GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סיגל עצמון: אתה דיברת על מודל לחיקוי, כל סטודנט שיושב בטכניון אומר: שמע, שווה להתאמץ ודרך אגב, לא הזכרתי אבל חלק מן החונכים שלנו, הם סטודנטים מ"עתידים", סטודנט מ"עתידים" שהוא שנה שניה באוניברסיטה ובא מבית שאן תומך בילד מדימונה ואומר לו: שווה להתאמץ, תראה איפה אני נמצא, מכאן אני אוציא אותך, תוכל אחר כך להגיע לצבא ולעסוק במקצועות חשובים" וזו נקודה מאד חשובה.
סיגל עצמון: יש לנו מאה וחמישים סטודנטים, מתוך השבע מאות וחמישים, שהם סטודנטים מפרוייקט "עתידים".
סיגל עצמון: חשוב שתדעו שיש לנו תלמידים בתיכון שהיו תלמידים בפרוייקט “נחשון” והיום הם חונכים שלנו והם סטודנטים ב"עתידים".
סיגל עצמון: אנחנו התחלנו לפני תשע שנים במימון קרן "יד הנדיב" עם קבוצה קטנה של מאתיים תלמידים, צמחנו, את תשס"ט סיימנו עם 720 תלמידים במתמטיקה ופיזיקה, לפני שלש שנים משרד החינוך החליט לממן את הפרוייקט, היום יש לנו 3,700 תלמידים ודרך אגב כולם פעילים מחמש עד אחת עשרה בלילה בשעות אחר הצהרים.
סיגל עצמון: לכל תלמיד יש חונך, כל חונך חונך שני תלמידים ששייכים לאותו מורה בוקר בכיתה ונבנים על ידי המורה כקבוצה, כמה שיותר הומוגנית.
סיגל עצמון: זאת אומרת, החונך מקבל שניים, שני תלמידי פיזיקה בירוחם שהם פחות או יותר ברמה דומה, הוא נפגש אתם לפחות פעם בשבוע למפגש סינכרוני שתיכף אראה לכם דוגמה שלו, - - -
רונית תירוש: וירטואלי?
סיגל עצמון: וירטואלי.
רונית תירוש: האם יש מפגש פנים אל פנים?
סיגל עצמון: קודם כל, לפני יש מפגש וירטואלי ותיכף אראה דוגמה, יש מפגש שבו התלמיד והחונך מדברים שומעים וכותבים.
סיגל עצמון: אני רוצה לומר משהו, גם מתוך היותי מורה במערכת החינוך: במתמטיקה פיזיקה וכימיה כל עוד התלמיד לא יפתור לעולם הוא לא יידע.
סיגל עצמון: המורה עומדת ליד הלוח ואומר לו: בוא, ופותרת את הבעיה, באה הטכנולוגיה הסינכרונית, אם התלמיד לא יהיה פעיל התלמיד הולך לפייסבוק.
סיגל עצמון: כאן העבודה היא של התלמיד ומישהו בוגר מלווה את דרך העבודה שלו.
סיגל עצמון: חבר'ה, מורים הכי טובים הם מתאים אבל לחדור למחברתו של התלמיד ולראות איפה התלמיד טועה ושלא ימשוך חודש ימים עד שיעשה בוחן או מבחן ואראה פירוט שלו וחלק מן התלמידים בכלל לא מסתכלים על המבחן הם רק אומרים: היי, קיבלתי 85 בחמש יחידות זה מצוין, אני לא יודע מה הטעות שלי, חלק מן החוזק שלנו הוא בעצם לעקוב שבוע אחר שבוע אחרי שבוע אחרי הבעיות של התלמידים במקצועות מתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה, מקצועות שנדרשת בהם הרבה עבודה של התלמיד בבית.
סיגל עצמון: החונכים והתלמידים נפגשים בסוף השנה, יומיים לפני בחינת הבגרות במפגש פנים אל פנים לראות מי החונך ומי התלמיד, אלה מפגשים מאד מרגשים.
סיגל עצמון: כל העבודה היא וירטואלית, מרחוק, זה היתרון, שאפשר להביא סטודנט מן הטכניון לדרום ולהביא סטודנט מן הטכניון לדימונה או לירוחם בלי להסיע אותו.
סיגל עצמון: המינימום הוא שעתיים בשבוע, תלמיד ממתחייב להיכנס, אם הוא לא נכנס אנחנו מתקשרים, שואלים, מפעילים את בית הספר, נמצאים בקשר יומיומי עם מערכת החינוך.
סיגל עצמון: אנחנו לא מחליפים את המורה בבוקר בכיתה אלא עושים המשך למה שקרה בבוקר בכיתה, בחיזוק.
סיגל עצמון: לגבי בנים ובנות, קודם כל מתוך 3,700 תלמידים שני שליש הם בנות, רק שליש הם בנים.
סיגל עצמון: לא מעט בנות בוחרות קבוצות הומוגניות של בנות, הן לא רוצות להיות עם בנים ואנחנו מאפשרים את זה.
סיגל עצמון: לא פעם רוב הקבוצות הן בנות לחוד ובנים לחוד.
סיגל עצמון: יש לנו 7% נשירה בשנה, זאת אומרת כל שנה מאז שהפרויקט צמח ל 3,700 תלמידים יש לנו 7% נשירה.
סיגל עצמון: דרך אגב, כשאנחנו שואלים את התלמידים, העברנו שאלון משוב לכל התלמידים, תוך שבועיים המימצאים, יש לנו דוח על כל 3,000 תלמידים וכששאלנו את הפורשים למה הם פרשו הייתי בטוחה שהם יגידו, החונך לא היה טוב אבל התשובה של התלמידים היתה כי זה היה מאד מאד קשה, לעבוד, לפתור תרגילים, ואז אמרו: סליחה, אני רוצה לבוא לכיתה, להיות שומע, קצת פחות לעבוד אבל אנחנו דרשנו מהם עבודה.
סיגל עצמון: זה לא היה בגלל החונך.
סיגל עצמון: הסתכלו על המימצאים של תשע"א, שמתי פה שלושה מימצאים.
סיגל עצמון: בימים אלה הנתונים שלנו ברמא"ה.
סיגל עצמון: האחד, שאלנו את התלמידים האם הם שיפרו את ההישגים, חבר'ה שבועיים לפני בחינת בגרות, שאלון לכל התלמידים 86% מן התלמידים אמרו שהם שיפרו את ההישגים.
סיגל עצמון: זה אומר למה הם נשארו בתכנית כי בסופו של דבר אחד, הוא יודע יותר טוב את החומר, שתים, הוא מקבל במקום 65 הוא מקבל 80, במקום לרדת לארבע יחידות הוא נשאר בתוך החמש יחידות.
סיגל עצמון: 96% מן התלמידים אמרו שהחונך הראה אכפתיות וכל מי שבא מחינוך יודע שכשמדברים על מורה אז מורה שמגלה איכפתיות ושואל את הילד בבוקר מה שלומך ואיך פתרת את התרגילים ומתחבר אליו באופן אישי הוא יצליח הביא את התלמידים להישגים יותר גבוהים וזה מאד בולט אצלנו, גילוי האכפתיות.
סיגל עצמון: החונכים שולחים להם מסרונים אחרי מבחן, איך היה?
סיגל עצמון: מה היה לך קשה?
סיגל עצמון: הם עובדים על כל מבחן ומבחן שניתן בתוך בתי הספר ואנחנו מעבירים את המבחנים האלה לחונכים, כל חונך מקבל את המבחן שהילד נבחן בו.
סיגל עצמון: בערך בשנה, ראיתם מן הנתון הקודם, 80,000 שעות מעבירים לתלמידים במדינה.
סיגל עצמון: נכון להיום יש לנו כבר 60,000 שעות שהועברו לתלמידים במדינה עד היום.
סיגל עצמון: יש תלמיד – ועופר ראה את זה לפני שבוע, שנכון לבחינת פברואר כבר קיבל ב"נחשון" 180 שעות, תחשבו על 100 שעות כפול 100 שקל, בפריפרייה, שלא תמיד יש לו מורה, והעזרה, כמה כסף ההורים שלו חוסכים, כסף שאין להם.
סיגל עצמון: אתם רואים כאן שכל מה שקורה ברשת מתועד, כל מפגש וירטואלי של חונך ותלמיד, כל מפגש כזה נשמר.
סיגל עצמון: אני אמרתי לעופר לפני מספר ימים, שאלנו את התלמידים כמה מהם חוזרים למפגש הזה, תחשבו שעכשיו מנסים לפתור תרגיל במתמטיקה ומחר בבוקר הוא מנסה לעשות שיעורי בית ולא מצליח לפתור תרגיל, הוא נזכר, הוא יודע ששם הסבירו לו, הוא לוחץ על כפתור ורואה את ההקלטה.
סיגל עצמון: חבר'ה, יתרון של הטכנולוגיה.
סיגל עצמון: שאלנו את התלמידים בשנה שעברה, מתוך 3,000 30% מן התלמידים דיווחו שהם משתמשים בהקלטות שלנו, זאת אומרת שהמפגש בין החונך לתלמיד היה לו כל כך משמעותי שהוא נכנס לשם שוב וראה איך החונך הסביר לו.
סיגל עצמון: מה מעניין תלמידים?
סיגל עצמון: לא כל אחד מבין אחרי פעם אחת.
סיגל עצמון: אין מה לעשות יש תלמידים שצריכים להקשיב שלש פעמים עד שנכנס להם לראש וזכותם לשבת בחמש יחידות.
סיגל עצמון: יש תלמידים שמקשיבים ויודעים ויש תלמידים שעד שהם לא עובדים ועובדים הם לא מצליחים וזה החוזק שלנו, להפעיל תלמיד לעבודה.
סיגל עצמון: בלחיצת כפתור –וכל מי שירצה יוכל לראות מאוחר יותר, אנחנו יודעים כל יום באילו שעות הם פעלו, כמה זמן, מה הם עשו בשיעור, אנחנו מקשיבים להקלטות כל יום ועוקבים אחרי התלמידים כדי להכשיר יותר טוב את התוכנית.
סיגל עצמון: כל חונך ב”נחשון” עובר מבחן עיון, תתפלאו שסטודנטים מן הטכניון לפעמים לא מצליחים לעבור מבחן ברמת חמש יחידות פיזיקה.
סיגל עצמון: אנחנו אומרים להם: לכו הביתה, אנחנו לוקחים רק את הטובים ביותר ואנחנו אומרים, וזה מאד מאד מביך להגיד לסטודנט שנה שלישית בטכניון: לך הביתה, לא הצלחת לעבור את המבחן.
סיגל עצמון: שתיים, כל חונך בא ויושב שמונה שעות פנים אל פנים ואנחנו עובדים עליו במתודיקה.
סיגל עצמון: כל חונך עובר הכשרה ברשת.
סיגל עצמון: חבר'ה, לא כל סטודנט לתואר שני או שלישי שנותן קורס פנים אל פנים באוניברסיטה יודע לחנוך דרך הרשת, זו מיומנות אחרת ואנחנו מכשירים אותו, רק אחרי שאנחנו יודעים שהוא עבר את המבחנים, עבר את ההכשרה, עבר הכשרה ברשת, יודע מה זה ללמד ברשת, רק אז אנחנו מצרפים אותו לתלמיד ויש לנו שביעות רצון מאד מאד גבוהה מאיכות החונכים שבסופו של דבר אנחנו מאתרים וחונך טוב עושה 90% מן העבודה.
סיגל עצמון: אנחנו מספקים להם חומרים והחומרים האלה פתוחים לקהל הרחב, כל מי שעובד במכללות למורים, כל תכנית הלימודים היום במצגות עם סימולציות והאתר פתוח לתלמידים.
סיגל עצמון: דיברת על מורים בכימיה, אם תשאל היום כמעט כל מורה לכימיה מכיר את החומרים שלנו ומשתמש בחומרים שלנו ברמת הכיתה כדי שההוראה תהיה יותר טובה.
סיגל עצמון: כל מורה מתחיל חייב שיהיה לו מערך שיעור מסודר ומשתמשים בחומרים שלנו בכימיה ובביולוגיה, ופיזיקה, גם עופר ראה את הסימולציות שפיתחנו, יעודיות לפתרון שאלות בפיזיקה.
סיגל עצמון: יש לנו 560 מתוך 3,700 דוברי השפה הערבית.
סיגל עצמון: אנחנו בכל המיגזרים גם בצפון וגם בדרום - - -
רונית תירוש: איך מגיעים אליכם?
סיגל עצמון: כששאלת למה אמרתי שלומדים ביחד, ובכן, אני עוברת במיגזר הערבי בכיתות, הכיתות הן בנים ובנות ביחד, גם בבדואי, גם בנוצרי, מגיעים אלינו, אנחנו, לשמחתי הרבה אצלנו עומדים בתור היום.
סיגל עצמון: מחכים לנו בתור.
סיגל עצמון: הצלחה אדירה.
סיגל עצמון: צריך לפנות אלינו בספטמבר.
סיגל עצמון: אנחנו עשינו כנסים במחוזות השונים במערכת החינוך, בשיתוף פעולה עם יפה פס, לכנס הזה - - -
רונית תירוש: האם המנהלים מכירים את זה?
סיגל עצמון: מנהל יחד עם רכזי מקצועות בא, שמע אותי מדברת שעה וחצי, בא, נותן הפרוייקט אבל מה נדרש מבית הספר בבית הספר יש לנו רכז, וברמת הטלפון הוא יודע מה מדובר עם התלמידים.
סיגל עצמון: מנהל בית הספר אמר שהוא רצה ואנחנו הגענו לתוך בית הספר, מישהו מן הצוות שלי, להציג את הפרוייקט בפני התלמידים, תלמיד בחר להשתתף - - -
רונית תירוש: האם הוא משלם?
סיגל עצמון: רק רגע, את שואלת איך הגענו לכמות כזו של תלמידים, היום, בבתי ספר, שמנהל בית ספר היה לו אומץ, ביום ההורים בתחילת השנה, כשהוא עושה ימי הורים להורים, לספר על תכנית “נחשון” ולתת עלון פרסומי של תכנית “נחשון” כי לא תמיד המידע מגיע להורים.
רונית תירוש: למה צריך אומץ?
סיגל עצמון: לא הייתי מנהלת אלא מורה.
סיגל עצמון: אם זה לא 'תכנית' אז היא לא טובה, עכשיו מנהל בית הספר מעביר את הטלפונים.
סיגל עצמון: בעיניי זה אומץ והיום יש הרבה מאד מנהלים שעושים ויש לנו כבר כמות גדולה של תלמידים מתוך בית הספר.
סיגל עצמון: תלמיד משלם 200 שקל דמי רצינות לשנה.
סיגל עצמון: אין תלמיד שאין לו ולא יהיה ב”נחשון”.
סיגל עצמון: יש בכל בית ספר שניים או שלושה תלמידים שלא משלמים כי אין להם אפשרות.
סיגל עצמון: עובדים עם "נוער נעלה" למשל, גובים מהם חמישים שקל ומחזיקים להם בסוף השנה חמישים שקל אם הם רציניים.
סיגל עצמון: המודל הזה של נעלה, למשל, מבחן בסוף כיתה י"א, בכלל בקושי יודע עברית, אז החונך שלו הוא רוסי ממכון ויצמן שיכול ללמד ברוסית ולאט לאט מלמד אותו בעברית ומסיים כך את השנה.
סיגל עצמון: כל החמרים שלנו תורגמו לערבית.
סיגל עצמון: לצערי כימיה וביולוגיה נלמדים בערבית במדינה.
סיגל עצמון: פיזיקה ומתמטיקה בעברית.
סיגל עצמון: בכימיה וביולוגיה נבחנים בערבית, כל החומרים שלנו תורגמו לערבית.
רונית תירוש: שאלתי האם משרד החינוך מממן?
סיגל עצמון: משרד החינוך ממן, האגף לחינוך על יסודי מממן את פרוייקט “נחשון”.
סיגל עצמון: את ההפעלה של פרוייקט “נחשון”, פיתוח החומרים נעשה מתקציבי מט"ח, תלמיד משלם 200 שקל דמי רצינות.
סיגל עצמון: כל חונך מקבל מרכז משאבים שאנחנו פיתחנו, כמצגות וסימולציות, הוא מקבל את ספר הלימוד של התלמיד, והיו תלמידים שזה לא מענין אותם מה איש מט"ח פיתח, מעניין אותו תרגיל 10 בעמוד 100 כי זה מה שהוא לא מבין ולכן לחונך יש את הספר הלימוד.
סיגל עצמון: שניים, לחונך יש טאבלט שבעזרתו - - -
רונית תירוש: עלינו לסיים באחת עשרה ועלי לשמוע עוד.
גיא לוי: רק משפט אחד, משרד חינוך איפשר לעלות מ 700 ל 3,700, זו שנה שלישית וזה דרמטי.
גיא לוי: יש לנו סרטון קצר של שתי דקות וחצי.
גיא לוי: הקרנת סרטון
חגית יפה-ויזל: שלום, אף אחד פה לא שאל איפה התעשייה בכל הסיפור הזה.
חגית יפה-ויזל: נכון, אנחנו מחפשים אנשים שיודעי לשאול שאלות, שיצירתיים ושיש להם, כמובן, את הבסיס בתחומי המדעים.
חגית יפה-ויזל: המנכ"לית שלנו גם כימאית וגם מורה לשעבר ואנחנו עוסקים הרבה בשאלה: איך אנחנו כתעשיה, יכולים באמצעות האנשים שלנו ובאמצעות תכניות שאנחנו שותפים להם, לסייע בכל המהלכים האלה.
חגית יפה-ויזל: התחלנו לאחרונה, בשותפות עם עופר ואנשיו ממשרד החינוך, עם מוזיאון המדע בירושלים ושותפים נוספים במהלך משלים לתכנית הפורמאלית, במהלך של הבניית תשתית של ירידי מדע, החל מרמת בית ספר אפילו עם תלמידים כבר בכיתה ו' וגם בחטיבת הביניים, ברמת בית ספר, ברמת עיר וברמה איזורית.
חגית יפה-ויזל: כמובן אחר כך ברמה של תחרות לאומית .
חגית יפה-ויזל: תלמידים שישאלו שאלות, כי בעצם להיעשות מדען זה לא רק ללמוד ולהשיג ציוני בגרויות שנדונו כאן אלא לשאול שאלה מעניינת ולבנות מודל.
חגית יפה-ויזל: ילד בכיתה ו' יכול למדוד מי גשם בחצר הבית שלו, לא צריך בשביל זה ציוד או משהו יותר מדי בעל השקעה.
חגית יפה-ויזל: אבל, אנחנו חושבים שמדע צריך כמו שאומרים to celebrate it, זה מהלך שגם משתף את ההורים ואת הצבור, את הקהילה ואת העיר - - -
רונית תירוש: חגית, האם יש לכם תחרות שאתם מכריזים עליה?
חגית יפה-ויזל: לא, יש לנו תחרות שנקראת מדענים צעירים והיא תחרות ארצית יחד עם מוזיאון המדע בירושלים ועם משרד החינוך.
חגית יפה-ויזל: לשם מגיעים רק ילדים מצטיינים שהם כבר בתיכון.
חגית יפה-ויזל: כדי לגרום לילדים הצעירים יותר לרצות לבחור במדע ולעשות גם פרוייקט בשלב יותר מאוחר, אנחנו צריכים לעודד כבר עכשיו, כשהם רק בכיתה ו' בבית ספר או בכיתה ח' או ט', לעשות משהו בקטן, אבל, כשילד כזה משתתף ביריד בית ספרי או אזורי ואחר כך אנחנו שולחים אותו לתחרות ארצית וזה גם לתחרויות בחו"ל והם רואים את כל היופי הזה מסביב, כשהם יצטרכו לבחור מגמה הם ידעו כבר מהו מדע, הם יחזקו את העולם הזה ויבואו מן הכיוון, כמו שאמרנו ה'מדליק', ה'קולי', הנחמד, האטרקטיבי.
חגית יפה-ויזל: זה משהו שהוא בעצם השלמה.
חגית יפה-ויזל: אני רוצה לבקש אם יש פה נציגים של תעשיות נוספות שיחברו אלינו למהלכים האלה.
נח דנא-פיקארד: אני רוצה להזכיר כמה דברים ולהתחבר לדברים שנאמרו בהתחלה על ידי פרופ' זייפמן.
נח דנא-פיקארד: המודל שאתה הצגת הוא המודל שאני גדלתי בו, ולפי המבטא שלי אתם מבינים איפה, בבית ספר הנפוליאוני יש הפרדה של בנים ובנות ולא מסיבות דתיות אלא משום שזה היה בצרפת דאז.
נח דנא-פיקארד: המודל הזה כן הוכיח את עצמו והמחקרים שמקיימים היום בעולם, ה gender studies זה משהו מאד מאד 'טרנדי' ובכל העולם כולו זה כן מראה שההפרדה בין שבנים לבנות נותנת את אותותיה.
נח דנא-פיקארד: עשינו את זה במוסד שלנו, בנים ובנות לומדים בקמפוס - - -
רונית תירוש: דר' בן גיא - תקשיבי טוב גם לקצב.
נח דנא-פיקארד: אנחנו מלמדים בנים ובנות בקמפוסים נפרדים ועם זאת, תוכן הלימודים, הסילבוסים זהים לחלוטין אצל בנים ואצל בנות עד לרמה של המטלות השבועיות.
נח דנא-פיקארד: המחקר שלנו הראה שבמצב כזה – וחבל שאין עיתונאים כי הם היו אוהבים את זה, שהתוצאות של הבנות טובות יותר.
רונית תירוש: גם אנחנו אוהבים את זה.
נח דנא-פיקארד: זה עד כדי כך שאני משקיע המון משאבים, כולל משאבים כספיים, במתן אפשרות לְבּנות להגיע למקצועות שבדרך כלל בנות – ובמיוחד בנות דתיות לא מגיעות אליהם, ולכן, ה'בייבי' שלי הוא המגמה לפיזיקה לבנות.
נח דנא-פיקארד: מדובר במחזור שהוא בדרך כלל קטן, כי באולפנות ובמוסדות הדתיים אין הרבה פיזיקה, למרות זאת, מגיעות תלמידות ותלמידות כל כך מוצלחות שאחר כך הן ממשיכות לתואר שני, בדרך כלל באוניברסיטה העברית או באוניברסיטת בן גוריון, כי הפיזיקה שלנו היא מכוונת לפיזיקה שימושית, והן בדרך כלל גורפות הרבה מן הפרסים בהצטיינות.
נח דנא-פיקארד: הצבא התחיל לבוא אלינו למכון טל, כדי לגייס את התלמידות האלו, ושלא יִשַמָע לא נכון, רוב התלמידות שלנו לא שרתו בצבא אלא בשרות לאומי, ואחר כך הן מגוייסות כאזרחיות עובדות צה"ל.
נח דנא-פיקארד: כיוון שהן מומחיות באלקטרואופטיקה וכו', הן מעורבות בתכנית הטילים או בתכנית החלל של הצבא והן מוצלחות מאד.
נח דנא-פיקארד: הגאווה הנשית שלי.
רונית תירוש: האם אין כימיה אצלכם?
נח דנא-פיקארד: לצערי הרב מעט מאד כימיה.
נח דנא-פיקארד: יש לנו משהו שדווקא רק לבנות – ולא פתחנו אותו לבנים כי הבנים לא רוצים את המקצוע הזה, פתחנו משהו בכימיה חישובית, שהיום עובר גלגולים לכיוון של ביואינפורמטיקה אבל פה צריך להבין את נבכי המל"ג כי האישורים על הדברים שאנחנו ללמד בענין נמצאים במל"ג ו"יום כן יום לא", בכל מקרה זו לא ההפתעה היחידה, אני צריך להפתיע אתכם במשהו אחר.
נח דנא-פיקארד: ביחד עם הלימודים לטכנולוגיה התעשייה נמצאת כי אנחנו מכוונים לעוד ועוד מדע יישומי בתעשייה.
נח דנא-פיקארד: יחד עם זה התלמידים שרוצים יכולים ללמוד בשביל תעודת הוראה, אנחנו המוסד האוניברסיטאי היחיד שיש לו היתר לתת תעודת הוראה אוניברסיטאית במדעים.
נח דנא-פיקארד: הנה ההפתעה השניה, למרות אישור מל"ג ות"ת מסרבת לממן ולכן פה אנחנו לא יכולים לעשות מה שאתם עושים, לתת תעודת הוראה בחינם ואנחנו חייבים לקבל קצת שכר לימוד עבור הדבר הזה.
נח דנא-פיקארד: בכל אופן, כל שנה, מאות תלמידים ותלמידות שלומדים תעודת הוראה למדעים.
נח דנא-פיקארד: זה כולל את הקמפוס החרדי שלנו לנשים, ברמת גן, ואתם יודעים שבדרך כלל הציבור החרדי נוטה ללכת – לפחות נשים – להוראה של גננות או מורות ביסודי אבל פה, במקרה הזה, אנחנו יכולים לשדרג אותן לכיוון אחר.
נח דנא-פיקארד: בכל זאת לרוב, אני צריך להודות, לא הולכות להוראה, אלא למקצועות ההכנדה בחברות ההייטק ושם יש לנו הרבה מכל הגוונים של הציבור התורני.
נח דנא-פיקארד: אתה הזכרת את מה שקרה בצרפת, לפני מספר שנים הייתי בצוות של משרד החינוך שכתב דוחות על תכנית הלימודים במתמטיקה במדינות מסויימות בחוץ לארץ.
נח דנא-פיקארד: אני כתבתי את הדוח על צרפת, אחד המאפיינים שיש שם הוא שלימודי מתמטיקה בתיכון אינם עומדים בפני עצמם אלא יש חלוקה לפי המגמה העיקרית של התלמידים, מי שלומד מדעים יכוון לפיזיקה-כימיה, ויש לו תכנית לימודים במתמטיקה שמותאמת לדבר הזה.
נח דנא-פיקארד: מי שהולך למגמות כלכליות, יחש לו תכנית מתמטיקה לזה, מי שהולך לשפות יש לו התאמה לדבר הזה וזה נותן אותות מצויינים.
נח דנא-פיקארד: התלמידים האלה לא פוחדים מן המתמטיקה אלא אדברא, יכולים לאהוב את המתמטיקה משום שהם רואים את התועלת שיש להם במה שהם יהיו חזקים בו.
נח דנא-פיקארד: אני כתבתי את זה אז בדוח ואני לא יודע מה נעשה ומה לא נעשה ואני מוכן לחקור בדבר הזה עוד.
נח דנא-פיקארד: נקודה נוספת.
נח דנא-פיקארד: הנקודה הזו יכולה להיות משותפת אִתָךְ והיא זו: הטכנולוגיה חייבת להיכנס וחייבת להיכנס מוקדם.
נח דנא-פיקארד: רק מה, יש יותר מדי אנשים שחושבים שטכנולוגיה היא חישוב או משתמשים בזה כ black box והתוצאה היא גרועה מאד כי אז מה שקורה זה שאתם יכולים ללכת למקום כלשהו ואתם צריכים לתת, למשל, עשר חולצות לגיהוץ ובחנות הזו גובים ששה שקלים על כל חולצה, אז יוציאו מחשבון כדי לעשות 6 כפול 10 וזו התוצאה של מה שעושים כשלוקחים את זה כ black box.
נח דנא-פיקארד: אנחנו יכולים לעשות הרבה יותר טוב.
נח דנא-פיקארד: אני שותף במחקרים – עם דר' נורית זהבי אצלךָ במחלקה להוראת המדעים, והוצאנו ספר אלקטרוני על הוראה גיאומטריה אנליטית אבל הספר הוא אלקטרוני והשימוש הוא computer algebra system.
נח דנא-פיקארד: אם עושים את הדבר הזה בצורה חכמה ונכונה אז אנחנו הופכים את המתמטיקה למקצוע יישומי ולא רק יישומי אלא גם אקספרימנטאלי.
נח דנא-פיקארד: מה שמבחינת אלה שאחר כך רוצים ללמוד במקביל למתמטיקה, פיזיקה, כימיה וכו' אלה אותן מיומנויות, שאפשר להשתמש בהן, אנחנו כן יכולים לעשות את הדברים האלה וזה מאד חשוב.
נח דנא-פיקארד: הכל מתחיל באל"ף, בלתת את החשק לתלמידים ולהכשיר מורים שיש להם חשק לעשות את הדבר הזה, ושיש להם את הכלים, גם את הכלים הטכנולוגיים וגם את הידע subject matter על מנת לחבר.
נח דנא-פיקארד: אני חסיד של שילובים של כל הדברים האלה, רב-דיסצפלינריות היא חשובה מאד אבל זה דורש המון מחשבה והמון שינויים בתכנית הלימודים של התיכוניים ואפילו לפני זה, בהכשרת המורים ובכל התפיסה הכוללת של "לאן אנחנו הולכים?
נח דנא-פיקארד: "
רונית תירוש: אגב, הובלתי מהלך בפסיכומטרי, השינוי בפסיכומטרי לפיו יהיו שני ציונים, פסיכומטריים למי שמתעתד ללמוד מדעים המוניסטיים לבין אלה שהולכים לריאלים, גם המתמטיקה מותאמת בהתאם, הציון הוא שונה, זאת אומרת, בציון המשוקלל הסופי, זה על פי אותו הגיון.
רונית תירוש: סבב אחרון להערות קצרות.
קלאודיה ברזילי: אני רק רוצה, אני הייתי חברת סגל באוניברסיטה העברית והיום אני יזמית.
קלאודיה ברזילי: גם דוקטור לכימיה.
קלאודיה ברזילי: אני רק רוצה לציין דבר אחד, בתור הערה שתישאר לנו בראש, לגבי הנתונים שהוא הביא ועל הסתייגות בין בנים בנות - הפרדה.
קלאודיה ברזילי: זה נכון, יש תוצאות להפרדה בין בנים לבנות אבל הנקודה האמיתית שצריכה להיות ממול היא מה המטרה, אם המטרה שלנו היא שהבנות יצליחו במגמות ויצאו עם תואר ותעודה אז זו הדרך כי אנחנו רואים ויש נתונים שהן באמת יצליחו אבל אם המטרה שלנו היא יותר רחבה, שיהיו הרבה יותר בנות שישתמשו בתארים האלה במדע וטכנולוגיה בעיתות חשובות יותר ויהיו חלק מחברה של עשייה והשפעה במקומות אחרים אז אנחנו בעצם 'יורים בעצמנו', כי במוקדם או במאוחר הן יצטרכו להתמודד עם חברה שהיא יותר גברית, עם אותן ביקורות - - -
רונית תירוש: את אומרת שאנחנו דוחים את ההתמודדות.
קלאודיה ברזילי: אנחנו דוחים את זה חד משמעית.
רונית תירוש: אז אולי נעשה משהו משולב, לומדים בנפרד ואז התחרות היא סמסטריאלית והתחרות סמסטריאלית ובאים במגע - - -
קלאודיה ברזילי: אני חושבת שבשלב ההתחלתי הנושא של המנטורים והחונכות מתחברים מאה אחוז.
קלאודיה ברזילי: המנטורים, אנשים שהצליחו איפה שם בתוך כל ההקשר התעשייתי-מדעי-חברתי-אקדמי, מנטורים וחונכות מן השלב הראשוני ביותר כדי לפתוח להן עיניים על שנשים יכולות להיות בסביבה בדיוק באותה צורה ושגם לטעות זה בסדר גמור.
רונית תירוש: הערה מעניינת, נתייחס אליה, תודה רבה.
אשל אופיר: קודם כל אוסיף שאינטל מעורבת בעוד פרויקטים ובין השאר חשוב לציין גם תכנית של קידום נערות במזרח ירושלים שזו אוכלוסיה ש"נופלת בין הכסאות" בנושא של מדעים וטכנולוגיה.
אשל אופיר: אני רוצה להתייחס למאמצים האדירים שמושקעים באחריות של עופר בשנים האחרונות, בקידום שלנו, של הנושא הזה, של החינוך למדעים.
אשל אופיר: יש תחושה שזו השקעה לטווח הארוך ואת התוצאות נראה בעוד עשר או עשרים שנה אבל, כמו שעופר הזכיר את הנושא של אשדוד והיא דוגמה נהדרת לכך שהשקעה ממוקדת, שהיא גם מגובה בתקציבים מביאה לתוצאות מיידיות, של השנה הבאה ובעוד שנתיים, ותוצאות רואים בשטח במכפלות ולא בתוספות של עוד חמישה או עשרה אחוזים.
אשל אופיר: צריכה להיות מעורבות ופה זה מאד חשוב כי ההצלחה של אשדוד וגם מה שתהילה דיברה עליו, הקשר המוניציפאלי, כי אם הרשויות המוניציפאליות לא תהיינה מעורבות ולא תדחופנה גם והתקציבים לא יגיעו משם, הדברים לא יזוזו.
עירית ששון: שלום.
עירית ששון: בהקשר הדיון שנאמר פה על מוסדות אקדמיים תל חי היא יחודית בהקשר של הקשר ההדוק שלה עם מכון מחקר בקרית שמונה והסגל בפקולטה למדעים במכללה, הם חוקרים פעילים במכון, מנחים לדוקטוראט מאוניברסיטאות אחרות, אם זה מכון ויצמן ואם זה האוניברסיטה העברית או הטכניון.
עירית ששון: זה נותן לנו מעבדות מחקר ולא מעבדות הוראה רגילות ולפני כארבע שנים הוקם מרכז אקדמי לנוער, לקידום החינוך המדעי.
עירית ששון: אדגיש מספר נקודות שהיתה פה התעלמות מהן, כשמדברים על קידום החינוך למדעים בפריפרייה.
עירית ששון: בניגוד לתל אביב, לירושלים ולחיפה, כשאנחנו מסתכלים צפונה מחיפה ומגיעים עד למטולה אנחנו מוצאים מספר עצום של ישובים שהמרחקים ביניהם הם גדולים זאת אומרת, מודל כמו חמד”ע שיש לי המון הערכה אל המודל הזה ובלה מונטה בירושלים לא יכול להתאים מקום כמו פריפרייה כי שזה לא יעבור את מבחן המציאות.
עירית ששון: אסביר את נקודת החוזק.
עירית ששון: נסעתי ללמוד מודלים ובאמת כולם ראויים ומצאתי את עצמי אחרי שנתיים מעצבת מודל שהוא מותאם לפריפרייה הצפונית.
עירית ששון: הוא עובד על דגש מצד אחד שהוא העצמה של המורים בבית הספר, אנחנו עובדים על מיגוון של פרויקטים ואחד מהם הוא עבודה עם מורים לפיזיקה, קבוצה של כעשרה מורים לפיזיקה מבתי הספר שאין מה לעשות, הפרופיל שלהם הוא נמוך, לא בכדי התוצאות הן כאלו, אנחנו למעשה עובדים אתם בפורום שהקמנו, של מומחים שמגיעים אחת לשבוע, ובפורום הזה יושבים אנשי אקדמיה, אנחנו מקבלים גם עזרה ותמיכה מצוות של הטכניון שמגיע אלינו, אל תל חי, למרכז האקדמי לנוער, והפורום הזה הוא פורום שמסייע למורים להתפתח ולהתקדם.
עירית ששון: יש בתי ספר כמו בקרית שמונה שלא יכול להקים למגמה לפיזיקה אז התלמידות של בית הספר מגיעות אלינו ללמוד חמש יחידות פיזיקה במסגרת הסגל של המכללה אבל, יש גם מודלים שלפיהם אנחנו מגיעים אל בתי הספר, פועלים בתוך בית הספר או באמצעות המורים.
עירית ששון: המודל המוצע הוא הרבה יותר גמיש שלוקח קצת מכל הרעיונות היפים שהוצגו פה והחוזק שלו הוא שהוא בא מתוך הפריפרייה לטובת הפריפרייה.
עירית ששון: מה שאנחנו זקוקים לו, קרו דברים מאד מרשימים בארבע שנים - - -
רונית תירוש: עוד משפט אחד לסיום.
עירית ששון: לגבי לימודי הפיזיקה, אנחנו מודדים כל שנה את מספר תלמידי הפיזיקה באיזור.
עירית ששון: מתוך עשרה בתי ספר שעובדים אתנו בשנים האחרונות יש עלייה שך פי שלש בשלש השנים האחרונות במספר לומדי הפיזיקה ואפשר לחולל את השינויים, הם חייבים להיות מתוך המקום.
עירית ששון: הקושי האמיתי שלנו הוא להבטיח את התמיכה הזו לאורך זמן ופה אשמח לכל עזרה מכל גוף כדי שאנחנו נוכל להבטיח את זה ולחזק את הפריפרייה מתוך הפריפרייה - - -
רונית תירוש: עופר, האם אתה מכיר את זה?
עופר רימון: כן אבל - - -
עירית ששון: הוא מכיר את הפרוייקט אבל לצערי אנחנו לא מספיק שותפים.
רונית תירוש: אתייחס לזה.
אהוד קינן: רק להוסיף לדבריו של נח, אנחנו כולנו מקבלים את חשבון החשמל כל חודשיים ויש שם דיאגרמת עמודות של צריכת החשמל לאורך החודשים במהלך השנה.
אהוד קינן: ואני לא יודע אם אתם יודעים אבל פחות מ-35% מאזרחי ישראל מסוגלים לקרוא את העקומה הזו.
רונית תירוש: אני לא מאמינה.
אהוד קינן: כן, נדמה לי ש-31% לא יודעים.
אהוד קינן: לא יודעים לקרוא.
אהוד קינן: 35% פחות מזה מסוגלים לקרוא את דיאגרמת העמודות של חברת החשמל.
רונית תירוש: למה אתה נוקב במספר?
רונית תירוש: האם בדקתם את זה?
אהוד קינן: בדקו את זה, כן.
רונית תירוש: האם אתה רציני?
אהוד קינן: אני רציני מאד אבל אני רוצה במשפט אחד, ראי, זה לא מפתיע מכיוון שרק 20% מאזרחי ישראל נחשפים למדעים אז זה לא מפתיע.
רונית תירוש: אני לא מבינה, כולם נחשפים ברמה מאד בסיסית, לא?
אהוד קינן: זו הבעיה שהרמה כל כך בסיסית וזה מוביל אותנו אל הנתונים האלה.
אהוד קינן: השאלה במשפט אחד, מה אנחנו עושים מחר בבוקר?
אהוד קינן: ברור לגמרי שבעיירות הדרום - ואני חוזר לאותן שהזכרתי, הבעיה לא נפתרה במהלך חמש או שש השנים האחרונות וגם לא תיפתר בהמשך אם אנחנו נמשיך כ business as ususal.
אהוד קינן: שמענו כאן על תכניות, על חמד”ע, על בלמונטה, על נחשון, שאלו תכניות מחוץ למערכת, וגם עתידים, עתידים היא תכנית מדהימה, אני מכיר אותה ממקור ראשון כיוון שאחת הסטודנטיות, אחת המורות שהפכה את טירת הכרמל לעיר כימיה, מורה אחת, היא עושה אצלי מאסטר במעבדה והיא הכפילה פי שנים ופי שלושה את התלמידים במסגרת עתידים.
אהוד קינן: היא מורה חיילת והיא הפכה את טירת הכרמל עד שזה כבר לא אותו דבר.
אהוד קינן: אדם אחד יכול לעשות את ההבדל.
אהוד קינן: אני חושב שהצעה סבירה מאד ובהשקעה יחסית לא גדולה, יחסית לתוצאות, יש להקים שני מרכזים נוסח חמד”ע, אחד במיקבץ של הנגב המערבי, אופקים, שדרות, נתיבות והשניה, ירוחם ודימונה, מרחקי הסעה של עד 30 דקות הם בהחלט סבירים, אפשר לצרף גם את מצפה רמון וזו תהיה הדרך לפתור את הבעיה.
אהוד קינן: כמובן שנחשון הוא יוצא מן הכלל אגב, סיגל, פתרת לי את הבעיה, לא הבנתי איך יכול תלמיד בשדרות ללמוד חמש יחידות כימיה ועכשיו הבנתי איך.
סיגל עצמון: הסטודנטים מ"עתידים להוראה", כל סטודנט שלומד הוראה – הוראת כימיה או הוראת פיזיקה, קודם כל שיהיה חונך ב"נחשון", ילמד מה זה ללמד שני ילדים, מה זה להוביל של ילדים, לפני שהוא עומד בכיתה, אני לאט לאט מצליחה, יש לי יותר סטודנטים שלומדים בירושלים מעתידים להוראה, שהיו שלנו, ואנחנו יוצאים לדרך.
תהלה בן גיא: אני מאד מבקשת לצאת עם מחשבה תחילה, שלא על ידי הגברה של מספר הלומדים על חשבון זה שיורידו את הרמה בבתי הספר במקצועות האלה או שישימו דגש או שיחלקו משאבים למקצועות שצריכים להילמד באוניברסיטה ולא כמקצועות ליבה.
תהלה בן גיא: וזה בעיניי דבר מאד חשוב.
תהלה בן גיא: לשים את הדגש על מקצועות הליבה, אל תורידו את הרמה של אותם מקצועות ליבה כדי שיגיעו אל האוניברסיטה עם ידע, וכמובן עם במתמטיקה.