GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן מיר: התכנית הזו אומצה על ידי משרד החינוך, גדעון סער מאחוריה, אנחנו כרגע מקימים צוות של נציגי מוזיאוני המדע, משרדי הממשלה, עופר משרד החינוך, משרד המדע, המשרד להגנת הסביבה, הצוות הזה פועל בחסות חתני פרסי נובל למדע, הישראליים, פרופ' דני שכטמן מאחורי זה ויש לנו גם תומך נלהב, לא במדע אמנם, חתן פרס נובל שמעון פרס שגם מאחורי התכנית הזו, כחתן פרס נובל כי אסור לו כנשיא.
רונן מיר: אנחנו מאד היינו רוצים, יושבת ראש הוועדה, להזמין את הועדה ליום ביקור ב sessionהבא, כשתחזרו מן הפגרה, במדע טק ותראו את האפשרויות הגלומות בחינוך דרך מוזיאוני מדע.
רונית תירוש: תיכף אגיע גם אל משרד המדע שמאד חשוב שיסייע פה בסינרגיה של הדברים.
רונית תירוש: אני אשמח לשמוע את נשיא החברה הישראלית לכימיה בטכניון, פרופ' אהוד קינן.
אהוד קינן: אני רוצה קצת למקד את הדיון בנושא שרשום כדיון הזה, קודם כל לדבר על הכימיה באיזור הדרום, כי לדבר הזה יש משמעויות לא רק לאיזור הדרום אלא לכל מדינת ישראל.
אהוד קינן: קודם כל משהו על הכימיה, כי יש הרגשה שאולי כימיה היא דבר פחות חשוב ואין ספק – ונמצאים כאן כימאים נוספים, נשיא המרכז האוניברסיטאי אריאל, פרופ' דן ארשטיין, יש כאן עוד מספר כימאים סביב השולחן והם יסכימו אתי שכימיה היא מרכז המדעים.
אהוד קינן: למעשה כל המדע מבוסס על חומר וחומר הוא מולקולות ויוצא שפיזיקה וביולוגיה ורפואה ומדעי כדור הארץ וכל ההנדסות מבוססות על כימיה.
אהוד קינן: הכימיה במדינת ישראל במיוחד תמיד היתה אחד משני הדברים החזקים ביותר מבחינה מחקרית, שני המדעים החשובים ביותר במדינת ישראל מעל הממוצע העולמי היו מדעי המחשב וכימיה.
אהוד קינן: יש לזה סיבות הסטוריות, זה לא פלא שכל חתני פרסי נובל שלנו למדעים, כולם, ארבעתם לכימיה, ששניים מתוך תשעת הנשיאים שהיו לנו הם פרופסורים לכימיה, שבייצוא 25% מן היצוא הישראלי הוא כימיה, ישראל מייצאת כימיקלים.
אהוד קינן: המספרים של היצור הם יותר גדולים, כמעט 40%, הפעילות המשקית היא בלתי רגילה.
אהוד קינן: הדבר שמבסס את מה שאני רוצה לומר הוא הסיפור של רמת חובב.
אהוד קינן: רמת חובב עד לא מזמן היתה פיסת קרקע צחיחה בנגב והיא מייצאת כל שנה היקף של שלושה מיליארד וחצי דולר, כלומר 10 מליון דולר כל יום יוצאים משם, כולל שבתות וחגים.
אהוד קינן: דיברתי עם אנשים מ"טבע" ומ"כיל", והם במצוקה נוראית של כח אדם, הם משוועים לכימאים ואין להשיג.
אהוד קינן: ישבתי לא מזמן עם מישהו בכיר בכח אדם של "טבע", והתחיל לתנות בפני את צרותיו, וסיפר לי למשל שאין להם כימאים אנליטים, הם שולחים את החומרים שמייצרים לקוריאה ולהודו, יש להם שם מתקן שעושים להם אנליזה, הם שולחים את זה לקוריאה ומקבלים חזרה את התוצאות, אין מי שיעשה את זה בארץ.
אהוד קינן: אמרתי לו שאני עושה חשבון גס, כיוון שדיברתי גם עם נשיאים אחרים של חברות בארץ, אז אני שואל אותו: אם מחר בבוקר אני מביא לכאן אלפיים כימאים מתאילנד או ממקום אחר, האם הם יקבלו עבודה?
אהוד קינן: הוא אומר לי: למחרת בבוקר אבל זה לא אלפיים כי זה כנראה שלושת אלפים.
אהוד קינן: דיברתי עם נשיא הארגון האיטלקי לכימיה, הייתי שם לא מזמן וסיפרתי לו את הסיפור אז הוא אומר לי: שמע, תכתוב לי מכתב רשמי, אני מוציא לך תוך יומיים אלפיים כימאים מובטלים באיטליה ושולח אותם לישראל.
אהוד קינן: וכנראה שזה מה שיקרה, יבואו לכאן איטלקים כדי לעבוד.
אהוד קינן: למה אני מספר את הסיפור הזה?
אהוד קינן: כי אני מנסה לראות מה קורה מסביב לרמת חובב, מיהן האוכלוסיות שגרות סביב לרמת חובב ואגב, רמת חובב מספקת תעסוקה לעשרת אלפים משפחות באיזור הנגב, אז אני מסתכל ורואה שמי שלומד כימיה באיזור הדרום, קודם כל זה לא הרבה כימיה אבל מי שלומד כימיה נמצא בשלושת הערים הגדולות, שהן אשדוד, אשקלון ובאר בשבע, האוכלוסיות המבוססות, ערד, עומר, בדואים, לא הרבה, כמעט שליש מלומדי הכימיה בדרום הוא בדואים, מסייפה, מלקיה, מחוואה, מכל העיירות של הבדואים, מרהט, מתל שבע, ערערה ואיפה לא לומדים כימיה?
אהוד קינן: ירוחם, דימונה, קרית מלאכי, אופקים, נתיבות, שדרות, מצפה רמון.
אהוד קינן: אפס.
אהוד קינן: אני רוצה לדייק, זה לא אפס, זה תלמיד אחד, אני מצאתי תלמיד אחד בשדרות, 'צדיק' אחד שלומד כימיה חמש יחידות, אחד.
אהוד קינן: אבל, אני קודם כל צריך לבדוק אם זו לא טעות.
אהוד קינן: - - -
רונית תירוש: מי מלמד אותו?
אהוד קינן: אין מי שמלמד אותו, אני לא יודע מי מלמד אותו, את המסכן הזה, אין כימיה בשבע עיירות הדרום.
אהוד קינן: אז אני שומע וציטטו כאן את דני שכטמן שהיה כאן, היתה כאן ועדה משותפת לא מזמן, אם את זוכרת, דני שכטמן התבטא בצורה יותר בוטה ממה שאני מדבר, והוא אמר שחלק מן המושגים שלו לגבי הועדה לשלום הילד הוא לא רק התעללות פיזית אלא זה גם מניעת חינוך מילדים, ואילוץ שלהם אחר כך להיות קבצנים מכיוון שהם לא קיבלו את החינוך.
אהוד קינן: אני לא אומר קבצנים אבל הם יהיו עובדי קבלן כנראה.
אהוד קינן: מה שאני אומר הוא שאני שומע מדר' רימון שמשרד החינוך עושה מאמצים אדירים להוסיף שעות, הוא גם מוסיף מדעים, יש מורים, אבל לצערנו, אנחנו בוחנים את הבעיה במבחן התוצאה ולא במבחן המאמץ.
אהוד קינן: בארץ יש היום פחות מורים בכימיה ממה שהיה אי פעם, המספר הזה יורד בתלילות אדירה מסיבה פשוטה, היום בארץ יש פחות מ-800 מורים בכימיה והגיל הממוצע שלהם הוא בסביבות חמישים, עם היציאה לפנסיה, תעשו את החשבון בעצמכם, הסתכלתי על הרשימות, יש היום ששה עשר מורים שהם מתחת לגיל שלושים ואחד בכימיה.
אהוד קינן: כשאני מסתכל על מה שקורה במדרשות למורים, אף אחד לא רוצה לבוא, המספרים הם חד ספרתיים, בכל הנושא בכל המכללות ואם מסתכלים במכללות מי הולך להיות מורה למדעים המספרים מדכאים אם משווים את זה למה שהיה בשנים קודמות.
אהוד קינן: אנחנו שומעים על כל מיני מאמצים לגייס מורים ממן הגורן ומן היקב, לעשות להם הסבה של הייטק או להביא סטודנטים ודוקטוראטים מכל מיני אוניברסיטאות וכל מיני רעיונות אחרים, אני לא רואה שזה הולך לפתור את הבעיה וכאן אני רוצה לעצור כי אמרתי מספיק.
אהוד קינן: הבעיה היא סוּפֶּר חמורה, לא ייתכן שבכל שבע עיירות הדרום ואני רוצה לומר, ירוחם קרית מלאכי נתיבות, אופקים, שדרות ומצפה רמון - אפס וזה לא מעכשיו, יש לי את הנתונים של 2006, אין כימיה בעיירות הפיתוח.
רונית תירוש: האם יש פה מקביל לך - נשיא חברה ישראלית לפיזיקה?
רונית תירוש: האם התמונה דומה?
עופר רימון: לא, המצב יותר טוב, יש לי את הנתונים, המצב יותר טוב.
אהוד קינן: יותר טוב אבל לא בהרבה.
רונית תירוש: עופר, מה –במשפט- ההסבר שלך לזה?
עופר רימון: קודם כל במשפט, כשאני מסתכל על הנתונים מ-2007, מספר התלמידים שעברו חמש יחידות כימיה בישראל היא 6,800 תלמידים וב-2010 נקח ארבע שנים, יש לנו 7,500 אז יש כאן גידול.
רונית תירוש: כן אבל הם כנראה מאיזור מחיפה.
עופר רימון: נכון שכימיה במקומות מסויימים נמצאת בירידה וצריך לחשוב על פתרונות, אבל רק רציתי להגיד שבדרום הוקם מרכז אילן רמון ללימודי פיזיקה, מרכז מאד חזק, שמאד מאד חיזק בדרום, ואת רואה את זה בבאר שבע ובאשדוד, את הצד של הפיזיקה, יכול להיות שמה שקרה כאן, הרי בתי ספר קשה להם להחזיק גם מגמת כימיה חזקה וגם מגמת פיזיקה חזקה, וזה לפעמים אותם תלמידים אז יכול להיות שמה שקרה כאן הוא שבמקומות האלה פיזיקה באה על חשבון הכימיה, צריך לבדוק את זה אבל לא צריך להתעלם מן הדברים, גם כימיה היא מאד חשובה.
דניאל זייפמן: אני רק רוצה להגיד, לחמד”ע אין שום בעיה למצוא מורים לכימיה, והסיבה היא שוב, כי אנחנו לא מחפשים מורים לכימיה אלא אנחנו מחפשים כימאים.
רונית תירוש: הבנתי את הדקויות ואציע משהו בענין הזה.
רונית תירוש: פרופסור דן מאירשטיין, מתי תוגדרו כאוניברסיטה?
דן מאירשטיין: על הנייר בחמישה עשר ביולי.
דן מאירשטיין: מתי זה יקרה בדיוק?
דן מאירשטיין: זה תלוי בשלש ועדות, - - -
רונית תירוש: ראוי לזרז את זה.
דן מאירשטיין: אני מסכים.
דן מאירשטיין: אני עוסק שש עשרה שנים, כמעט שבע עשרה שנים, ולא בדבר הזה, למרות שאני מלמד כימיה בדרום אבל לא באוניברסיטה, בשעות הפנאי, בהתנדבות.
דן מאירשטיין: יש לי מספר הערות.
דן מאירשטיין: הראשונה, שמשרד החינוך, כן יכול לפתור, בית ספר לא מאפשר או בוא נגיד שלא כל בתי הספר אבל ב-90% מן התיכונים חמש שעות כימיה וחמש שעות פיזיקה הן באותה השעה, הם לא יכולים ללמוד את שניהם ושניהם נחוצים כי כשהמחלקה לכימיה רוצה לקבל סטודנט אז היא דורשת גם פיזיקה, בלי פיזיקה אי אפשר ללמוד כימיה, זה אבסורד שקיים וזו הערה אחת.
דן מאירשטיין: ופה משרד החינוך צריך להתערב משום שהפתרון הוא פשוט יחסית.
רונית תירוש: אני מודה לך על ההערה הזו.
דן מאירשטיין: ההערה השניה היא מורים.
דן מאירשטיין: ואני אהיה מאד נוסטלגי ואחזור ללימודים שלי בתיכון, כשאני למדתי משרד החינוך העסיק – תמורת מילגות סבירות מאד, דוקטורנטים מן האוניברסיטה כמורים למדעים, או בכלל כמורים, אז לימדו אותי צבי יעבץ היסטוריה ודב ניר גיאוגרפיה ועוזי אורנן דקדוק ואבנר טריינין כימיה ושמעון עופר פיזיקה וזה היה בית ספר מעולה.
דן מאירשטיין: אחותי למדה שנתיים אחר כך, המורים היו אחרים, מורה כזה לימד מחזור או שניים, גמר את הדוקטוראט, נעלם, היה דוקטוראנט ואני לא זוכר מי לימד את אחותי אבל כימיה אני יודע זה היה גדעון שבסקי אז הדברים היו, ואפשר לחזור לזה, לפחות חלקית.
דן מאירשטיין: דוקטוראנט צעיר - כמו שפרופ' זייפמן אמר, הוא מדען, הוא עדיין קרוב מספיק בגיל, הוא עדיין "חם" על המקצוע ואפשר להפוך את זה לכלי לזירוז אנשים ללמוד.
דן מאירשטיין: אני הצעתי את זה לדר' שושני, כשנתמנה להיות מנכ"ל משרד החינוך, קיבלתי מכתב שזה רעיון מצוין ולצערי אני לא רואה שקורה משהו בענין.
דן מאירשטיין: הנושא השלישי שאזכיר הוא תעודת הוראה.
דן מאירשטיין: רבותי, אי אפשר במכללות להוראה להכשיר מורים למדעים.
דן מאירשטיין: כי אם אי פעם היית במעבדה והייתי בכמה כאלה, מתוך חיפוש למציאת מקום שבו אפשר לעשות את זה, אם את נכנסת למעבדה במכללה, ברוב המכללות להוראה, לא בכולן, המעבדה יותר גרועה מן המעבדה שלמדתי ממנה פיזיקה בבית הספר התיכון לפני למעלה מחמישים שנה.
רונית תירוש: דר' ברקאי, אתה לא תכחיש, נכון?
יאיר ברקאי: עמדתי לחזק מאד את דבריך.
תהלה בן גיא: אני מזמינה את כולם לבקר בחמד”ע.
דן מאירשטיין: זאת אומרת, אי אפשר - - -
תהלה בן גיא: משם צומחים דברים.
רונית תירוש: האם את יודעת איזה מאבק היה לי מול אנשי האוצר כדי לתת לי תקציב לצייד מעבדות, את כל המכללות להכשרת מורים כי זו בושה וחרפה, מה שקורה שם.
דן מאירשטיין: אי אפשר לצפות שמן המקומות האלה יצאו מורים שיודעים להפעיל את הציוד שחמד”ע מפעילה, אין שום סיכוי.
דן מאירשטיין: ולכן, כאחד מן הפתרונות אני מציע – ועכשיו אני מפסיק להיות כימאי אבל ב"אריאל" הצענו, משך שנים, שיתנו לנו לתת תעודת הוראה במדעים.
דן מאירשטיין: יש לנו את המעבדות, המעבדות מצויידות, הן אולי לא המעבדות של מכון ויצמן אבל הן בהחלט מעבדות שמאפשרות פעילות מחקרית טובה.
דן מאירשטיין: ואפשר לעשות את הדברים.
דן מאירשטיין: אני בטוח שיש עוד מקומות בארץ שאפשר לעשות בהם.
דניאל זייפמן: אני רוצה להגיד שאנחנו עושים את זה במכון ויצמן, אנחנו נותנים תעודת הוראה בחינם לכל תלמיד דוקטוראט שרוצה לקבל תעודת הוראה, אנחנו מעניקים לו אותה, כששים תלמידים עושים את זה כל שנה, אני לא יודע אם הם מגיעים למשרד החינוך.
דניאל זייפמן: את זה לא בדקתי.
אהוד קינן: גם בטכניון, גם בטכניון כל סטודנט יכול ללמוד בחינם לתעודת הוראה.
רונית תירוש: לפי הסדר.
רונית תירוש: דר' משה גולדברג, איפה הצרות שלכם?
משה גולדברג: המודל שלכם כפי שאנחנו רואים אותו הוא מודל חשוב מאד ומהווה דרך להתגבר על פער איכותי וכמותי בהוראה.
משה גולדברג: כמו שהזכיר פרופ' זייפמן, מורים מחוללי סקרנות, באים ועושים את זה, מרכז שמשרת מספר תיכונים, זה מהלך שחשוב במיחד לפריפרייה, מזוית הראייה שלנו, שם הפער חריף יותר.
רונית תירוש: זה מהלך שהוא חשוב לפריפרייה ואין להם את זה.
משה גולדברג: נכון נכון ואנחנו רואים את זה כמהלך חשוב מאד.
משה גולדברג: אנחנו מנסים מאד – ופרופ' זייפמן מכיר את זה אישית, אנחנו מנסים לעשות את פיתוח מצויינות הפרט, זה הוצג לוועדת המדע בעבר, כמה וכמה תכניות, גם "עתודה", גם "תלפיות", גם "פסגות" וכו' אבל, אנחנו רואים במהלך שמדובר בו כאן, מהלך משלים וחשוב כי הוא עשוי להגדיל את מאגר האיכות של המתגייסים בפריפרייה, רואים מאיפה מגיעים אנשים, המספרים שעליהם דיבר דר' רימון הם קטנים יחסית.
משה גולדברג: אנחנו רואים פה פן לאומי חברתי של סיכוי שווה לתלמיד בפריפריה לחינוך איכותי, ובראייה רחבה יותר זה העלאת אחוז הפונים למדעים, כי יש ירידה מתמדת ואני שומע גם מן האקדמיה, שיש ירידה מתמדת בפונים למדעים בכלל.
משה גולדברג: זאת סוגיה - --
רונית תירוש: זה בניגוד לעלייה במשרד חינוך.
רונית תירוש: זאת אומרת שיש יותר בוגרים במדעים ולעומת זאת כשמגיעים לשלב האקדמיה יש ירידה.
משה גולדברג: במספר הפונים למדעים יש ירידה באקדמיה.
משה גולדברג: זו הבדיקה שלנו.
משה גולדברג: עד כאן.
רונית תירוש: קצר ולענין.
רונית תירוש: נעבור לאופרציות אחרות, נתחיל במכללת ליפשיץ, האם אתה רוצה להתייחס להצעה כפי שניתנה כאן על ידי פרופ' מאיר שטיין, האפשרות שילמו אצלכם פדגוגיה של הגיל הרך והשאר אבל כשיגיעו לשלב הת'כלס - דידקטיקה של מקצוע אז ילכו לאחת המכללות, האוניברסיטאות או הטכניון.
יאיר ברקאי: אני לא מוכן לחבור להצעה, אני מוכן לחבור לבעיה שהעליתָּ.
יאיר ברקאי: מיד אסביר.
יאיר ברקאי: אני חושב ודרך אגב אני מייצג פה גם את ראמ"ה ולא רק את מכללת ליפשיץ.
יאיר ברקאי: זו דרך אגב, הגישה של האוניברסיטאות לגבי המכללות להוראה ולא רק במדעים: תתעסקו אתם בפדגוגיה ואנחנו נתן את ה subject matter.
רונית תירוש: לחצתי על נקודה רגישה.
יאיר ברקאי: אנחנו סבורים שאנחנו מסוגלים היטב ובמשך שנים רבות אף עשינו זאת לתת גם את ה subject matter ברמה גבוהה אבל יש דבר אחר.
יאיר ברקאי: להקים מעבדות משוכללות זו עלות עצומה, כולנו יודעים את זה ואינני יודע כיצד אפשר לתת לכל מכללה להוראה, שעוסקת בהכשרת מורים למדעים, להקים לה מעבדה משוכללת, עד כמה שדעתי משגת, משרד החינוך לא יוכל לעמוד בזה בזמן הקרוב.
רונית תירוש: איזה אחוז מתוך כלל הלומדים אצלכם עומד להכשיר את עצמו למדעים?
יאיר ברקאי: בערך 15%, 17%.
יאיר ברקאי: וזה בא בגלל שראש המכללה החליט לפטור את התלמידים - כדי לעודד אותם - משכר לימוד, לפחות לשנה ראשונה למדעים כי אחרת זה היה יורד כדי מחצית ממה שאמרתי עכשיו, מתוך ראייה ממלכתית ולא רק מכללתית.
עופר רימון: אבל זה מכוון ליסודי וחטיבות ביניים או גם לתיכון?
יאיר ברקאי: אנחנו מכשירים לחטיבות ביניים
עופר רימון: שזה מקצוע משולב?
יאיר ברקאי: מדעי הטבע.
יאיר ברקאי: חד חוגי.
יאיר ברקאי: פיזיקה, כימיה, ביולוגיה.
רונית תירוש: לימודי מט"ב?
יאיר ברקאי: אנחנו לחטיבות הביניים.
יאיר ברקאי: הפתרון שאני רואה אותו כרגע כפי שמשתקף מתוך השיחה שהיתה בוועדה ובזה אסיים, הוא שמשרד החינוך יחליט לקחת את זה כיעד לאומי.
יאיר ברקאי: זה לא - - -
יאיר ברקאי: זה אומר שהמדען הראשי פלוס המזכירות הפדגוגית והאגף להכשרת עובדי הוראה יחליטו על תכנית חומש שתכלול את כל מה שמתבקש כדי להביא לידי עידוד הכשרה של מורים למדעים, כולל הסבה אבל לא רק הסבה וכמובן שזה יתבטא גם במרכז למשל.
יאיר ברקאי: מכללת ליפשיץ החליטה לא להשתמש במעבדות שלה בלבד אלא גם במעבדות של האוניברסיטה העברית, תמורת כסף שאנחנו משלמים לה.
יאיר ברקאי: יכול להיות שזה יכול להיות פתרון בשלב הראשון אבל זה לא יכול להיות פתרון באופן קבוע כי חייבים גם לשפץ ולשכלל את המעבדות בתוך המכללות להוראה.
יאיר ברקאי: אין לי פתרון אחר כרגע פרט לעובדה שאנחנו כולנו, רמא"ה מוכנה, ואני אעלה את זה בפניהם, אבל כפי שאני מכיר היא מוכנה לחבור להצעה שתבוא מטעם משרד החינוך ומשרד המדע ביחד, ולעזור בכל מה שאפשר ליישום הדברים אבל, אי אפשר להחיל את זה רק על מכללות הוראה אלא כיעד לאומי.
יאיר ברקאי: אגב, גם לגבי הפריפרייה לא יכול להיות שזה ייגמר בגדרה או כמו שכרגע שמעתי, ראשון לציון, רחובות, האם יש משהו דרומה מזה?
יאיר ברקאי: לא.
יאיר ברקאי: שם זה נעצר, אפילו בבאר שבע אין מרכז.
אבי ענתי: בוקר טוב.
אבי ענתי: אני לא אדבר על הפעילות של משרד המדע אבל ישנו פן, ישנה תכנית של מדע וקהילה שאנחנו מפעילים במשרד.
אבי ענתי: אני אזכיר שלש תכניות עיקריות, אנחנו נכנסים לכל הנושא הזה של קדם עתידים.
אבי ענתי: לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו יודעים שמספר מקבלי תארים, נשים, לתואר ראשון, שני ושלישי מגיע ל 57% כאשר מספר הבנים הוא 43%.
אבי ענתי: אבל, כשאנחנו מסתכלים על המקצועות אז מקצועות ההנדסה והמדעים המדוייקים אז אנחנו מדברים על 25%-30% ולכן אנחנו נכנסים לתכנית הזו של קידום הנדסה, קידום תלמידות שמתקבלות ללמוד הנדסה ומדעים מדוייקים וללוות אותן מכיתה ט' עד יב'.
אבי ענתי: אנחנו מתחילים עם חמש מאות תלמידות כל שנה.
אבי ענתי: אני מדבר על הפריפרייה, אני לא מדבר על המרכז.
אבי ענתי: לא הוזכרה, דרך אגב, אף מילה בענין המיעוטים, שום נתונים לא דוברו, דובר רק על המרכז.
תהלה בן גיא: מרכז מיעוטים יש לנו - - -
אבי ענתי: שאלה, אתם מדברים על המרכז בתל אביב - -
רונית תירוש: היא מדברת על יפו.
אבי ענתי: יפו, בסדר אבל אני לא מדבר על הפריפרייה החברתית אלא על הפריפרייה הגיאוגרפית ושם אנחנו נכנסים לשלושים ישובים כל שנה, היקף התכנית הוא 8 מליון שקל בתור התחלה, ב-steady state נגיע ל 2,000 תלמידות וזה במסגרת "עתידים".
רונית תירוש: האם אתם עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך?
אבי ענתי: בוודאי זה מתואם עם המנכ"לית של משרד החינוך.
עופר רימון: 500 הן טיפה בים, צריך לדבר על 5,000.
אבי ענתי: אנחנו מתחילים עם משהו.
רונית תירוש: זו התחלה מצויינת.
אבי ענתי: התכנית של משרד החינוך עם "עתידים" היא 20 מליון שקל.
אבי ענתי: אנחנו מתחילים עם 8 מליון.
אבי ענתי: תכנית אחרת שאנחנו מפעילים היא תכנית של חונכות והיינו רוצים להרחיב אותה, אנחנו נותנים מלגות לסטודנטים למדעים באוניברסיטאות שיחנכו "אחד על אחד" תלמידי תיכון.
אבי ענתי: זה מן פר"ח אבל זה לא פר"ח, אלה שיעורים פרטיים לתלמידים שלומדים מדעים, תלמידי תיכון בכיתות ט' עד י"ב.
רונית תירוש: רשמתי לעצמי פר"ח לסטודנטים אבל ברמה אחרת כלומר, כמו שפר"ח משלם את שכר הלימוד של הסטודנט בתנאי שהוא חונך איקס שעות בשבוע את התלמיד אז למה לא לקחת, לפי אותו 'פטנט' של הדוקטורנטים, לקחת דוקטוראנטים שנשלם את שכר הלימוד - - -
אבי ענתי: גם את זה אנחנו עושים.
רונית תירוש: שנשלם את שכר הלימוד שלהם והם ילמדו כיתה, לא רק חונכות - - -
אבי ענתי: או.
אבי ענתי: קיי.
אבי ענתי: אז לא רק זה.
דובר: אין שכר לימוד ללמוד לדוקטוראנט.
רונית תירוש: אז אני יורדת לתואר שני.
רונית תירוש: האם תואר שני מספיק?
דניאל זייפמן: במדעים כמעט ואין שכר לימוד למסלול.
רונית תירוש: האם גם שם אין שכר לימוד?
דניאל זייפמן: רק באוניברסיטאות.
רונית תירוש: אז בי.
רונית תירוש: איי.
רונית תירוש: לא מספיק טוב ללמד.
רונית תירוש: בעלי תואר m.a.
רונית תירוש: – האם זה מספיק טוב כדי שייכנסו לבתי ספר ללמד בגלל המחסור במורים?
רונית תירוש: אתם מעדיפים דוקטורנטים!?
רונית תירוש: אז איך אפשר לעודד?
רונית תירוש: האם עם מילגת קיום?
רונית תירוש: כלומר, לתת לו את אותן הטבות אבל לתת לו למשל, מילואים, וזה טוב לצה"ל אז מכסת ימי מילואים בשנה, למשך תקופה מסומנת, למשל.
דניאל זייפמן: אני חושב שיש פה בעיה.
דניאל זייפמן: רק אגיד.
דניאל זייפמן: אני לא חושב שמורה יכול להיות מורה לשעתיים בשבוע.
דניאל זייפמן: מורה זה מקצוע, מורה זה מקצוע שבו הוא משקיע את כל חייו לדבר הזה.
דניאל זייפמן: כאן רוצים לקחת סטודנטים ולהפוך אותם למורים - אנחנו ניסינו את זה במכון ויצמן, ביקשתי מסטודנטים מי מוכן ללמד בבתי ספר והיתה היענות אדירה.
דניאל זייפמן: אגב, במכון ויצמן האסור לסטודנטים לעבוד כי אנחנו נותנים מילגה ואמרתי: לזה אני מוכן.
דניאל זייפמן: תלכו, אתן לכם חופש, תלכו, היתה היענות אדירה, הלכו, התיאום עם בית הספר הוא מאד קשה, סטודנט נכנס לבית הספר לשעתיים או לארבע שעות כדי ללמד פיזיקה, הוא לא מתחבר עם המחנכת, עם התלמידים, בסופו של דבר זה לא עובד.
רונית תירוש: אם הוא יעשה את זה בכיתות הנמוכות יותר, רק כדי לאתגר וליצור ענין, האם אתה יודע מה מורה צעיר בבית הספר עושה לתלמידים?
דניאל זייפמן: אני רואה את זה הפוך.
דניאל זייפמן: אני חושב שאין בעיה למשוך סטודנטים שסיימו דוקטוראט להיות מורים.
רונית תירוש: נחזור לזה.
אבי ענתי: מאחר והוזכר הנושא של דוקטוראנטים, אנחנו מעניקים מלגות לדוקטוראנטים ומלגות יוקרתיות, אנחנו מדברים על סדר גודל של 250,000 שקל לדוקטוראנט, 200,000 שקל לפוסט דוקטוראנט ואנחנו מבקשים, הדרישה היא שהם יתנו 100 שעות התנדבות במסגרת המילגה הזו.
אבי ענתי: אם היה אפשר - - -
רונית תירוש: של חונכות?
אבי ענתי: זה לא חונכות "אחד על אחד" אלא מדובר פה בקבוצות, כי מדובר פה בדוקטוראנט שהוא לא - - -
רונית תירוש: סוג של תיגבור?
אבי ענתי: נכון ואם היו לדוגמה מרחיבים את הפעילות הזאת של כל מקבלי המלגות – וכל הדוקטוראנטים מקבלים מלגות באוניברסיטאות, אז יכלו לתת את שעות ההתנדבות האלו ויכולנו להצליח במידה מסויימת.
אבי ענתי: התכנית השלישית נוגעת לנושא של מרכז בלמונטה בירושלים.
אבי ענתי: אנחנו, בשיתוף פעולה עם מרכז בלה מונטה, ניסינו להעתיק את המודל או את חלקו לאיזור המיעוטים.
אבי ענתי: אנחנו הקמנו במכללת אל-קאסמי בבקעה אל גרבייה, הקמנו מרכז בלה מונטה, פועל כבר שנתיים ואנחנו מקווים שהוא יורחב ואולי נקים מרכז כזה גם בגליל.
רונית תירוש: אופיר, תסביר מה זה מרכז בְּלמוֹנְטֶה.
אופיר אשל: כן, מרכז בלמונטה חולק את אותם יעדים בדיוק כמו המרכז לחינוך מדעי שדיברנו עליו.
אופיר אשל: יחד עם זאת יש לנו ראיה קצת שונה בשאלה איך אנחנו משיגים את אותם יעדים.
אופיר אשל: יש מספר דברים שבקצרה אומַר.
אופיר אשל: קודם כל מרכז בלמונטה הוא של האוניברסיטה העברית, הוא יושב בתוך האוניברסיטה העברית והוא יחידה של האוניברסיטה העברית והמעבדות שיש במרכז הזה הן מעבדות מתקדמות למדעים, והן מעבדות א8ניברסיטאיות לכל דבר.
אופיר אשל: הצוות של המרכז הוא צוות אקדמי של האוניברסיטה ומעבר לחינוך למדעים שהוא נותן לתלמידי תיכון יש בו שני מאפיינים שאני חושב שהם מאד קריטיים גם לדיון שאנחנו מקיימים פה.
אופיר אשל: האחד הוא שאנחנו משתדלים לא לייתר את בית הספר, כלומר, בתי הספר מקיימים את מגמות המדעים ואנחנו נותנים להם את ההשלמה על מנת לקיים אותם ברמה הגבוהה ביותר.
אופיר אשל: אנחנו אומרים לבתי הספר: תעשו כל מה שאתם יכולים לעשות ואת כל מה שאתם לא יכולים תעשו אצלנו במעבדות המתקדמות.
רונית תירוש: והמורים שלכם עובדים בשיתוף פעולה עם המורים של בית הספר?
אופיר אשל: בוודאי, המורה הוא הציר המרכזי.
אופיר אשל: מבחינתנו הוא המדריך הראשי של פעילות כשהם באים לעשות פעילות מעבדה של ארבע שעות, המורה מכין את התלמידים לפני כן, הוא עובר השתלמות על מנת שהוא ידע מה הוא הולך לעבור שם, הוא הציר המרכזי והדוקטוראנטים והמסטרנטים של האוניברסיטה הם בעצם מסייעים בידו כדי לקיים את הפעילות הזו אבל זה לא במקום הפעילות הבית ספרית.
רונית תירוש: למה אי אפשר להעתיק את הקונספט הזה למקומות אחרים?
אופיר אשל: אבי סיפר שהעתקנו את זה לבקעה אל גרבייה שנותן את זה לכל אזור המשולש.
רונית תירוש: בבקעה אל גרבייה אין לך אוניברסיטה או מכללה.
אשל אופיר: יש שם מרכז.
רונית תירוש: אה! להם יש מעבדות שלהם והם משלמים.
אופיר אשל: ולא רק זה, הקמנו שם מעבדות יעוץ מיוחד.
רונית תירוש: אני מדברת על המועצה, יש אוניברסיטאות, יש טכניון עם מעבדות, אז למה לא לקחת - - -
אופיר אשל: המודל הזה קיים בבקעה אל גרבייה אבל הוא גם קיים במספר מקומות באירופה והועתק מן המודל של האוניברסיטה העברית.
אופיר אשל: דבר אחד חשוב נוסף הוא הנושא של המורים.
אופיר אשל: בלי להתכוון, אנחנו משמשים גם מרכז להכשרת מורים ואסביר למה אני מתכוון.
אופיר אשל: אחד, המורים של המערכת מוצאים במקום הזה לתת את הדבר שאין אפשרות לתת בבית הספר, אבל, לא רק זה, נדמה לי שבשנה שעברה הצטרפו למעגל ארבעה עשר מורים חדשים ותקנו אותי אם אני טועה, ארבעה עשר מורים חדשים לכימיה, אני מניח שפרש מן המאגר מספר גדול יותר של מורים.
אופיר אשל: מורים לכימיה חדשים שהצטרפו למעגל, הם מאסטרנטים דוקטוראנטים שסיימו את הלימודים שלהם באוניברסיטה העברית.
אופיר אשל: הם עברו חניכה של שלש ארבע או חמש שנים כמדריכים אצלנו בשלב המחקר שהם מקיימים באוניברסיטה, הם נחשפים כבר לעבודה עם תלמידים, זה לא חדש להם וזה "תופס" אותם, הם מחליטים שהם רוצים להיות מורים.
אופיר אשל: הם נכנסים למערכת לאחר שהם מסיימים את הלימודים שלהם באוניברסיטה, ולפעמים עוד לפני שהם מסיימים את הלימודים שלהם באוניברסיטה, כמורים לכל דבר.
אופיר אשל: זה מאד חשוב ואני חושב שהנקודה היא חשובה כי מורה הוא מקצוע וצריך כבוד כלפי המקצוע הזה, לא כל כימאי דגול הוא גם מורה דגול, חייבים לשלב את הדברים האלה ואני חושב שמה שאנחנו מקיימים פה במסגרת באוניברסיטה הוא לתת לדוקטוראנטים הטובים ביותר הזדמנות לחוות את ההוראה, להתנסות בה בצורה לא פורמאלית, ולקבל את ההחלטה העתידית אם לבוא ולהיות מרים בעתיד.
יאיר ברקאי: אני רוצה רק להגיד לך שאנחנו משתפים פעולה אתכם, אתה יודע את זה!?
אשל אופיר: מכללת ליפשיץ עושה את המעבדות שלה אצלנו.
יאיר ברקאי: כבוד יושבת הראש, מכללת ליפשיץ משתפת פעולה – וזה המודל שהתכוונתי אליו, עם בלה מונטה - - -
רונית תירוש: זה לא מייתר את המורים ולא את המכללה.
יאיר ברקאי: בוודאי שלא.
יאיר ברקאי: והנה כאן אפשרות לפתור בעיה של מעבדות על ידי שיתוף פעולה כאשר משרד החינוך, המדען הראשי וכיוצ"ב יעזרו לנו לסבסד.
אשל אופיר: אני רוצה דבר אחרון, הנושא של חטיבות הביניים שעופר העלה קודם, הוא קריטי, כי מבחינתנו זו עתודה של תלמידים שיבחרו במגמות המדעיות.
אשל אופיר: אחת הבעיות של בתי הספר היא שאין מורים למדעים בחטיבות הביניים ואנחנו רואים שבאותם בתי הספר שיש בהם גם חטיבת ביניים וגם תיכון, המורים למדעים, בתיכון, שהם מקיימים את הלימודים בחטיבת הביניים והם מורים מנוסים וטובים למדעים, זה עושה את ההבדל אחר כך במספר התלמידים שיבחרו.
עופר רימון: להזכיר שבעיר ירושלים הנושא של לימודי הפיזיקה מאד מדאיג אותנו.
אשל אופיר: נכון, גם אותנו.
אשל אופיר: זה זן נכחד לצערי.
רונית תירוש: זה מעניין, כי יש פה מרכז בלמונטה ויש פה מכללת ליפשיץ ובכל זאת, אנחנו ננסה להבין.
רונית תירוש: אני אשמח לשמוע עוד.
רונית תירוש: נציגי תכנית "נחשון".
גיא לוי: אפתח בשניה אחת, אנחנו מציגים תכנית שהיא חונכות וירטואלית להכנת בגרות במתמטיקה ובמדעים בפריפרייה, עם דגש על הפריפרייה, זה החל כפרוייקט לפני תשע שנים ולפני שלש שנים משרד החינוך נכנס כשותף למימון של ההפעלה עם יפה פס מנהלת האגף במינהל הפדגוגי, השיתוף עם משרד החינוך הוא מוצלח.
גיא לוי: אני חושב, כבוד יושבת הראש שזו דוגמה מצויינת ל pilot to policy, תכנית שהתחילה כפרוייקט עם מאתיים תלמידים והיום מגיעה כבר לשלושת אלפים וחמש מאות.
סיגל עצמון: אני מנהלת את תכנית “נחשון” מאז הקמתה, המטרה שלנו היא קידום הישגים של תלמידים בפריפריה לקראת בגרות במתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה.
סיגל עצמון: כל התלמידים שלנו הם תלמידי כיתה י' שבחרו ללמוד מתמטיקה ברמת ארבע או חמש יחידות, או כימיה, פיזיקה וביולוגיה ברמה של חמש יחידות, באמצעות חונכות וירטואלית מרחוק, אנחנו דואגים שכל תלמיד שבחר יצליח בסופו של דבר לסיים חמש יחידות באמצעות חניכה של חונכים.
סיגל עצמון: אני רוצה לומר מילה על חונכים, כל החונכים שלנו, יש לנו כשבע מאות וחמישים חונכים, כולם סטודנטים שנה שניה ומעלה באוניברסיטאות כולל דוקטורנטים כמו מן הפקולטה ברחובות שתומכים בתלמידים בשעות אחרי הצהרים והערב.
סיגל עצמון: כל זה בטכנולוגיה סינכרונית.
סיגל עצמון: אנחנו עובדים במיגזר היהודי ובמיגזר דובר השפה הערבית כשלכל שני תלמידים יש חונך.
סיגל עצמון: המטרות שלנו הן: אחת, להגדיל את מספר הניגשים לבחינות הבגרות במקצועות האלה, שתיים, שכל תלמיד יגיע אל הציון הגבוה ביותר אליו הוא יכול להגיע, שלש, לטפל במוטיבציה שלהם.
סיגל עצמון: דיברתם פה על כמה תלמידים אומרים: זה קצת קשה לי, קיבלתי 65 והמורה לחמש יחידות אומר לו: לך, לך לארבע יחידות אבל החונך אומר לו: לא, יש לך חשיבה, אני רואה איך אתה עובד, אני אדבר עם המורה בכיתה, אני ארים טלפון ואנחנו נדאג שאתה תישאר בחמש יחידות לימוד.
סיגל עצמון: ויש לנו מאות מקרים כאלה, של תלמידים, בזכות טלפון של חונך מן הטכניון, הוא הרים טלפון למורה ואמר לו: תראה, אני עובד אתו 'אחד על אחד', שווה להשאיר אותו בכיתה של חמש יחידות לימוד, יחד אתך אנחנו נשפר את ההישגים שלו והוא הצליח בסוף בבחינת הבגרות במתמטיקה.