GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם בר דוד: יתר על כן, אם המצב הזה יימשך, שבו אין הזמנות בכלל בחודשים הקרובים – נניח בשלושה או ארבעה החודשים הקרובים, אנחנו מעריכים שב"גל הראשון" יהיו פיטורים של 1,500-2,000 איש.
אברהם בר דוד: ואם זה יימשך יהיו לפחות 4,000, בהנחה שיתר התעשיות יצליחו להסב את עצמן למקומות אחרים.
אברהם בר דוד: אבל זה התוצר הסופי של המצב הנוכחי.
אברהם בר דוד: במצב הנוכחי הזה, היות ואין תכנית למשרד הבטחון לחידוש ההזמנות מפעלים לא יוכלו לקיים את עצמם ולכן מבחינה חברתית ברור מה יקרה, יהיו אלפי פיטורים, יצטרכו לשלם דמי אבטלה ורוב האנשים האלה - לא יוכלו לעשות הסבה מקצועית כי ברוב התעשיות עליהן אנחנו מדברים - -
רונית תירוש: מה הגילאים?
אברהם בר דוד: יש תעשיות מסורתיות ויש תעשיות של ההייטק.
אברהם בר דוד: רוב האנשים האלה של התעשיות בפריפרייה הם בגילאים 50-55, ולעשות להם הסבה מקצועית זה כמעט בלתי אפשרי.
רונית תירוש: האם יש ביניהם גם עולים חדשים?
אברהם בר דוד: עכשיו אני רוצה לדבר על הבחינה הטכנולוגית שיש בתוך התחום הזה ואני יושב ראש של שתי תעשיות בארץ שעוסקות בתחום הזה, האחת נקראת אימקו והשניה נקראית ניר אור.
אברהם בר דוד: אימקו היא תעשיה מאד מסורתית, היא עוסקת בתחום של חשמל, רכב, רק"מ ומטוסים והיא יושבת בשני מפעלים, האחד בנהריה והשני בנשר.
אברהם בר דוד: אם אנחנו נמשיך לא לקבל הזמנות בחודשים הקרובים המפעל בנהריה פשוט נסגר.
אברהם בר דוד: מי עובד במפעלים האלה, המסורתיים?
אברהם בר דוד: רוב העלייה הרוסית, שהם אנשים ממדרגה ראשונה בידע בעיבוד שבבי, הם מחזיקים את העיבוד השבבי בארץ כמעט בכל המפעלים.
אברהם בר דוד: הייתי גם מנהל סולתם ואני מכיר את הסיפור משם.
אברהם בר דוד: הם מחזיקים את זה.
אברהם בר דוד: אין היום בסיס טכנולוגי שבו מחנכים ילדים צעירים בבתי הספר שילמדו להחליף אותם בבוא היום.
אברהם בר דוד: אני מקווה שזה יקרה ברוב מן הימים ואז כשאלה יצאו לפנסיה יהיה מי שיוכל להרים את הענין כי היום רוב האנשים האלה שעוסקים בתעשיה הזו שהיא תעשיה מסורתית, הם דווקא אנשים שבאו עם העלייה הרוסית הגדולה.
אברהם בר דוד: התחום השני הוא תחום תעשייה כמו של ניראור ישראל, תעשיה שהתפתחה דרך טנק המרכבה והתעשיה הזו היום מפתחת מוצרים שהם נמצאים בתוך המטוסים והמסוקים, גם של צה"ל וגם מיוצאים לצבא האמריקאי, אז אם אנחנו הצלחנו ליצור בתשתית הטכנולוגית הזו את שני הקטבים האלה, שהתעשיה המסורתית יודעת לפתח ולעשות עבודות שבעבר לא ידעה ולא היה לה מושג בהם, ובנוסף לזה התעשיה המתקדמת שבה אנחנו מתחרים עם תעשיות אמריקאיות ותעשיות מערב-אירופאית, אני חושב שאת זה כתשתית לאומית אם הולכים לסגור – נראה לי שזה באיזשהו מקום דיס-פרופורציוני להחלטות ברמה לאומית.
אברהם בר דוד: נמצאים פה יחד אתי רבים ממנהלי התעשיות ואני מציע שכל אחד יסביר את חלקו הרבה יותר טוב.
רונית תירוש: ואני אשמח לשמוע בהמשך, תודה רבה.
יהודה היימן: אנסה לא לחזור על דברי אחרים.
יהודה היימן: רק אתחיל בנקודה החשובה שאמנם לא התקבלה החלטה על סגירת הפרוייקט אבל בפועל הוא סגור.
יהודה היימן: בנוסף לענין הזה יש גם תחושה של אי וודאות.
יהודה היימן: מנהל מפעל קם בבוקר אחרי ארבעה חודשים שלא קיבל הזמנות ושואל מה לעשות בינתיים עם העובדים.
יהודה היימן: השאלה הזו עומדת באויר כבר ארבעה חודשים ומחמירה מדי יום שעובר.
יהודה היימן: כמה מאות עובדים כבר שילמו בתפקידם וכבר פוטרו.
יהודה היימן: כמו ששמעת מאברהם, כמאה איש מן המפעל שלו כבר עזבו ואני מניח שהתופעה הזו קיימת אצל אחרים, זו נקודה שתעבור כחוט השני אצל כולם.
יהודה היימן: למה בכלל זה מעניין את התעשיה?
יהודה היימן: אחד, אנחנו יודעים שצה"ל רוצה את הטנק, רוצה את הכלי הזה הרי אחרת לא היה בסיס לדיון הזה.
יהודה היימן: נקודה שניה היא היצוא.
יהודה היימן: אנחנו יודעים שיצוא המערכות של טנק המרכבה –לא מייצאים טנקים אלא מערכות– עומד על כ-350 מליון דולר בממוצע בשנה כשהפרויקט השקלי החסר היום הוא פחות מ-200 מליון דולר.
יהודה היימן: זאת אומרת 200 מליון דולר וגם 350 מליון דולר יצוא, כל זה ילך לאיבוד מיד כי הסיבה היחידה שמוכרים ליצוא מערכות כאלו היא העובדה שצה"ל קונה את הטנקים האלה וזה מהווה מקדם מכירות מספר אחד.
יהודה היימן: ברגע שהוא לא יקנה זה ייעצר מיד.
יהודה היימן: דובר על 200 מפעלים, 10,000 עובדים, אני מעריך שכ20% מהם הם מהנדסים, האנשים האלה פיתחו את הטנק הזה, 90% מן הרכש השיקלי, מן הכלים האלה, הם יצור של התעשיה הישראלית וברגע שנוציא את הטנקים החוצה, שהם 90% של התעשיה, הפרוייקט הזה הוא של התעשייה, הוא מעניין את התעשייה, התעשייה חיה ממנו.
יהודה היימן: בסקר שערכנו עכשיו עם השאלה "מה תהיה המשמעות של המשך הקפאת הפרוייקט הזה?
יהודה היימן: " יש לי רשימה של חמישים שמות של מפעלים שחלקם ייסגר לחלוטין כי הייצור של המרכבה והנמר מהווה 51% מן הפרוייקט אצלם, אני לא יכול לומר את השמות כי חלקן חברות ציבוריות ויהיה פה אסון אם אני אומר את השמות אבל לפחות במעגל הרביעי, כמו שאמר אברהם, מדובר על 2,000 עובדים אם לא כפול מזה.
יהודה היימן: זה לא "פרי הגליל", השכר הממוצע במפעלים האלה הוא גבוה, לא שכר מינימום, מדובר על שכר מאד גבוה לבעלי מקצוע שלא יהיה להם תחליף לאחר מכן.
יהודה היימן: אי אפשר לעשות pause בפרוייקט הזה, להגיד: בשנה הבאה יהיה לנו תקציב כי ברגע שזה ייגמר, מפעלים יסגרו ואי אפשר יהיה לקיים את התשתיות האלה.
יהודה היימן: עוד נקודה חשובה שצריך לזכור, הפרויקט הזה, של יצור טנק, יש מעט מאד מדינות בעולם שיודעות לבצע את הפרוייקט הזה, רק המדינות הגדולות בעולם יכולות, זהו פרוייקט תשתיתי וברגע שהוא ייסגר ילכו מפה הרבה טכנולוגיות אזרחיות שגם הן מהוות חלק גדול מן היצור המקומי.
יהודה היימן: השאלה הזו נמצאת באויר, בין אם זה ספין של משרד הבטחון כדי להאיץ את כל התעשיות ובין אם זו רק התקוטטות אמיתית בין משרד האוצר למשרד הבטחון, בינתיים כמה מאות אנשים שילמו בג'וב שלהם וכל יום שעובר ימשיכו לשלם.
יהודה היימן: צריך לצאת מכאן בקריאה מאד חשובה, לשני המתקוטטים האלה –משרד הבטחון ומשרד האוצר, שההתקוטטות הזאת עולה במחיר גבוה מאד למשק הישראלי.
דניאלה פרתֵם: אתייחס לתמונת המאקרו, אם אנחנו מדברים על תקציב אז מדובר בתקציב של 60 מיליארד שקל שזה התקציב הגדול ביותר שהיה למשרד הבטחון בהיסטוריה של מדינת ישראל.
דניאלה פרתֵם: זו נקודה שיש לשים לב אליה.
דניאלה פרתֵם: התקציב של השנה גדול ב-3 מיליארד מן התקציב של השנה שעברה ולא התבצע קיצוץ בתקציב כפי שמציינים חברינו ממשרד הבטחון אלא להיפך, משרד הבטחון קיבל תוספת של 4 מיליארד מעבר לתקציב המאושר בכנסת.
דניאלה פרתֵם: כמו כן יש מרכיבים שעברו בהחלטת הממשלה, מרכיבים של שקיפות ובקרה, שמשרד הבטחון לא עמד בהם על מנת לקבל תוספות למיניהן, תוספות שמצוינות בהחלטות הממשלה.
דניאלה פרתֵם: לא ברור איך כאשר בזמן שלמשרד הבטחון יש את התקציב הגדול בהיסטוריה הוא טוען שאין לו כסף לפרויקטים, אימונים, מילואים, זו שאלה שצריך להפנות למשרד - - -
רונית תירוש: האם אתם עושים משהו עם זה?
רונית תירוש: עם חוסר השקיפות לדברייך?
דניאלה פרתם: בוודאי, אנחנו - - -
רונית תירוש: למה אתם לא מעבירים תוספת תקציבית, אותה התוספת שהעברתם, לדברייך, למה לא צבעתם אותה עבור פרויקטים שאתם חושבים שלגביהם לא תשאירו שיקול דעת למשרד הבטחון?
דניאלה פרתם: בהחלטת הממשלה שעברה בינואר שמספרה 4088 הוחלט כי על משרד הבטחון לבצע כל מיני צעדים של שקיפות ובקרה תמורתם יקבל תוספת תקציב ניכרת, כיום אנחנו מנהלים מגעים עם משרד הבטחון שטרם עמד ביעדי החלטת הממשלה, לכן התוספת עוד לא עברה למשרד הבטחון.
דניאלה פרתם: בנוסף, אפשר לראות שמשרד הבטחון מתעדף פרויקטים אחרים כמו רכישת מטוסי אימון בסך של מיליארדי שקלים - - -
רונית תירוש: האם יש כאן נציג של משרד הבטחון ברמה הכללית, לא של הפרוייקט?
רונית תירוש: זאת אומרת שאין לנו יכולת כרגע להכריע בשאלה מי באמת צודק.
רונית תירוש: את אומרת שאין שקיפות, אתם לא יודעים למה הם לוקחים מפה ולא נותנים לשם, וכל עוד הם לא יצרו את השקיפות אתם עוצרים תקציבים לאו דווקא לפרוייקט המרכבה אלא - - -
דניאלה פרתם: אנחנו לא עוצרים תקציבים, אנחנו עוצרים תוספת תקציב, משרד הבטחון כיום יש תקציב - - -
רונית תירוש: התוספת של ה-3 או 4 מיליארד שעליה דיברת, האם אותם אתם עוצרים?
דניאלה פרתם: ה-3 מיליארד טרם מועברים, הם מותנים ביישום החלטת הממשלה על ידי משרד הבטחון.
רונית תירוש: האם יש לזה לו"ז?
דניאלה פרתם: כן, משרד הבטחון כרגע לא מקיים את החלטת הממשלה בהתאם ללוחות הזמנים.
רונית תירוש: האם ועדת חוץ ובטחון דנה בזה?
דניאלה פרתם: מתקיימים דיונים במסגרת הועדה, - - -
רונית תירוש: אני כבר רואה שאנחנו נכתוב מכתב ליו"ר ועדת חוץ ובטחון, חבר הכנסת שאול מופז, שעל פי מה שהתברר בדיון כאן בוועדה, מסתבר שמשרד האוצר לא מעביר את התוספות התקציביות לשנת 2012 בהיקף של כ-3 מיליארד, בגין - - -
דניאלה פרתם: זה רק חלק מן התוספות שהן קיבלו מעל לתקציב הבסיס של שנת 2012.
רונית תירוש: כן, בגין אי שקיפות שלה מחוייב משרד הבטחון על פי החלטת הממשלה 4088 מינואר 2012.
ירון ליבנת: רק הערה אם אפשר, לא זומן לכאן נציג משרד הבטחון בהיבט המערכתי, אבל יחד עם זאת, אנחנו ניסינו לדייק בדברים שאמרנו פה, אני חושב שהמספר 60 מיליארד, אם יותר לי לתקן, הוא לא מדויק, יש בדוח על המספר הזה תקציב דולרים גדול מאד ו-60 כוללים בערך 3 מיליארד דולר ומעלה, שמבחינת פרוייקט המרכבה הם לא מעניינים, אנחנו פרוייקט "כחול לבן" וכל זה הוא חלק שלא מעניין אותנו.
ירון ליבנת: מעל חצי מן התקציב הזה מיועד לדברים כמו שיקום ומשפחות שכולות ולא רלבנטי לפרוייקט שלנו.
ירון ליבנת: ב drill down, כשעושים אותו, פרוייקטי-ההתעצמות הם חלק מאד קטן מתקציב הבטחון והם גם הנפגעים הראשונים כי מטבע הדברים הם הגמישות שיש למשרד הבטחון, הם הדברים שאתם הוא יכול בדרך כלל "לשחק".
ירון ליבנת: במשכורות, למשל, הוא לא יכול ובהרבה דברים הוא לא יכול.
ירון ליבנת: וכאשר נמנע –כמו שאני רואה שהתמקדת בענין הזה, אולי בגלל נסיונך בעבר במשרד ממשלתי, אז העיכוב למשל, של תוספת או דברים כאלה הוא פשוט בא מיידית על חשבון הפרויקטים האלה, ולמשרד הבטחון אין דרך אחרת אלא בלית ברירה הוא לא עושה מה שנכון, ואגב, ראש את”ק אמר בשיחה עם כל אנשי משרד הבטחון, שכשאתה נמצא במצב מצוקה כזה אז אתה לא עושה מה שנכון אלא מה שאתה יכול בלית ברירה, אין לך ברירה ואתה זורק את מה שאין לך אפשרות לשמור.
רונית תירוש: זה לגיטימי שקצת לוחצים –וראה הזקנה במסדרון, זה מאד לגיטימי בעיניי, הבעיה היא שבמשחק הזה של כיפוף ידים נעשים נזקים בלתי הפיכים, כי once יפוטרו אנשים - גמרנו, בעל הבית לא יפתח שוב וייכנס להרפתקה מחודשת.
רונית תירוש: זה דבר שאנחנו, בית המחוקקים, והתקשורת שכרגע עזבה אותנו, נציגת ynet שישבה פה כרגע, יזעקו חמס כי לא יכול להיות שיתקיים המשחק הזה של כיפוף ידים: מי שקוף, מי מגלה את האמת, מי עושה 'קונצים' ומי סתם צועק 'גיוועלד' במקומות כואבים, כי בינתיים, במקביל למשחק הזה, קורים דברים אמיתיים בשטח והדברים האמיתיים הם שאנשים יפוטרו וזה יהיה נזק בלתי הפיך עם מהלכים בלתי הפיכים.
רונית תירוש: תעשיות תיסגרנה ולא תיפתחנה שוב, ואנחנו נימצא בפני שוקת שבורה, גם מבחינת יכולות בטחוניות שלנו, גם מבחינת יכולות אקדמיות-טכנולוגיות-גבוהות שיש לנו הרבה מאד גאווה עליהן וגם מבחינה כלכלית, שהאוצר ימצא את עצמו משלם קיצבאות אבטלה להרבה מאד אנשים שלא לדבר על משברים חברתיים-משפחתיים-נפשיים-פסיכולוגיים שלהם אני לא רואה שום תיקון.
רונית תירוש: אף אחד לא יכול לכמת אותם.
רונית תירוש: הגירושין, הילדים שנכשלים בבתי הספר כתוצאה מן המתחים בבית, מאבא שיושב בבית ומוציא את התסכול שלו על כולם והילד לא לומד ואז הוא נושר מבית הספר, ראו, זה מגיע לרבדים מצמררים, אנחנו הרי רגילים לחשוב מאד שטחי, מטר מאתנו לא יותר, אבל, יש לזה השלכות בלתי הפיכות ברמה של דור שלם שיגדל נושר, כושל, מתוסכל יגיע לרמת פשיעה – ואני מקצינה ולא מקצינה, יגיע בחלקו לרמת פשיעה ולעבריינות ולנזקים ולכלא ואחר כך עוד תשלמו על אלה שיושבים בכלא וזה לא נגמר.
רונית תירוש: פשוט לא נגמר הסיפור הזה.
רונית תירוש: ראו, עברתי מערכת של פיטורין בבתי ספר בהיקפים קטנים מאלה שאנחנו מדברים עליהם כאן וראינו את הנזקים.
ראובן סופר: הערה לגבי השקיפות שבדבר, אני עכשיו מתבלבל, למרות שאני לא מייצג את כל משרד הבטחון אבל יש לשאול: חשב משרד הבטחון הוא איש האוצר, וכל הזמנה, כל הזמנה שעוברת ויוצאת החוצה ממשרד הבטחון חתומה על ידו.
רונית תירוש: אז איך זה?
רונית תירוש: כי אם זה איש האוצר, והרי החשבים כפופים לאוצר אז זה באמת מוזר בעיניי אבל את זה אנחנו מעבירים ליו"ר ועדת חוץ ובטחון שיבדוק את הענין הזה.
רונית תירוש: שיזמין את מי שאחראי על התקציב במערכת הבטחון – על התקציב הכללי ולאו דוקא על זה של מרכבה, את חשב משרד הבטחון ואת הרפרנטים של האוצר, ושתתגלה שם האמת, אם יש שקיפות או אין שקיפות.
עמרם שחר: אני חייב לומר מספר דברים ויסלחו לי אנשי הבטחון, שיושבים פה תתי-אלופים ואלוף משנה, וסופר ידידי היקר, הם לא הבעיה.
עמרם שחר: נפגשנו לפני כן ואמרתי לָךְ, שאלתְ אותי "מה התקציב" אבל אותי לא מעניין מה התקציב, אותי מעניין שצה"ל רוצה את הטנק.
עמרם שחר: ברגע שצה"ל רוצה את הטנק - צריך לבצע.
עמרם שחר: אני חייב לדבר על משהו, למרות שיושבים פה תעשיינים, אני מדבר על הפריפרייה, אם מדברים על התעשיינים של אלביט, רפא"ל, תע"ש - כל הגדולים האלה אז הם יפטרו לאט לאט אבל בפריפרייה – שהיא צפון ודרום, יפוטרו כולם כי אין זמן, המפעלים האלה פנויים לתעשייה הבטחונית.
עמרם שחר: רבותי, אני רוצה רק להזכיר שבמלחמת לבנון השניה ובעופרת יצוקה, ראש מת"ק ביקש אז בקרית שמונה לא סגרו, עבדו בלילות, ואמרנו: 'נעשה ונשמע', קודם כל נבצע את העבודה ואנחנו, כקו קדמי שם, כל מה שצה"ל צריך הוא יודע שיש לו עוגן והוא איזור הצפון אז לא יכול להיות שיקפחו את הנושא הזה וצריך למצוא פתרון מיידי, שהמפעלים הם פרטיים.
עמרם שחר: דבר שני, דיברת על האוכלוסיה, יושבת לשמאלי, היא תדבר, מאה אחוז זה עולים חדשים, אם אני מדבר על האוכלוסיה בקרית שמונה ששם הם מעל 30%, אלה עובדים בתעשייה.
עמרם שחר: מה שאני מבקש וזה לא שייך ל'לביא' ולא לשום דבר אחר, לא מעניין אותנו, הגיע הזמן לפתור את הבעיה שלא נהיה כמו הטקסטיל, כולל הדרום שמצבו לא פחות קשה משלנו, צריך לעזור במיוחד כשצה"ל צריך את הטנק הזה.
עמרם שחר: תודה רבה.
דורית בלובשטיין: מפעל בלובשטיין מתכת בקרית שמונה מעסיק ששים עובדים בתחום העיבוד השבבי, ומייצר במשך שתים עשרה השנים האחרונות מערכות עבור משרד הבטחון.
דורית בלובשטיין: אנחנו ספק ראשי של משרד הבטחון.
דורית בלובשטיין: העובדים שלנו נקלטו כעולים חדשים שהגיעו לקרית שמונה, למיטב ידיעתי יש היום משהו כמו 20,000 איש.
דורית בלובשטיין: האנשים שעובדים אצלנו נקלטו כעולים חדשים וממשיכים לעבוד אצלנו.
דורית בלובשטיין: הם באו עם הידע שלהם מרוסיה, ידע שהולך ונעלם אצלנו היום בישראל.
דורית בלובשטיין: אולי אחזור על עצמי, כי השתתפנו לפני שבועיים בוועדת חוץ ובטחון והצגתי שם את עצמי, צר לי אם אחזור על הדברים אבל זה למען הועדה, ולכבוד יושבת ראש ועדת המדע.
דורית בלובשטיין: הצעירים לא הולכים ללמוד היום את התחום הטכנולוגי.
דורית בלובשטיין: סיימתי עכשיו קדנציה כיושבת ראש המכללה הטכנולוגית תל חי, אני מצדיעה לכל אחד שהלך ללמוד שם וסיים את התחום הטכנולוגי.
דורית בלובשטיין: הנה ראיתם פה, משעמם להם, הם פשוט לא אוהבים את התחום הזה.
דורית בלובשטיין: התחומים האלה נלמדים במסגרת מפעלים, וכמו שאנחנו מבצעים הכשרה מקצועית לעובדים החדשים שנקלטים, כך יש לנו איזושהי המשכיות לעובדים ולתעשיה המפעלית שלנו.
דורית בלובשטיין: אין היום במדינת ישראל גוף שמכשיר את העובדים האלה כך שאם הפרויקטים האלה, שאנחנו מדברים עליהם יייסגרו, "נמר" כבר נסגר, לצערנו, הוא "זלג" החוצה אבל אם פרוייקט המרכבה ייסגר אז התשתית הזו מן הסתם תלך ותיעלם כי לא מחזיקים עובדים שאין עבורם עבודה, רק כדי לחכות לאיזשהן החלטות שאולי יתקבלו בעתיד.
דורית בלובשטיין: אנחנו מפעל שמשלב בתוכו את העובדים המוגבלים של חברת "המשקם", אנחנו קולטים כל חייל משוחרר שמעוניין לעבוד למען המענק, כי אנחנו עיר קטנה ואנחנו פוטנציאל העסקה כמו ש"סימת" היא פוטנציאל העסקה, באופן שווה, למרות שאנחנו עוסקים בתחומים אחרים בתחום העיבוד השבבי, ואנחנו שני מפעלי עוגן בקרית שמונה, שקולטים את האוכלוסיות.
דורית בלובשטיין: היינו מאה עובדים ונשארנו ששים.
דורית בלובשטיין: אני מקווה שאנחנו לא נצטרך לעשות צעדים אחרים כי להסתכל לעובד בעיניים, עובד שגדלת אתו, הם גדלו אתנו, הם העוגן השלנו, הם התשתית שלנו, הם ההון האנושי ששלנו, ובלעדיהם לא היינו עושים שום דבר אז להגיע למצבים קריטיים של פיטורים זה אֲיום, גם מבחינה חברתית.
דורית בלובשטיין: הויכוח הזה, הויכוח שבין משרד הבטחון לבין משרד האוצר, אנחנו באמצע שלו ויש לזכור שאנחנו התפארת של התעשייה הישראלית, אנחנו היצירה הכי גדולה שמבצעת כל יום את עבודתה ומייצרת דברים שהעין אחר כך משתאה מולם, איך נעשה הדבר ממכונות כאלו?
דורית בלובשטיין: אנחנו מעבדים את המוצרים היפים האלה שאנחנו מספקים כל יום למשרד הבטחון ואנחנו התינוק שיישפך עם המים.
דורית בלובשטיין: זה נורא עצוב לשמוע את זה.
דורית בלובשטיין: אנחנו, אין לנו את נתוני ה- input, אנחנו לא יודעים איפה הבעייתיות ואני במיוחד מסתכלת עלייך כי כל הזרקורים עוברים עכשיו להאיר על משרד האוצר.
דורית בלובשטיין: אולי אפשר, כיוון שממילא כנראה שמשרד הבטחון יקבל משהו, אז אולי אפשר שמה שתתנו עכשיו יהיה תקציב צבוע רק לענין הזה, הלוא זה פרוייקט ש'הולך' ועושים אתו משהו, זה גם לא משהו שאין שקיפות לגביו.
דורית בלובשטיין: אני יכולה לדבר רק בשם מפעלים שנמצאים בפריפרייה ואני מדברת על פריפרייה רחוקה, אנחנו בקרית שמונה אבל גם הדרום הרחוק הוא אותו הדבר, אין לנו יכולת לעבוד מול רפא"ל או מול תע"ש, גם בגלל המרחק.
דורית בלובשטיין: הם לא מספקים לנו עבודה, זה לא בא ככה, זה לא מכרזים אלא זה "אם אתה ספק ואם הם רוצים לתת לך עבודה" אז הם יתנו לך עבודה.
דורית בלובשטיין: המקום היחיד שאנחנו יכולים להתפרנס ממנו הוא משרד הבטחון כי הוא עובד בשיטת המכרז, הוא פתוח, אני ניגשת למכרז, אבל אחרים עובדים אחרת: "אתה לקוח שלי, אני דואג לסביבה שלי" וכו'.
דורית בלובשטיין: יש להם שיקולים אחרים, לעומתם, משרד הבטחון הוא גוף פתוח שאתו אני יכולה להתמודד גם כשהמרחק שלנו ממנו הוא מאד מאד גדול.
דורית בלובשטיין: ההוצאות שלנו כפריפרייה הן מאד גדולות, הוצאות הייצור עצמו ואני שואלת, כל הייצור במדינת ישראל הוא מאד יקר כי אנחנו מדינה יקרה, אנחנו משלמים פנסיות לעובדים ואנחנו עומדים בכל התקנים והתקנים הם מאד מאד מחמירים ומאד יקרים, כל תקן של רתך היום עולה המון, כל iso, כל תקני כיבוי אש ואני לא צריכה למנות את כל העלויות האלה, בגלל זה אנחנו יקרים, אז האם אנחנו, כמדינה שמשלמת פי ארבע על מוצר של שטראוס לצורך הענין לא יכולה להיות טיפה יותר יקרה בתוצרת שלנו כדי שהיא לא 'תזלוג' לחו"ל?
דורית בלובשטיין: את זה אני לא מבינה, אולי אין לי מספיק נתונים.
קריאה: אנחנו לא יותר יקרים.
ירון ליבנת: רק לציין שכל מוצר של ה"נמר" שעבר לארצות הברית התייקר ב 40% בערך בממוצע.
ירון ליבנת: אני לא מרגיש שאנחנו יקרים בכלל.
ירון ליבנת: הנתון לגבי הפריפריה הוא שמשרד הבטחון מתעדף ב-15% כל מכרז מן הפריפרייה ומאיזורי עדיפות לאומית דהיינו, הם יזכו גם אם יהיו ב-15% יותר יקרים במכרז.
איתן קינן: אתמקד רק בנושא הטכנולוגיה, לא בפיטורי עובדים ולא בצרות אחרות.
איתן קינן: בעברי הייתי מפקד אוגדה משוריינת בצבא וטנק זה טכנולוגיה, טנק זה לא שום דבר אחר.
איתן קינן: אמנם "הטנק בנוי סביב האדם והאדם בנוי סביב הטנק" - אלו סיסמאות גבורה כי "בגדול", הטנק הוא טכנולוגיה.
איתן קינן: וזה מה שמאפשר בעצם לנו, למדינת ישראל וללוחם הישראלי להתגבר על מי שנמצא מולו.
איתן קינן: בכל מלחמות השריון עד עכשיו היינו בנחיתות.
איתן קינן: גם במלחמת יום הכיפורים שיצאנו אליה עם טנקי הצנטוריון האלה מול טנקי 62-T היינו בנחיתות.
איתן קינן: האוייב ראה אותנו בלילה ואנחנו לא ראינו אותו.
איתן קינן: באנו למלחמת שריון שניה, מלחמת שלום הגליל, ואותו הדבר, אמנם יצאנו אליה עם מרכבות סימן 1 אבל מול טנקי 72-T.
איתן קינן: וכאשר היו מתקפות שם אז טנקי המג"ח בערו כמו לפידים וטנקי המרכבה לא נדלקו הודות לטכנולוגיה.
איתן קינן: זאת אומרת יש פה מעין הפקרות.
איתן קינן: האם יש פה איזושהי לוגיקה לפיה משדרגים את הטנקים ולא מגדילים את צי הטנקים - אם הבנתי נכון, משדרגים את הטנקים, אז מהי ההפקרות הזו עכשיו להחליט שהטנקים שלנו ה old fashioned האלה שראינו כבר בשתי מלחמות שהם פחות טובים מן הטנקים שנמצאים ממול, הטנקים האלה מספיק טובים כדי אתם להילחם?
איתן קינן: זאת אומרת יש פה איזשהו אבסורד ואיזושהי הפקרות תחת הכותרת הזו של טכנולוגיה.
איתן קינן: הלוחם בלי טכנולוגיה לא יעשה כלום עם הטנקים האלה, ברור שטנק מרכבה סימן 4 או סימן 3 אתו יש מה לעשות בשדה הקרב המודרני אבל עם שאר הטנקים אין מה לעשות אתם!
איתן קינן: רק עם סיסמאות!
איתן קינן: הנושא השני כ-highlight הוא הנושא של חרשות הברזל, כך אני קורא לו.
איתן קינן: הרבה תעשיות כאן, והוזכר כאן, עוסקים בנושא של עיבוד שבבי חרשות ומתכת.
איתן קינן: הטכנולוגיה הזו – ואת כמנכ"ל משרד החינוך לשעבר בוודאי זוכרת שברשתות "אורט" הורידו כבר ולא עוסקים יותר בכל הנושא זה של עיבוד שבבי והכשרת טכנאי מכונות וכד'.
איתן קינן: זאת אומרת שהמקום היחיד שבו עוסקים ב -"חרשות ברזל" הוא בתעשיית המתכת.
איתן קינן: והיה ואנחנו מפסיקים את העבודה גם בתחום הזה אז למעשה הפסקנו עם הטכנולוגיה התשתיתית הזו במדינת ישראל.
איתן קינן: לא יודע להגיד באחוזים כמה ממנה עובד בשוק הבטחוני וכמה ממנה עובד במקום אחר אבל העובדה היא שלכל הנושא של העיבוד השבבי, אין לנו דור המשך.
איתן קינן: מי שעוסק בזה היום –וזה נאמר כאן, הם אנשים מאד מתקדמים מברית המועצות ואני רק אתן כ high light דוגמה, אצלי במפעל עובד מהנדס רכבות עם תואר שני על תחנת עבודה של c.n.c.
איתן קינן: של כרסומת, מהנדס הידראוליקה שעשה הסבה עובד על מערכת דומה אחרת כלומר, את ההכשרה הזו, את הקבוצה הזו אנחנו חייבים לשמר, כי הם אלה שיכשירו את דור ההמשך במפעלים בתחום הזה שאני קורא לו "בגדול" חרשות ברזל.
איתן קינן: תודה.
בועז תדמור: מיותר לומר שהטנק והנמר נדרשים, את זה כבר הצבא אמר ואני אכנס לעניין.
בועז תדמור: קודם כל הטנק הזה הוא קטר טכנולוגי גם בעשות אשקלון.
בועז תדמור: הוא מקדם יצור.
בועז תדמור: כשאנחנו באים לחוץ לארץ, העובדה שאנחנו מייצרים עבור המרכבה היא מקדם היצוא שלנו.
בועז תדמור: אנחנו מייצרים – אנשים לא יודעים אבל, החברה שלנו, שמונה ארבע מאות עובדים, שבערך שמונים מהם מהנדסים ורוב האחרים הם טכנאים והנדסאים, היא מייצרת מוצרים לרוב המטוסים שאנחנו טסים בהם.
בועז תדמור: אנשים לא יודעים את זה אבל המוצרים האלה פותחו ויוצרו, היכולות האלו פותחו ויוצרו על בסיס זה שאנחנו ארבעים שנה נמצאים בייצור המרכבה.
בועז תדמור: ואנחנו חברה בפריפרייה.
בועז תדמור: "עשות אשקלון" תומכת בשני בתי ספר טכנולוגיים באיזור אשקלון.
בועז תדמור: האחד נמצא באשקלון והשני נמצא בג'וליס.
בועז תדמור: זה הפרוייקט שהוזכר פה קודם.
בועז תדמור: אם הענין הזה ייפסק אז גם התמיכה שלנו בבתי הספר תיפסק כי אין לנו ברירה אלא לתמוך בבתי הספר.
בועז תדמור: תעשיה היא לא מתג 'און-אוף'.
בועז תדמור: אי אפשר היום לעשות הקפאה של שנה ולמצוא אותנו מוכנים בעוד שנה.
בועז תדמור: זה לא עובד כך בתעשיה, אנחנו צריכם להזין את קווי היצור, את קווי הפיתוח, את המהנדסים ואת האנשים.
בועז תדמור: אני רוצה להזכיר שהתעשיות פה – וזה נאמר כאן באיזושהי צורה, בזמן מלחמת לבנון השניה אנחנו מהווים עורף תחזוקתי של הצבא.
בועז תדמור: היכולות התעשיות הטכנולוגיות האלו מהוות עורף תחזוקתי של הצבא.
בועז תדמור: בזמן מלחמת לבנון השניה כשטילפנו אל הגרמנים כדי לקבל תמיכה, הם היו בחופשה, האם אתם זוכרים?
בועז תדמור: זה היה אוגוסט, הם היו בחופשה, ואילו אצלנו, תחת טילים, עבדו יום ולילה, מסביב לשעון.
בועז תדמור: את זה אנשים צריכים להביא בחשבון.
בועז תדמור: זאת אומרת שהבעיה שנוצרה פה עכשיו שיש הקפאה היא בעצם סגירה ואת זה צריך להביא בחשבון!
בועז תדמור: אנחנו מתנגדים לזה, אנחנו מצפים שייעשה משהו.
בועז תדמור: אמנם פה לא מקבלי ההחלטות אבל תלחצו על מקבלי ההחלטות שיעשו משהו.
ישראל אייכלר: המפעל שלנו נמצא במעלות עם קרוב לשלש מאות עובדים.
ישראל אייכלר: מעבר לפריטים של מרכבה שאנחנו מייצרים שהם עבור מרכבה, נמר ומעיל רוח אנחנו הגענו לכזה היקף לש עובדים ותעסוקה ורק לפני שמונה שנים היינו ששים ושמונה עובדים.
ישראל אייכלר: הגדלנו התפתחנו אנחנו מייצאים באופן עקיף פריטי מיגון רבים דרך "פלסן סאסה", שגדלנו והתפתחנו ביחד אתה.
רונית תירוש: בכמה גדלתם?
ישראל אייכלר: היינו ששים ושמונה עובדים לפני שמונה שנים.
ישראל אייכלר: בין השאר כמובן עולים חדשים רבים ולפני שנתיים קלטנו גם עולים חדשים שהגיעו, חצי שבט המנשה מצפון הודו, שלא ידעו בעצם כלום, והדרכנו אותם והכנסנו אותם לעבודה אצלנו.
ישראל אייכלר: כלאחד מוזמן לבוא לראות את האנשים.
ישראל אייכלר: עובדים גם ב c.n.c..
ישראל אייכלר: הטכנולוגיות שלנו הן לייזרים, חיתוכי לייזרים, גוש קווי וריתוכים רבים.
ישראל אייכלר: אני מבקש לציין משהו על הנושא של הקטר הטכנולוגי.
ישראל אייכלר: אנחנו קיבלנו עבודה גם מפלסן וגם עושים כרגע פרוייקט מאד גדול לרפא"ל עבור ה"סטרייקר" שהוא כלי אמריקאי, ועושים מיגון עבור הסטרייקר.
ישראל אייכלר: קיבלנו את כל הדברים האלה בזכות היותנו יצרן של כלים כמו טנק המרכבה והנמר.
ישראל אייכלר: להסמיך רתכים ולהדריך אותם - רתך זה לא סתם מישהו שעובד עם אלקטרודה עם חוט ומרתך אלא צריך להיות איש בעל מקצוע מאד מיוחד כדי להיות עם היכולת לרתך את ריתוכי השריון המיוחדים האלה, גם עם לייזרים וקווי צביעה מיוחדים.
ישראל אייכלר: זה לא סתם לצבוע בצבע פשוט עם מכחול או עם מברשת אלא שזו צביעה עם צבע קר, שהוא צבע מיוחד, ויש לנו את המצבעות האלו עם הסמכות מיוחדות.
ישראל אייכלר: כשעשינו את הפרוייקט לפלסן הגיעו, לדוגמה נציגים של היצרן שהם חברות אמריקאיות ובדקו את קווי הצביעה שלנו.
ישראל אייכלר: קיבלנו ציון 96 כלומר הטכנולוגיה ומה שאנחנו מייצרים עם הידע שמביאים הם דבר שלא יסולא בפז.
ישראל אייכלר: אם כיום לא נקבל פרויקטים כאלה, המפעל יחזור באופן מיידי - בתוך חצי שנה לששים עובדים ואולי פחות.
ישראל אייכלר: אדגיש שציוד רב ממה שעשינו 'רץ' בעיראק ובאפגניסטן דרך הצבא האמריקאי ואני לא חושב שיש לנו במה להתבייש אלא רק להתגאות והכל בזכות המרכבה.
ישראל אייכלר: אם הפרוייקט הזה לא ימשיך - - -
ישראל אייכלר: העסק ימות.
רונית תירוש: ברשותכם, עלינו לעמוד בלוח זמנים.
רונית תירוש: להגיע לעיקר.
זכריה חי: אני מנהל מפעל פרמט ליציקות בקרית אתא והמפעל הזה הוא מאז קום המדינה באותו המקום ומונה ששים עובדים, 80% מהם עולים חדשים וכמעט 20% בני מיעוטים.
זכריה חי: המפעל מייצר במשך כמעט עשור וחצי מוצרים לטובת טנק המרכבה.
זכריה חי: בתחום היציקות הוא אחד מתוך שני מפעלים שקיימים בארץ ולאחרונה רכשנו מפעל נוסף שהוא בעבר השני של מפרץ חיפה, מפעל יציקות שפשט את הרגל בגלל חוסר עבודה.
זכריה חי: אנחנו רכשנו אותו בנסיון לחדש את הפעילות וגם שם היו ארבעים עובדים שכרגע הם בהמתנה למוצא פי באשר להמשך קיום המפעל.
זכריה חי: התחום הזה של יציקות הוא מאד יחודי, לצערי בשנים האחרונות לאט לאט הפירמידה הזו מתמוטטת.
זכריה חי: היה מפעל גדול במפרץ שנקרא וולקן שגם הוא נסגר בגלל חוסר עבודה והיום בתחום הזה, נשארנו שני מפעלים.
זכריה חי: לצערי, עמיתי לא נמצא פה כרגע.
זכריה חי: נשארנו שני מפעלים שיודעים את הטכנולוגיה של היציקות האלו.
זכריה חי: אני מזכיר שאני מייצר מוצרים שאחר כך עוברים לעיבוד שבבי אצל גורמים אחרים פה והם חלק מן הטנק אז אם מחר חס וחלילה קורה לי משהו, יצטרכו לחפש פתרונות במקומות אחרים.
זכריה חי: אני רוצה להזכיר לָךְ, היות והיית מנכ"ל משרד החינוך: ברגע זה שאנחנו יושבים כאן, מאות תלמידים בבית הספר עכשיו, באמצעות חיל החימוש, שלמט"ק יש קשר אליו, לומדים כרגע את מקצועות המרכבה על חשבון הצבא כי הם מחויילים בבתי הספר, כדי לתחזק את המרכבה בשיגרה וגם בחירום כך שאם מחר אין טנק מן הסוג הזה כל העסק הזה שדרך הצבא מנסים להחיות אותו - יקרוס לנו מול העיניים.
זכריה חי: פרוייקט שנמצא כבר מעל עשר שנים במערכת החינוך יירד לטמיון.
זכריה חי: והדבר הנוסף שאני רוצה לומר: אֲת הזכרתְ את 2007, זה קצת שונה מהיום.
זכריה חי: היו בעשור האחרון שלושה מופעים, 2004, 2007 והמופע הנוכחי.