GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאל זייפמן: זה יפה מאד שהציונים הם גבוהים ודרך אגב הציונים בבגרות של תלמידי חמד”ע הם מן הגבוהים ביותר במדינת ישראל, אני מדבר על ציוני בגרות ולא ציוני מגן והמכלול והשקלולים וכך הלאה אלא ממש הציון שמשרד החינוך נותן בצורה עצמאית, לא מה שאנחנו נותנים אלא התוצאה כשהיא לא משוקללת עם כל מה שבית הספר יכול להוסיף לתוצאה הסופית.
דניאל זייפמן: אבל זה לא תמיד הדבר שאני מסתכל עליו.
דניאל זייפמן: אני, כמדען יודע שהציון הסופי של המבחן לא מייצג תמיד את היכולות האינטלקטואליות של האינדיווידואל אלא יש דברים נוספים.
דניאל זייפמן: אנחנו רואים מספר דברים בהמשך הדרך אחרי עשרים שנה.
דניאל זייפמן: האחד, לאן הילדים הולכים בצבא?
דניאל זייפמן: הצבא עושה את המיון של עצמו וזה לא תלוי בנו, אנחנו רואים את מספר הילדים שהולכים לעתודה שהוא הגבוה ביותר בארץ, אנחנו רואים את מספר הילדים שהולכים ליחידות כמו 8200 וכך הלאה, שהוא הגבוה ביותר בארץ וכל שנה, אני יכול להגיד לכם, כשאני מחלק את התעודות לדוקטורנטים בפיזיקה ובכימיה במכון ויצמן על הבמה, ולא חסר, בכל שנה, שבאים התלמידים של חמד”ע, שהיום כבר מסיימים דוקטוראט, שלמדו לפני חמש עשרה שנה בחמד”ע ואומרים לי: אני למדתי בחמד”ע והיום סיימתי במכון ויצמן.
דניאל זייפמן: מספר הבוגרים שלנו – וזה מספר שלא בדקתי, אני מודה, אנחנו מאמינים שהמספר של הלומדים מדע וטכנולוגיה או מדע והנדסה הוא כנראה מאד מאד גבוה אז יש פה משהו שעובד, משהו שנותן רוח גבית לחלק מן האוכלוסיה, הוא פועל בעיקר בחטיבה עליונה אבל גם בחטיבת ביניים וכך גם את את התלמידים האלה.
דניאל זייפמן: עוד משהו, אנחנו מלמדים, למרות שמשרד החינוך דורש לימודי פיסיקה וכימיה משך שש שעות בשבוע, על מנת להגיע לחמש יחידות, אנחנו מלמדים שמונה שעות, כלומר, הם מקבלים הרבה יותר ממה שהם צריכים, נכון, יש קושי בתיאום עם בתי הספר אבל היום, אחרי עשרים שנה – ותהילה תסביר את זה, התיאום הזה הוא מלא ועוד משהו, המורים של חמד”ע הם גם חלק מבתי ספר המקוריים כלומר, תעודת הבגרות שייכת לבית הספר המקורי שממנו בא הילד זאת אומרת, אין לנו תעודת בגרות שכתוב עליה חמד”ע, ואם תלכו למשרד החינוך לא תראו את חמד”ע וזה בסדר, תעודת הבגרות הסופית היא של בית הספר בתל אביב.
דניאל זייפמן: אסיים בכך שאנחנו בתהליך של הקמת חמד”ע 2 ברחובות, על יד מכון ויצמן, כדי לשרת את האוכלוסיות שנמצאות ברחובות, נס ציונה, יבנה ואני מקווה גם מלוד ורמלה.
דניאל זייפמן: בית הספר הזה, המרכז הזה יכול לשמש אוכלוסיות רבות, לפריפרייה הוא יכול להגיע בתנאי שאפשר יהיה להביא את הילדים אל המקום הזה, הוא יכול בהחלט להיות מרכז, הוא גם עושה את זה היום ותהילה תסביר את זה, גם לגורמים נוספים, מעביר את החומר ועושה השלמות למורים האלה, הוא יכול בהחלט לדחוף את זה דרך האתר ודרך האינטרנט כדי שילדים יקבלו את החומר, אבל אין ספק שיצירת מרכז פיזי שבו נמצאים מספר מורים במקום, הוא דבר מאד חשוב.
דניאל זייפמן: אנחנו חולמים על מערכת שבה מספר הכיתות במדינה יגדל מאחת או שתיים לתשע ועשר, שבכל עיר יהיה מרכז כזה, שישרת את בתי הספר, כדי שנגרום לא רק ליותר ילדים לרצות ללמוד מדע על ידי כך שיראו איזשהו מקום שהם ירצו להשתייך אליו אלא גם נעלה את הרמה על ידי כך שהמורים יהיו קודם כל בעצמם מדענים ואחרי זה מורים.
דניאל זייפמן: התמיכה –ותהילה פה תסביר את זה, התמיכה של חמד"ע באה רובה ככולה מעירית תל אביב ואני מזכיר לכם שהעלות היא עלות מוסתרת במובן הזה שגם העיריה מרוויחה מזה שאין לה מורים לפיזיקה ומעבדות שהיא צריכה לשלם עבורן, זאת אומרת, היא מרוויחה מזה שאין יותר תשלומי מעבדות ומורים בבתי הספר כי הכל מרוכז במקום אחד, לכן זה גם יתרון של הגודל.
דניאל זייפמן: אם יהיו שאלות על המודל הזה אשמח לענות.
רונית תירוש: תהילה בן גיא, מספר שאלות אלייך במיוחד בעקבות הדברים שאמרתָּ.
רונית תירוש: הזכרת את המרכז הנוסף ברחובות, יש שמועות שגם בראשון עומדים להקים וגם ברעננה.
רונית תירוש: אשמח לשמוע התייחסות.
רונית תירוש: התיזה שלי היתה שאתם באמצעים טכנולוגיים מתקדמים – וידאו קונפרנס ואולי עוד אמצעים, תוכלו להביא ולשתף את ילדי הפריפרייה אבל הבנתי ממך שהילדים יגיעו אל המרכז.
רונית תירוש: ברור שזה לא אותו דבר אבל באין אפשרות אז האם אתה חוסם את הרעיון הזה שאני מעלה ואם כן אז אני אשמח לשמוע את הנימוקים.
רונית תירוש: עוד הערה שלך שהעלתה תהיות בקרבי, האם אין יותר מורים לפיזיקה בבתי הספר ככלל או גם מעבדות?
רונית תירוש: האם 'זהו'?
רונית תירוש: הרי אתם לא באמת נותנים שירותים לחטיבת ביניים, וחטיבת ביניים היא עד ט'?
רונית תירוש: או שאני טועה ודברים השתנו מאז שהייתי?
רונית תירוש: אשמח אם תרחיבי.
דניאל זייפמן: רק אגיד דבר.
דניאל זייפמן: בנושא של ראשון לציון – נכון, אני במספר פגישות עם ראש העיר של ראשון לציון שמוכן להקצות קרקע להקמה של מרכז כזה, אנחנו מדברים על זה, אנחנו בתהליך של "לעשות" עדיין כך שאם זה יקום אז זה יהיה חמד"ע מספר 3, אני מקווה.
דניאל זייפמן: על שאר השאלות תענה תהילה.
תהלה בן גיא: ברשותך, אני רוצה בכמה מלים, עוד לפני התשובות לשאלות ואתייחס לזה.
תהלה בן גיא: קודם כל כשפרופ' חיים הררי קיבל אותי לעבודה לפני כעשר שנים, ישבנו ודיברנו ובין הדברים שעלו לאורך שנים כשדנו בשאלה מה קורה בחמד"ע אז מר הררי אמר לאורך השנים שהוא צפה הרבה מאד דברים שקורים בחמד"ע אבל הוא לא לקח בחשבון את הערך המוסף של קבוצת המורים כפי שזה קרה – ואני יכולה להעיד.
תהלה בן גיא: אני רוצה להתחיל מן הנקודה השלישית של פרופ' זייפמן והיא הנושא של עבודת הצוות והתרומה היחודית שלה.
תהלה בן גיא: מאד חשוב מירכוז הטכנולוגיה וחשוב מירכוז כח האדם אבל בסופו של דבר, מה שבאמת עושה את חמד"ע למה שהוא, והערך המוסף העיקר בעיניי, בסופו של דבר, הוא מה שקורה בנושא עבודת הצוות, החל מספרי לימוד שנכתבים, וחוברות עבודה, והאתר שלנו, כל עבודה שנעשית בחמד"ע פתוחה באינטרנט לטובת כל ילדי ישראל כולל אפשרות לשאול שאלות, כולל אפשרות לראות מערכי שיעור למורים, ואיך לבנות מעבדות ללבורנטים ואיך לענות ולהגיש דוח מעבדה של תלמידים.
תהלה בן גיא: זאת אומרת, מה שאני רואה כאן הוא ערך מוסף או צירוף סינרגטי של מה שקורה בחזקת "אחד ועוד אחד" בחמד"ע.
תהלה בן גיא: לפי סדר הדברים.
תהלה בן גיא: חשוב היה לי להדגיש את זה בראש הדברים, חמד"ע היא הרבה יותר מסך כל הגורמים.
תהלה בן גיא: לגבי הטכנולוגיה, בעזרתו של דר' רימון – שנמצא כאן, ומכיר את עבודת חמד"ע ותומך ועוזר, אמורים לקבל סכום כסף נכבד מאד כתוספת לציוד.
תהלה בן גיא: ואני רואה בזה גורם מאד משמעותי שעליו נשענת חמד"ע.
תהלה בן גיא: המעבדות של חמד"ע מאפשרות לכל לתלמיד hands on, הוא בעצמו יכול להיות מאותגר מול תשתית של מחשבים יישומיים, מעבדות והצגות, כל מה שצריך בעצמו ולהביא את היכולת שלו לידי מיצוי.
תהלה בן גיא: בעיניי זה דבר חשוב ביותר אז כאן תודה מאד גדולה לדר' רימון שמייצג בשבילי את משרד החינוך, אני אמנם עובדת בחלק המקצועי ואנחנו מאד מעריכים את זה.
תהלה בן גיא: הגורם השני שאני רוצה לדבר עליו הוא כח האדם שעובד בחמד"ע.
תהלה בן גיא: אני מדברת על אנשים שהתואר הוא תנאי אבל לא מספיק.
תהלה בן גיא: התואר שלהם והיכולת המקצועית שלהם הם תנאי אבל לא מספק.
תהלה בן גיא: אני מדברת על אנשים ששיתוף פעולה הוא "בעצמות שלהם".
תהלה בן גיא: אני מדברת על עבודת צוות של צוות כימיה עם צוות פיזיקה, של צוות פיזיקה-כימיה עם מפתח הניסויים של חמד”ע ועם הלבורנטים של חמד”ע.
תהלה בן גיא: אני מדברת על רמות שונוות של עשייה ובסופו של דבר תלמיד שמגיע לחמד”ע - לא רק ציון לבגרות הוא זה שהוא אתו מגיע, והציונים שלנו הם לשמחתי הגדולה ושוב אמרתי, אם אני לא נשאלת אני לא אומרת משום שהיום מגיעים לחמד”ע שלושה עשר בתי ספר חזקים מאד וחמישה בתי ספר שהם יותר מאותגרים ואנחנו חושבים שיש מקום גם לילדים מבית ספר שיש בו מקום רק לשמונה ילדים.
תהלה בן גיא: ואולי הקמה של חמד”ע בפריפרייה יכולה להיות הדבר הנכון.
תהלה בן גיא: אנחנו יכולים לתרום ואוכל לומר עוד אבל בנקודת הזמן הזו אומר שזה הדבר החשוב, אנחנו מביאים לחמד”ע תלמידים שאולי בבית ספר אי אפשר לתת להם מענה כי הם רק שמונה תלמידים או עשרה תלמידים ואין זה מספיק כדי לפתוח כיתת כימיה או כיתת פיזיקה אבל, אצלנו הם מגיעים, הם מחוברים לכיתות מבתי הספר החזקים, הפחות חזקים, עם כולם והם יושבים ומקבלים ועושים שם אינטגרציה אמיתית שבה מקבלים את אותם מורים, אותם דוקטורים שמלמדים בי"ב מלמדים גם בט'.
תהלה בן גיא: אצלנו לומדים מכיתה ט' עד י"ב.
רונית תירוש: דר' בן גיא, אני רוצה היום לגעת בנקודה של המספרים.
רונית תירוש: בממוצע, מבית ספר חזק, כמה תלמידים מגיעים בשכבת גיל?
תהלה בן גיא: בממוצע מבית ספר חזק בסביבות 15%-17%.
רונית תירוש: ומבית ספר מאותגר?
תהלה בן גיא: הרבה פחות.
תהלה בן גיא: אני מדברת על 5% או 7%.
רונית תירוש: מבחינת הציונים הסופיים בבגרות – האם יש הבדל בין הילדים האלה לאלה?
תהלה בן גיא: באיזושהי צורה.
תהלה בן גיא: יש אבל מעט מאד.
תהלה בן גיא: אומר כך, לקחתי את זה על עצמי לפני עשר שנים, כשהגעתי לחמד”ע, לקחנו את כל בתי הספר שביקשו להצטרף לחמד”ע ואמרתי: זו הפרופורציה, אנחנו צריכים קודם להיות עם מועדון טוב ואחר כך בתי ספר מאותגרים שמאד ירצו להיות חלק מאתנו.
תהלה בן גיא: ציון הבגרות ירד בנקודה אחת.
תהלה בן גיא: לפני שהגעתי היה בסביבות 90-91 אבל קיבלתי את חמד”ע עם 360 תלמידים וכעבור ארבע או חמש שנים חמד”ע מנתה 1,150 תלמידים אז בהחלט - - -
רונית תירוש: באילו כיתות?
רונית תירוש: באיזו שכבה?
תהלה בן גיא: מט' עד י"ב.
תהלה בן גיא: אנחנו לוקחים את הילדים המתאימים עם הפוטנציאל, אלה שרוצים, אלה שאפשר אתם לעשות את העבודה, מכיתה ט' נותנים להם תכנית יחודית שמחזקת אצלם את לימודי המתמטיקה, מחזקת את החוויה, את הניצוץ בעיניים מדליקה להם בכיתה ט' כדי שירצו לבחור אחר כך - - -
רונית תירוש: איך אתם מאתרים אותם בכיתות ט'?
תהלה בן גיא: אנחנו עושים מבחן אבל מאד חשובה לנו המלצת בית הספר.
תהלה בן גיא: אף ילד לא יישאר מאחור אם בית הספר יגיד - - -
רונית תירוש: איך מאתרים אותם?
רונית תירוש: כי אין פיזיקה וכימיה בט', אז מן ה מתמטיקה!?
תהלה בן גיא: נכון.
תהלה בן גיא: זה הדבר.
תהלה בן גיא: מה אפשר לעשות?
תהלה בן גיא: כימיה ופיזיקה הם מקצועות מכווני מתמטיקה, אנחנו לא יכולים לקחת ילדים מה שכן, אנחנו כן יכולים, אם אנחנו יכולים לקחת אותם מוקדם יותר, אנחנו יכולים לתגבר אותם במתמטיקה.
רונית תירוש: האם יש נשירה?
תהלה בן גיא: יש בין ט' לי' משום שאנחנו מתחילים מט', לצערי הגדול זה השלב שבו בנות נשברות.
תהלה בן גיא: הן לא נשברות כי קשה להם, הן עם ציונים מצויינים ואני חושבת שזה משהו חברתי שאומר:
תהלה בן גיא: אני יכולה להתאמץ הרבה פחות ולהגיע לציונים הרבה יותר גבוהים או אז יהיה לי זמן לדברים אחרים כמו פייסבוק.
תהלה בן גיא: אנחנו עושים הרבה מאמצים, גם עם מנהלים של בתי הספר, מנהלת אליאנס, ורדה כגן, שפונה אל התלמידות ואומרת להן: "אתן יכולות!" ואז אנחנו באמת רואים שכשיש שיתוף פעולה עם המנהל ואנחנו אז אחוז התלמידות עולה אבל עדיין לא הגענו למה שאנחנו רוצים.
רונית תירוש: בנשירה שבין ט' לי' את רואה בעיקר בנות?
תהלה בן גיא: לצערי.
רונית תירוש: אני רוצה להציע בנקודת הזמן הזו – ואני כבר אמרתי לעופר, שעשינו ניסוי בזמנו, כשכיהנתי כמנכ"לית, עשינו ניסוי, בנינו כיתות הומוגניות לבנים ולבנות, הפרדנו.
רונית תירוש: ההסבר שלי היה שבנות מתביישות להיכשל ולטעות בגיל הזה בפני הבנים.
רונית תירוש: ביסודי זה לא קיים אבל שם יש סיכוי שיגידו איזו שטות או לא יצליחו כל כך והדבר יפגע בתדמית שלהן ולכן הפרדנו.
רונית תירוש: הוכח, בצורה מאד מובהקת שברגע שהפרדנו, בנות רצו קדימה.
דניאל זייפמן: נכון.
דניאל זייפמן: פשוט נכון.
דניאל זייפמן: יש מדינות בהן זה קרה.
דניאל זייפמן: הסתכלו על צרפת, למשל, שם דרך אגב, אחוז המדעניות הוא הרבה יותר גדול מכל מדינה אחרת וכשמנסים לשאול 'למה?' יש לזה שתי תשובות.
דניאל זייפמן: אמנם צריך להיזכר כי לכל דבר יש תמיד הרבה גורמים ואסור לעשות הפשטה של כל בעיה אבל "בגדול" יש שני דברים, האחד, זה מארי קירי בהקשר של השאלה "מי אתה רוצה להיות כשתהיה גדול" והשני שבצרפת משך הרבה מאד שנים, למדו בכיתות נפרדות, בנים ובנות.
דניאל זייפמן: זה מאד לא פוליטיקלי קורקט היום אבל האמת היא שזה משפיע חזק.
דניאל זייפמן: מציע להיכנס לגוגל, במקום בו מחפשים ומוצאים תמונות, רישמו שם scientists תסתכלו על התמונות שאתם רואים, כמעט ואין נשים, תכתבו שם דרך אגב, lawyer תראו שם הרבה מאד נשים, אז יש הרבה מאד נשים שרוצות להיות עורכות דין אז יש פה דימוי מאד קשה של המדען אבל את צודקת לחלוטין.
רונית תירוש: אז אפשר לעשות, דווקא בזמן השבירה, בט', כבר שם לקחת אותן לכיתות נפרדות.
תהלה בן גיא: אני מאד מתלבטת בענין הזה ונוטה שלא משום שאני חושבת שזה לא נכון, ולא מכין אותן לחיים.
תהלה בן גיא: אני עדיין חושבת שאולי אפשר, במערך של כיתה הטרוגנית, לשים לב ודגש בצורה הדידקטית שבה מעבירים שיעור כדי לתת לבּנות יותר את האפשרות להתבטא בדרכים שלהן אבל, אני מוכרחה לציין שגם אני קצת נשברתי בעניין הזה ובעוד יומיים אנחנו נזמין את כל הילדות מכיתות ט' והאמהות שלהן לחמד”ע, גם מאליאנס, יגיעו גם ורדה כגן ומישהו שידבר על המבנה וההתאמה של בנות למדעים, היום יותר מאשר אי פעם בגלל האינטר-דיסציפלנריות שלהן.
תהלה בן גיא: והמח שיכול לעשות.
תהלה בן גיא: אנחנו יודעים שאנחנו יכולות לעשות הרבה דברים.
רונית תירוש: אשמח.
תהלה בן גיא: ברשותך עוד כמה דברים.
רונית תירוש: כדי לסיים, אני ממש רוצה שתעשו נסיון לעשות את ההפרדה בין בבנים ובנות.
רונית תירוש: פרופ' זייפמן בוודאי יוכל לכוון אותך למקורות.
רונית תירוש: אני חושבת שסטטיסטית, אם תבדקי – ואשמח לקבל נתונים – איזה אחוז של בנות נשר ואיזה אחוז של בנים אז זה ישכנע אותך שאנחנו מאבדים פוטנציאל אדיר.
רונית תירוש: תעשו ניסוי אפילו במשך שנתיים, תראי אם אחוז הנשירה נשאר אותו אחוז ואם השתנה, אני שמחה.
תהלה בן גיא: מבטיחה.
תהלה בן גיא: עכשיו אולי עוד דבר אחד חשוב.
תהלה בן גיא: חמד”ע וכל מה שיש בה, ממומנים על ידי עירית תל אביב ותורמים של קרן תל אביב.
תהלה בן גיא: זו נקודה מאד חשובה כי בזה הם בעצם נותנים כמעט את כל תקציב ההפעלה.
אבי ענתי: האם תלמיד משלם?
תהלה בן גיא: תלמידים משלמים, אם הם יכולים, רק לפרויקטים מיוחדים, כמו למשל לימודי מדע חישובי, שזה מקצוע שאנחנו יזמנו והוצאנו לפועל, של תלמידים מצטיינים במיוחד והמקצוע הזה נלמד כרגע רק בחמד”ע ובמכון ויצמן, גם במכון דייוידסון והיינו שואפים ליותר אבל באופן עקרוני, כמו שתלמיד בוחר לימודי פיזיקה בכל מקום בארץ ולא משלם, הוא לא משלם גם עבור פיזיקה.
רונית תירוש: זה ברור אבל הוא משלם על משהו.
רונית תירוש: גם על השיעור המיוחד הזה, למה?
תהלה בן גיא: כחלק מן ההשתתפות.
תהלה בן גיא: שוב, מי שלא יכול לא משלם שלא יהיה לא ברור כאן.
תהלה בן גיא: אין אף תלמיד שרוצה ולא יגיע בגלל תשלום לחמד”ע.
תהלה בן גיא: עירית תל אביב היא גורם מאד מאד דומיננטי בסיפור.
תהלה בן גיא: הרבה מאד ראשי ערים היו בחמד”ע לאורך השנים שאני נמצאת שם.
תהלה בן גיא: לא אמנה כי אני לא יכולה לזכור את כולם אבל הענין של הקמת חמד”ע נוספת רק מוכיח שכשראש עיר כמו רון חולדאי - - -
רונית תירוש: עזבי, נו, זה לא הענין.
רונית תירוש: יש הרבה ראשי ערים שהם מאד "minded חינוך" אבל מה לעשות, ארנונת העסקים שלהם היא לא בשיאה ובטח לא החניה.
רונית תירוש: נעזוב את זה, זה ענין כספי.
רונית תירוש: אני רוצה רק - - -
תהלה בן גיא: כן אבל זה ענין בעל משמעות.
תהלה בן גיא: מה שראש עיר יחליט זה מה שיהיה בשורה התחתונה ואני רק רוצה לומר לגבי השאלה שאת שאלת, איפה חמד”ע יכולה לעזור ולתרום אז חמד”ע, בשיתוף והכוונה של גב' דפנה לב ממינהל החינוך בהחלט רואה את עצמה גם כשותפה ומוכנה לשאת באחריות לעזרה לפריפרייה.
תהלה בן גיא: איך בדיוק, איך פורטים את זה לפרוטות, אם בעזרת ווידאו קונפרנס, אם בעזרת ייעוץ בשאלה איך להקים חמד”ע נוסף, כמובן שכל הדברים האלה דורשים תוספת של כח אדם.
רונית תירוש: האם תהיי מוכנה להכין לדיון מעקב המשך תשובות לבקשות שלי כמו הפריפרייה וכמו הפרדת בנים ובנות?
תהלה בן גיא: בהחלט וברצון.
רונית תירוש: נעשה סדר.
רונית תירוש: נפתח את זה למשהו קצת רחב יותר כי הלוא חמד”ע היא רק טריגר.
רונית תירוש: כל אחד שנמצא כאן ידבר אבל בתמצות.
רונית תירוש: דר' עופר רימון, תן לנו תמונה רחבה.
עופר רימון: אתן תמונה רחבה ואולי היא תשנה את הדיון.
עופר רימון: נגיד כך.
עופר רימון: קודם כל כמה לומדים פיזיקה בארץ חמש יחידות לימוד?
עופר רימון: ב- 2010 אנחנו מדברים על 7,624 תלמידים, שהיוו כ 7.8% מן הלומדים בי"ב.
רונית תירוש: האם זה בקו עלייה?
רונית תירוש: ירידה?
רונית תירוש: סטטי?
עופר רימון: די סטטי.
עופר רימון: לגבי בנים בנות שמאד מעניין אותך, בערך שני שליש בנים, שליש בנות, המיגזר היחידי ששובר את הפרדיגמה בין בנים בנות – וזה מעניין, הוא המיגזר הערבי ששם היחס שווה מבחינת 50 - - -
רונית תירוש: האם הם לומדים באותה הכיתה?
עופר רימון: לא בדקתי.
רונית תירוש: אני חושבת שלא, ולא הייתי מתפלאה אם היית אומר לי שבמיגזר הדתי זה שווה.
רונית תירוש: הם לא לומדים ביחד.
עופר רימון: שווה לבדוק את זה, חיפשתי כל הזמן תשובה לשאלה אם זה נחוץ ולא חשבתי על זה, אני אבדוק את זה.
רונית תירוש: אני לא יודעת למה אתם אומרים שהם לומדים ביחד אבל, “נחשון”- - -
עופר רימון: עוד כמה נתונים שאני חושב שמאד יעניינו אותך.
עופר רימון: רשמתי לפני את הבקשה שלך.
עופר רימון: העיר החזקה ביותר בארץ מבחינת מספר הילדים שלומדים חמש יחידות פיזיקה היא לא תל אביב אלא העיר חיפה, ששם 13.4% מן התלמידים עוברים חמש יחידות פיזיקה.
עופר רימון: בעיר תל אביב בסך הכל ב-2010 רק 8.1% מן הילדים עברו חמש יחידות בפיזיקה, זה בערך 50% מחיפה.
עופר רימון: יותר מזה, העיר שדרות מגיעה ליותר תלמידים שמסיימים חמש יחידות פיזיקה והעיר באר שבע מאד קרובה לעיר תל אביב כשאנחנו יודעים שהמדד החברתי כלכלי של תל אביב הוא הגבוה ביותר, או בין הגבוהים ביותר מבין הרשויות הגדולות ואנחנו מדברים על פערים של 3-4 במדד החברתי הכלכלי, זאת אומרת, כשאני בודק את הדברים, היום תל אביב, היא נמצאת בין הערים הגדולות בארץ, לא בערים החזקות, בנושא של שיעור התלמידים וגם כשאני בודק את הציון הממוצע של התלמידים אני לא מוצא הבדל אבל דניאל ביקש ממני -ובצדק- להפריד בין ציון מגן לבין ציון בגרות "נקי" ואנחנו נבדוק גם את זה.
עופר רימון: אבל, אני לא בא להמעיט מן החשיבות של חמד”ע, חמד”ע הוא מוסד מדהים מבחינת הייחוד שלו, מבחינת הידע בפיזיקה שהוא מפיץ, ואני אתן לכם דוגמה אישית, הבת שלי לומדת חמש יחידות פיזיקה בכיתה י' ויש לה ספר שפותח על ידי חמד”ע, "מתמטיקה לתלמידי פיזיקה", שעוקף בעיה מאד גדולה שתכנית הלימודים למתמטיקה לחמש יחידות לא מסונכרנת עם תכנית הלימודים בפיזיקה.
עופר רימון: אני חושב שהעוצמה הגדולה של חמד”ע וזו דוגמה קטנה, היה צריך להשתמש בה ברמה ארצית ולא ברמה עירונית.
עופר רימון: חמד"ע היה צריך להיות מוסד ארצי ללימודי פיזיקה, לקדם את מורי הפיזיקה במדינת ישראל, להוות מודל לשאלה איך צריך להיראות שיעור בפיזיקה, שיהיו שם, כמו שדניאל אומר, מודלים לחיקוי ומאד מאד - - -
רונית תירוש: האם יש שם השתלמויות למורים בפיזיקה?
עופר רימון: יש, לא מספיק, הייתי רוצה לראות אותם לוקחים את זה ברמה ארצית, מאד ניסיתי לשכנע את דניאל שהוא, זה מדהים כמה הוא dedicated לנושא הזה של חיזוק לימודי הפיזיקה, לעזור - - -
דניאל זייפמן: מדע ולא רק פיזיקה.
עופר רימון: לעזור לנו לקדם את הנושא ברמה הארצית.
רונית תירוש: האם נתקלתם בסירוב?
עופר רימון: לא, לא נתקלתי בסירוב, אני עדיין מנסה לשכנע אותו, יש חילוקי דעות.
רונית תירוש: אפעיל עליכם לחץ גדול.
דניאל זייפמן: הוא לא צריך לשכנע אותי, הבעיה היא איך עושים את זה, זה הכל.
דניאל זייפמן: הכ פה חשוב.
עופר רימון: אנחנו פתחנו את התכנית לעתודה מדעית טכנולוגית שאנחנו סברנו שהבעיה המרכזית שמנהלי בתי ספר בבתי הספר לא דוחפים מספיק ילדים לכיוונים האלה.
עופר רימון: ורונית, כשאני בודק את הדברים ברמה הבינלאומית, אנחנו בעוד עשר או עשרים שנה נהיה בבעייה מאד רצינית .
עופר רימון: אני מסתכל בעיקר על מדינות מזרח אסיה, מדבר על דרום קוריאה, על סין, על טייוואן, על הונג-קונג, על יפן, אתה רואה ששיעור המצטיינים במדע וטכנולוגיה שם עובר את ה 20%, 25%, בדרום קוריאה מתקרב ל 40% ואנחנו בסביבות ה-6%.
עופר רימון: הפער הזה מתישהו יתן את אותותיו.
עופר רימון: גם מדינה כמו איראן יש לה 1.5% מצטיינים במדע וטכנולוגיה, אבל גודל שכבת גיל באיראן היא 1.3 מליון תלמידים ואצלנו כ-100,000 תלמידים זאת אומרת שאנחנו חייבים לדחוף יותר.
עופר רימון: בתכנית מדעית טכנולוגית היום, כמאתיים בתי ספר, יש לנו בכיתה ז' כ-5,600 תלמידים שמכוונים כבר לכיוונים האלה, 5,600 תלמידים תוספתיים ובכיתות י' יש לנו 4,800 תלמידים, שמכוונים לתעודת בגרות מדעית טכנולוגית איכותית.
עופר רימון: בבתי הספר האלה, כשאני משווה את זה למצב שהיה לפני שנכנסנו, היו 2,400 תלמידים זאת אומרת ב-200 בתי ספר תיכוניים הכפלנו את מספר התלמידים שמכוונים לחמש פיזיקה, חמש יחידות מדעיות, ביולוגיה, פיזיקה או כימיה וביקשנו עוד חמש יחידות מדעיות/טכנולוגיות.
עופר רימון: הכפלנו, מ- 2,400 ל 4,800 תוך שאנחנו מקפידים על 50% בנות ו 50% בנים.
עופר רימון: ברור שמתוך ה 4,800 שהפעלנו מכבשי לחצים מאד גדול על מנהלי בתי הספר להפעיל אותם, לא כולם ישארו ולא כולם יגיעו בתוך שלש שנים לתעודת בגרות מדעית טכנולוגית איכותית אבל אני מעריך שאנחנו בכיוון, בבתי הספר האלה, לעלות מממוצע של 8% תלמידים שתהיה להם תעודת בגרות מדעית טכנולוגית איכותית לאיזור ה-14% אם נמשיך לתמוך בהם, שבבתי הספר האלה זו רעידת אדמה כי אתה מעלה ב 50% את מספר התלמידים.
עופר רימון: לכן, בסופו של דבר, אתה צריך לדבר על שני אלמנטים מרכזיים, האחד, צריך להציב למנהל בית הספר יעדים מאד מדידים ולהגיד לו: עם כמה תלמידים אתה בדרך כלל מגיע עם מדעית טכנולוגית איכותית, קדימה, שכל אחד ישים לעצמו יעד וידחף את התלמידים לכיוון הזה.
עופר רימון: השני, צריך לכוון את מנהלי בתי הספר ואת המורים וגם לתת להם רשתות תמיכה כמו חמד”ע כדי למצוא את הפוטנציאל הלא ממומש שנמצא לדעתנו בשלושה מקומות ובזה אסיים: בנות כמובן, במקום השני הוא שיש הרבה ילדים שאם אתה לא מתחיל לעבוד אתם מכיתה ז' אז בכיתה י' זה יהיה מאוחר מדי ולכן צריך להתחיל לעבוד אתם מכיתה ז' וזה מה שאנחנו עושים, מכיתה ז' תוספת מתמטיקה, תוספת פיזיקה, תוספת מדעי מחשב.
עופר רימון: הדבר השלישי, צריך לחפש את אותם ילדים שלא חולמים את החלום, לא חושבים בכלל על הכיוון הזה, לדחוף אותם ומצד שני, את אותם ילדים שחלמו את החלום אבל אחרי שנה פתאום קשה להם, לתת להם תמיכה בדיוק ברגע שקשה להם ואנחנו מכירים את השלבים בהם זה קשה, אתה עולה לכיתה י', החודשיים הראשונים, שלושה החודשים הראשונים הם קריטיים, אנחנו מאבדים הרבה מאד ילדים בשלושה החודשים הראשונים כי "המורה למתמטיקה התחלף", הסגנון התחלף, הקצב התחלף ואתה מאבד אלף תלמידים.
עופר רימון: אז כל הפעולות האלה, אם נעשה אותם בתיאום ונהיה מאד נחושים, אני חושב שתוך שש שנים אנחנו יכולים להכפיל את מספר המצטיינים בתחומים האלה בישראל.
עופר רימון: דבר אחרון, אני מאד מסכים עם פרופ' עם העטיפה של הדברים, איך אתה משווק אותם, איך אתה משכנע ילד שזה יהיה מודל החיקוי שלו.
עופר רימון: העלינו לא מזמן בפורטל של מינהל מדע וטכנולוגיה סרטונים שקיבלנו ממוזיאון למדע בירושלים, של מדעניות מאד מצליחות בישראל, שמספרות על עבודת המחקר שלהן, כל מיני דברים כאלה, ואנשים מצליחים בתעשיית ההייטק שעולים ואומרים: בואו אלינו וכולם יודעים איזה הנפקות הם עשו וכו', לחפש את המודלים האלה, לחיקוי, לחפש את המשיכה הזו ואני חושב שזה הכיוון.
רונית תירוש: שתי שאלות קצרות.
רונית תירוש: האם "עתידים" תורם לענין?
עופר רימון: "עתידים" היא תכנית שבמקור שלה באה ואמרה: אנחנו נתן תגבור שיעורי עזר, בעצם, בתחומי המדעים אבל, אנחנו צריכים יותר לסנכרן, אין מספיק - - -
רונית תירוש: מה עם כח אדם מעורב?
עופר רימון: אנחנו יודעים מאד יפה ואת מכירה את זה טוב, כח האדם בהוראה הוא בחזקת הביצה והתרנגולת, כל עוד אתה לא מגדיל את הצורך המערכת לא משתוללת.
עופר רימון: פתאום כשהתחלנו לפתוח את הכיתות האלה הצורך במורים הוא - - -
רונית תירוש: האם יש מספיק מורים?
עופר רימון: כרגע, כרגע אנחנו גם מורידים מן החטיבה העליונה לחטיבת ביניים - --
רונית תירוש: אין מספיק מורים.
עופר רימון: אין מספיק מורים.
עופר רימון: שנה שעברה פתחנו שתי קבוצות להסבת מהנדסים להוראה, השנה אנחנו מתכננים לפתוח ארבע קבוצות כאלה - - -
רונית תירוש: האם יש אפשרות להעסיק אותם בשכר אחר?
רונית תירוש: אני רואה את הפשרות בדרך ואתה מדבר על מעטפת, מעטפת היא גם: מי מלמד אותי, כי אם הוא מגומגם זה לא עושה חשק ללמוד, אז יש לנו גם בעיית מורים.
רונית תירוש: אני אשמח לשמוע איך בחיפה מצליחים להביא אחוז גבוה יותר מתל אביב?
רונן מיר: אני מדבר כאן לא רק בשמי אלא גם בשם מערכת החינוך בחיפה שעשתה מהלך אסטרטגי והחליטה, יחד עם מדע טק, לקדם לימודי מדע וטכנולוגיה במרחב חיפה.
רונן מיר: זה התחיל בעיר, היה לנו מטרה שכל תלמיד ייחשף למדע וטכנולוגיה בצמתי החלטה, וביחוד כל תלמידה, לפני שהיא מחליטה to drop it, לעזוב את הנושא.
רונן מיר: כדוגמה התמקדנו בתכנית להעצמת בנות, אנחנו מאתרים כל שנה ארבע מאות בנות בכיתה ט', מביאים אותן לתכנית שבועית, כל שבוע למדע טק או לרפאל, או במקומות דומים, בשותפות עם משרד החינוך כמובן ועם אינטל, ונותנים להן roll modelsדמויות מפתח להזדהות אתן של מהנדסות, מדעניות, טכנאיות שמלמדות אותן.
רונן מיר: ההערכה שאנחנו עושים לכל התכניות שלנו מראה ש 30% מן הבנות האלו בכיתה ט' החליטו ללמוד לימודי מדע וטכנולוגיה בתיכון בעקבות התכנית הזו, שלא בחרו - - -
רונן מיר: 30% נוספות.
רונן מיר: לא 30% אבסולוטי אלא כאלה שאמרו: לא רציתי, באתי לתכנית, אני עכשיו רוצה את זה.
רונן מיר: מעבר לזה, אנחנו גם יוצאים אל הפריפריה, מדע טק ומוזיאוני המדע האחרים, שמנו לעצמנו שליחות להגיע אל הפריפרייה, יש ניידות מדע ל-150,000 אנשים כל שנה, מתוכם 40,000 בצפון ובכל הארץ, גם בדימונה, בבאר שבע, באשקלון ובאשדוד, כל מקום שאנחנו יכולים להגיע אליו, כרגע אנחנו באשדוד וכמו שעופר ציין, היא עיר מאד מובילה בחינוך מדעי, כל מגמת הפיזיקה של אשדוד תהיה במדע טק לעבוד אתנו ואנחנו נהיה אצלם, עם ניידות מדע, כבר בגני הילדים, אנחנו מאמינים שחינוך למדע וטכנולוגיה מתחיל בגני הילדים, פרופ' דני שכטמן מוביל תכנית עם עירית חיפה ואתנו, שהולכת להטמיע את זה בכל מרחב חיפה.
רונן מיר: אנחנו מהווים בעצם מה שדניאל, פרופ' זייפמן דיבר עליו, מרכז למידה 'מדליק'.
רונן מיר: אצלנו אף אחד לא נכשל במוזיאון המדע, כולם מתלהבים, - - - לצערי אנחנו משאב לאומי שלא מנוצל מספיק.
רונן מיר: אני העליתי את זה גם בישיבה הקודמת - - -
רונית תירוש: למה אי אפשר להפוך אתכם לסוג של חמד”ע?
רונן מיר: אפשר, זה אפשרי בהחלט ואפשר ללמוד מחמד”ע שעושה עבודה נהדרת בתל אביב וחמד”עות שעומדות לקום ברחבי הארץ, במדע טק, לדוגמה, יש מרכז מעבדות שהוקם בהשקעה של 40 מליון של 25 יחידות מצויינות שהוא עומד לא מנוצל ברורו והנה לדוגמה לאפשרות שאפשרית.
רונן מיר: אבל כאן, שוב, אני חוזר, יש שותפות עם מערכת החינוך ועירית חיפה.
רונן מיר: העיריה צריכה לרצות את זה ולכוון לקבוצות הנכונות.
רונן מיר: אני לא יודע עם מודל תל אביב או מודל חיפה הוא המודל, את זה לא אנחנו מחליטים, אנחנו רואים את עצמנו ככלי ללימוד מדע וטכנולוגיה, כלי הכי טוב שיש, בואו תנצלו אותנו, כך אנחנו עובדים, גם כשאנחנו נותנים את הבטחון ואת העוצמה לקובעי מדיניות, אם אלה קובעי מדיניות חינוך בעיריה או במשרד החינוך, זה מול משרד המדע ומשרד הגנת הסביבה שגם עובדים אתנו בנושאים האלה, זה מהווה כח מנצח.
רונן מיר: לאחרונה, כמו שעופר ציין, יזמנו תכנית שנקראת תכנית נובל למצויינות מדעית.
רונן מיר: התכנית היא חדשנית והיא אומרת: בואו נחשוף יותר מ-15% מן הילדים שמגיעים אל מוזיאוני המדע ונגיע ל 100% אם אפשר וזו המטרה.
רונן מיר: למה רק 15% מגיעים?
רונן מיר: ישנן מגבלות טכניות, בעיקר תקציביות, וגם של תכנית הלמודים, אנחנו שואפים להיות חלק אינטגראלי מתכנית הלימודים הפורמאלית, אנחנו לא לימודים לא פורמאלים, אנחנו לא העשרה, אנחנו נותנים לילדים האלה את המפתח להתקדם ולבחור את הלימודים, אנחנו לא מחליפים את מערכת החינוך אלא אנחנו מחזקים אותה.