומעת איך מתקדמים - -
רונית תירוש: למה הבן שומע, והבת לא?
איתי זילבר: הספרות מראה שהבנים מלכתחילה מוכוונים יותר ללימודי מדעים.
איתי זילבר: זה מה שקורה בפועל.
איתי זילבר: יש כל מיני עמדות ונתונים שמראים שבכיתה הבן הוא יותר דומיננטי, הוא יותר מתפרץ אז המורים נוטים לפנות אליו, וזה משפיע.
איתי זילבר: יש מחקרים, וזה גם הוצג בכנס ישראל-שדרות 2010 שמראים שבתוך מערכת החינוך מעודדים נערים ללמוד מקצועות ריאליים ומפנים את הבנות ללמוד מקצועות הומניים.
איתי זילבר: זה משהו שבדקו אותו.
רונית תירוש: עובדתית זה קיים, השאלה למה.
רונית תירוש: אתה עכשיו נותן לנו כל מיני סיבות.
איתי זילבר: יש עוד הרבה סיבות אחרות, זה טווח מאוד רחב של סיבות.
איתי זילבר: אנחנו מניחים שהן באמת לא נחשפות - -
רונית תירוש: לא, הסיבות זה חלק מאוד חשוב בעבודה הזאת, כי אם לא נדע את הסיבות לא נתקן.
איתי זילבר: אנחנו מציגים טווח מאוד רחב של סיבות.
רונית תירוש: אני אשמח לשמוע.
רועי ימין: בנות מעידות על כך שהן מקבלות מסרים גם מבית הספר וגם מהמשפחה שהן פשוט לא מסוגלות להצליח באותה מידה כמו הבנות.
רועי ימין: פיסיקה נחשב מקצוע קשה, הוא מיועד לבחורים, ואת תצליחי פחות, אז עדיף שתלכי למקצועות שבהן תהיי יותר מוצלחת.
איתי זילבר: כל הפרויקט שלנו, מכיוון שהוא עוסק בחשיפה, אנחנו מניחים שאם נחשוף אותם למקצועות המדעיים ולנשים בולטות בתחומים האלה נוביל את התלמידות לפתח תחושת מסוגלות מוגברת שאמורה לתקן את העיוות שנוצר.
איתי זילבר: כלומר הן יגידו שהן מסוגלות כי הן רואות דוגמה קיימת.
איתי זילבר: כל הפרויקט כולו כלל שלושה מפגשים; הפרויקט כולו לווה על-ידי ד"ר גולן להט שהוא המרצה שלנו וגברת יעל טל, עוזרת ההוראה.
איתי זילבר: בעצם השלב הראשון היה לבחור את קבוצת התלמידות שבהן נתמקד.
איתי זילבר: פנינו לבית ספר "אורט חולון", לגברת שולה מנור המנהלת ששמחה לעזור לנו וחיברה את כל מי שצריך בסגל אצלה.
איתי זילבר: הם בחרו בעבורנו תשע נערות שעומדות בקריטריונים שהצבנו.
איתי זילבר: אנחנו יכולים לפרט עליהן, אבל זה קצת ארוך.
איתי זילבר: לתשע הבנות האלה בנינו תוכנית של שלושה מפגשים עם שלוש חוקרות בכירות.
איתי זילבר: לפי סדר הפרויקטים ולא לפי סדר חשיבות: ד"ר רווית חלד שהיא אסטרופיסיקאית שעד לפני חצי שנה עבדה בנאס"א, ועכשיו היא חוקרת באוניברסיטת תל-אביב; ד"ר דנה אשכנזי שעוסקת בהנדסת חומרים שגם הזמינה אותנו למעבדה שלה כי רצינו שהבנות יחוו משהו פיזי ויגעו בעזרים טכניים; והמפגש האחרון היה עם פרופ' עדה יונת, זוכת פרס נובל לכימיה, כמובן, שאירחה אותנו במכון ויצמן, ואחרי המפגש הזה גם עשינו סיור בגן המדע.
איתי זילבר: אנחנו באמת מודים לכל הגורמים.
איתי זילבר: זה חשוב לנו מאוד, הם הקדישו הרבה מזמנם.
איתי זילבר: כל אחת מהחוקרות האלה הרצתה על כמה נושאים.
איתי זילבר: הדגשים היו מקצועי ואישי.
איתי זילבר: בקטע המקצועי כל אחת מהן דיברה על המחקרים שלה: עדה יונת דיברה על ריבוזומים, רווית חלד דיברה על פרויקט ג'ונו של נאס"א, ובמעבדה ממש נגענו בחומרים.
איתי זילבר: אבל אנחנו ביקשנו מהן לפני המפגשים שיספרו קצת על התהליך שלהן, איך הן הגיעו לעסוק בתחומים האלה, איך הן הגיעו למקצוע הזה, ובאלה קשיים הם נתקלו בדרך – גם הקושי להיות אמא ופרופסור באוניברסיטה; הקושי להיות בת במגמת פיסיקה בתיכון וכדומה.
איתי זילבר: הם ענו על השאלות של הנערות.
איתי זילבר: לאחר המפגשים האלה ערכנו ראיונות אישיים עם כל התלמידות כדי לראות האם יש באמת שינוי כלשהו בעמדות.
איתי זילבר: מכיוון שסיימנו את הפרויקט ממש לפני שנייה ורבע אנחנו עדיין מנתחים את הממצאים, אבל בעיקרון אנחנו רואים שינויים די מעודדים בחלק די גדול מהבנות שמראות שיפור בתחושת המסוגלות שלהן.
איתי זילבר: כלומר הן חשבו בהתחלה שזה קשה מדי, שאח שלהם יכול, שההורים שלהם יכולים להיות חוקרים.
איתי זילבר: אנחנו מדברים על אנשים שבאים ממשפחות שהאבא רופא, כלומר אלה לא משפחות לא אקדמיות.
איתי זילבר: בעצם אנחנו רואים פה שיפור, וחלק שקלו ללכת למגמה ריאלית, וחלק החליטו בעקבות הפרויקט הזה לעבור ממגמת סוציולוגיה שיש להציע ב"אורט" למגמת מדעים כלשהי עם פיסיקה מורחב וכדומה.
איתי זילבר: זה בגדול הפרויקט שלנו.
איתי זילבר: בשבועות הקרובים נסיים לכתוב את העבודה המלאה.
איתי זילבר: אנחנו נשמח להעביר לכם, למי שמעניין אותו.
איתי זילבר: אחד הדברים החשובים בעינינו זה להעתיק את המודל הזה לעוד מקומות.
איתי זילבר: מדברים על תקציבים, אבל זה פרויקט שמאוד זול לעשות אותו כי אנחנו זכינו להיענות מאוד רחבה מצד המרצות, ואנחנו בטוחים שאפשר להעתיק את זה לעוד מקומות – אם זה בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון, עם אוניברסיטת חיפה, ה"טכניון" וכדומה.
איתי זילבר: תודה, ואם יש למישהו יש שאלות והערות – אנחנו פה.
רונית תירוש: הצגת מאוד יפה את המחקר.
רונית תירוש: למה אתה הצגת מכל הארבעה?
רונית תירוש: באמת, מנהלת הוועדה שואלת, למה לא הבנות הציגו?
איתי זילבר: שרירותי לחלוטין.
שירן אסף: לגמרי שרירותי.
רונית תירוש: מה התובנות שלכן מהמחקר?
רועי ימין: כמו שאיתי אמר, ביצענו - -
רונית תירוש: הוא אמר שהבנים מתפרצים יותר.
איתי זילבר: זה בדוק.
שירן אסף: אני לא יכולה להגיד שבהתחלה האמנתי בו.
שירן אסף: זה היה יותר עניין של "אוקיי, נראה איך זה יתגלגל".
שירן אסף: בתור מישהי שלמדה פיסיקה בתיכון ונכנעה נורא לעניין של המצוינות מפחד - -
רונית תירוש: בואי נחשוב שאני הפסיכולוגית שלך עכשיו – למה?
רונית תירוש: אני אגיד לך למה - פחדת שהכישלון שלך יפחית את ערכך בעיני הבנים בכיתה?
שירן אסף: אני זוכרת שאחת הסיבות המרכזיות הייתה שישבתי בכיתה שרובה היו בנים, וזה השרה עליי לחץ אדיר וגרם לי לא לפתוח את הפה - -
רונית תירוש: מה אנחנו צריכים יותר?
רונית תירוש: מהיום – כל הכיתות למדעים מופרדות.
רונית תירוש: שייפגשו בהפסקות.
שירן אסף: אז הלכתי ללמוד מדע המדינה.
שירן אסף: אבל יש לי אחות מהנדסת בכירה ב"אינטל", אז אני לא יכולה להגיד שזה קו מתווה.
שירן אסף: זה דווקא נתן לי פוש דווקא כן ללכת לפרויקט.
רונית תירוש: היא גדולה ממך?
שירן אסף: היא לא הכי גדולה, אבל היא גדולה ממני.
שירן אסף: היום אני באמת ובתמים מאמינה בפרויקט.
שירן אסף: אחרי שניהלתי שיחת חולין עם הבנות ראיתי שאפילו אם הבנות לא יבחרו במקצועות מדעיים, נתתי להן איזושהי חשיפה – מבחינתי הפרויקט הצליח.
שירן אסף: זאת התחושה שיצאנו ממנה כשסיימנו את הפעילות המעשית.
רונית תירוש: עופר וכל הצוות של משרד החינוך, זאת אומרת שמה שצריך בעצם זה ליזום חשיפה אחרת, אלטרנטיבית למה שבית הספר חושף.
רונית תירוש: כי אני שאלתי באופן טבעי, למה הבנים נחשפים יותר?
רונית תירוש: זה הרי אותה מורה, אותם שיעורים, אותה תוכנית לימודים.
רונית תירוש: צריך ליזום פה עוד משהו; לקחת אותם ובאופן מאוד מוכוון להפגיש אותן עם מודלים של נשים מצליחות, שישוחחו וישאלו את הדברים הכי קטנים והכי טריוויאליים, מה הרגישו בתיכון כשכולם היו בנים.
אבי ענתי: זה לא בא מהבית?
עופר רימון: גם, לא רק.
רונית תירוש: בבית, כמו המורה, יש בו מסרים סמויים, ויש מסרים גלויים.
רונית תירוש: עובדה, גם אני נתתי מיד דוגמה לגבי הבן שלי.
רונית תירוש: לא משנה שמזמן שלושתם סיימו.
רונית תירוש: למה לא אמרתי, הבת שלי?
רונית תירוש: זה קצת יומרני כרגע לחשוב לחנך את ההורים, אבל אנחנו נחנך את הילדים האלה שיהיו גם הורים.
רונית תירוש: זה בשאיפה ארוכת טווח, חייבים לעשות פה שינוי פאזה.
עופר רימון: את יודעת, רונית, שכשהייתה לי ישיבה עם אמירה חיים, מנהלת מחוז דרום, על התוכנית, היא אמרה לי שעכשיו היא נמצאת במצב שבמחוז דרום הגדלנו מאוד בכיתות ז' את מספר התלמידים בכיתות י', אבל השאלה היא מה יחזיק אותם שם.
עופר רימון: זה בדיוק על מה שאת מדברת.
עופר רימון: לצורך העניין הזה פנינו ל"אינטל".
עופר רימון: "אינטל" היא חברה מאוד גדולה, ויש לנו איתם גם הסכם לשיתוף פעולה, וביקשנו שהם יכינו לנו תוכנית ויחברו לזה את כל התעשיות עתירות הידע בישראל, שייתנו לנו פלטפורמה לעודד את התלמידים למודלים לחיקוי.
רונית תירוש: לחשיפה.
עופר רימון: חשיפה.
עופר רימון: כל הדברים האלה שאת מדברת עליהם מעבר להוראת החומר בכיתה.
רונית תירוש: הם דיברו, לא אני.
קריאה: חברת "אינטל" נותנת פרסים כל שנה כתרומה לקהילה.
רונית תירוש: יש כאן נציגים.
חגית יפה-ויזל: אני מ"אינטל".
חגית יפה-ויזל: אני מלווה את החינוך ב"אינטל".
חגית יפה-ויזל: אכן אנחנו מדברים על כך כבר תקופה.
חגית יפה-ויזל: אנחנו הכנו תוכנית ונפגשים ב-2 ביולי לדון בזה.
רונית תירוש: התוכנית היא לבנות?
חגית יפה-ויזל: היא לא רק לבנות, אבל יש פרק ספציפי לבנות.
חגית יפה-ויזל: איך אנחנו שומרים את הילדים בתוך כל המהלך הזה, איך חושפים אותם גם לתעשייה וגם לרלוונטיות שלהם.
רונית תירוש: מעודדת אותם לחזור כדי לקבל פרסים.
דניאל בן-סימון: ילדים מרחבי הארץ או רק מאזור מסוים?
חגית יפה-ויזל: אנחנו, כנראה, נתחיל בפיילוט במחוז דרום.
רונית תירוש: הם ממוקמים בקריית-גת.
חגית יפה-ויזל: אנחנו ממוקמים בכל הארץ, גם בחיפה, בפתח-תקווה ובירושלים.
דניאל בן-סימון: אני זוכר שרבין החליט לתת 600 מיליון דולר ל"אינטל", ושאלתי אותו, למה כל כך הרבה כסף, והוא אמר, בלי זה – הדרום מת.
דניאל בן-סימון: עכשיו הולכים לפנות אל הדרום 15-10 שנה אחרי הקמת "אינטל".
דניאל בן-סימון: זה מאוד יפה.
דניאל בן-סימון: אני מאוד מעריך את זה שעכשיו סוף כל סוף מתמקדים סביב הייעוד של "אינטל" שנועד להפריח את כל הדרום.
דניאל בן-סימון: אתה הבנת, עופר?
עופר רימון: אני הבנתי.
עופר רימון: אבל צריך להסתכל על זה בצורה חיובית שהיום "אינטל", אפילו ברמת הנשיא של החברה – מולי עדן – שנכנס לתפקיד, וביקש באופן אישי ללמד בכיתות, לדבר עם תלמידים, לבחון את הסוגיה.
עופר רימון: נראה לי שהם מתכוונים לקחת את זה מאוד ברצינות.
חגית יפה-ויזל: אני רק רוצה להעיר שזה בנוסף לפעילות הענפה שלנו שקיימת כבר בדרום ב-10 השנים האחרונות.
חגית יפה-ויזל: זה לא חדש.
רונית תירוש: את רוצה להוסיף?
ארנה ברגרזון: אני סגנית המדען הראשי במשרד להגנת הסביבה.
ארנה ברגרזון: דובר פה על הנוער מהפריפריה.
ארנה ברגרזון: פנתה אלינו, ללשכת המדענית, מנהלת היחידה לנוער שוחר מדע במכון "וולקני", ד"ר הדר הלר.
ארנה ברגרזון: ביולי הם מקיימים פנימייה לנוער שוחר מדע לשבועיים.
ארנה ברגרזון: זה עולה 4,000 שקל לתלמיד.
ארנה ברגרזון: מגיעים לשם רק תלמידים שמסוגלים לעמוד בתשלום, והיא אמרה שהמבחנים הסתיימו, ויש ארבעה תלמידים מהפריפריה, והייתה קרן קריית-גת שתמכה בשנים הקודמות בעלות של 4,000 שקל לתלמיד, והשנה אין תקציב, והיא מבקשת מלשכת המדענית את הסכום למימון ארבעה תלמידים.
ארנה ברגרזון: המדענית הראשית ד"ר סיניה נתניהו מוכנה לתת מתקציב המדען הראשי, אבל זה דרך ועדת מכרזים וכל הבירוקרטיה - -
דניאל בן-סימון: מתי כל זה קרה?
דניאל בן-סימון: עכשיו ממש?
ארנה ברגרזון: היא פנתה אלי ביום חמישי שעבר.
ארנה ברגרזון: אנחנו מוכנים לעזור.
רונית תירוש: המשרדים מאוד קשים, לא מוציאים שקל בלי מכרז.
דניאל בן-סימון: מדובר בארבעה תלמידים בסך-הכול.
רונית תירוש: זאת בעיה.
ארנה ברגרזון: זאת רק דוגמה לעידוד נוער מהפריפריה לעסוק במשך שבועיים במחקר בתנאי פנימייה.
רונית תירוש: אני חושבת שאתם צריכים לעשות שיתופי פעולה של משרד החינוך עם משרד התמ"ת, ולרתום את כל המפעלים ואת כל הארגונים האפשריים שבהם ניתן לחשוף תלמידים.
רונית תירוש: אני השתתפתי לאחרונה ב"מדע על הבר".
עופר רימון: במכון "וייצמן"?
רונית תירוש: כן, של מכון "ויצמן".
רונית תירוש: הלכתי לבר פעם ראשונה בחיי.
רונית תירוש: זה היה מאוד שונה לעומת הקונספציה שהייתה לי לגבי ברים.
רונית תירוש: עמד שם נשיא מכון "וייצמן" והרצה, והיה מאוד כיף.
רונית תירוש: החבר'ה שאלו שאלות, וזה היה מדע בגובה העיניים – מאוד מכובד, מאוד יפה.
רונית תירוש: אז באמת לצאת קצת מהריבוע ולחשוף אותם באופן אלטרנטיבי, אין לי ספק שזה יגרה רבים מהם.
רונית תירוש: לקראת סיום – פרופ' רוזה לייקין מאוניברסיטת חיפה.
רוזה לייקין: אני בכובע של חוקרת בחינוך מתמטי וחינוך מצוינים.