GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נמרוד ברנע: באילת זה לא מופעל על ידי המוקד העירוני והם טרחו לציין שהוא קיבל סכמה מקצין הבטחון של העיריה.
נמרוד ברנע: לא ברור מכח איזה חוק קצין הבטחון של העיריה קיבל את ההסמה אבל בסדר, אמצעי ההגנה על מאגר המידע הוא סיסמה שידועה רק לקצין האבטחה ולחברה שמספקת את השירות.
רונית תירוש: כמה זמן הם מחזיקים את החומר?
נמרוד ברנע: המידע הזה לא נמסר לנו.
תמר סורוביץ: בגבעתיים חלק מן הדברים נמסרו וחלק לא נמסרו, שתים עשרה מצלמות וכל המלמות בהרבה מאד גורמים כמו משטרת ישראל, משרד הבטחון, מנכ"ל העיריה.
תמר סורוביץ: כמו בשאר העיריות, המוקד העירוני מתפעל ונמסר לנו שנציגי המוקד העירוני הונחו לפעול תוך שמירה על צנעת הפרט וזה משהו מאד כללי ועמום, שאנחנו לא יודעים בדיוק מה הכוונה שלו, ולא נמסרו נהלים.
תמר סורוביץ: בת ים, ששית ואחרונה, לא השיבה בכתב לאף שאלה - - -
רונית תירוש: בואו נתקדם כי אנחנו בשתים עשרה אמורים לסיים ואני רוצה לשמוע יותר אנשים.
רונית תירוש: מה עיקר המימצאים?
עודד פלר: אני אסכם בקצרה, מה שאנחנו מצאנו במחקר הזה הוא שיש אבחנות במבחן של פרמטרים.
עודד פלר: המטרות שלמענן מוצבות המצלמות, ראשויות שמציבות אותן כדי להילחם בוונדליזם וראשויות שבודקות ענייני ברוכלות.
עודד פלר: הכללים לאבטחת מידע, ככל שיש כאלה בכלל, הגורמים שמורשים לצפות בחומר, כמו למשל עירית חדרה, ששם היא מספרת לנו שלא זו בלבד שהיא מעבירה את החומר למשטרת ישראל אלא שבתחנת משטרת חדרה יש מוניטור, שהשוטר בתחנה יכול לראות באופן שוטף את כל מה שהמצלמות מצלמות.
עודד פלר: השיתוף במידע בין גורמים שונים, למי הם מעבירים אותו?
עודד פלר: כיצד הם מעבירים אותו?
עודד פלר: מי מוסמך להעביר אותו?
עודד פלר: האם מיידעים את הציבור?
עודד פלר: עירית רמלה, למשל, אמרה שהיא מציבה שלטים בשלש שפות ועיריות אחרות אפילו לא חשבו על זה וזה בעיקר, הנושא המרכזי הוא אי קיומם של נהלים שמסדירים את הנושא הזה.
עודד פלר: המסקנות שלנו מן הענין הזה הן מאד ברורות: הנושא הזה לא מוסדר בחקיקה ואנחנו -בניגוד לראשות, לא סבורים שחוק הגנת הפרטיות הוא מסגרת מספיקה כדי להסדיר את הנושא הזה.
עודד פלר: לטעון שיש הסכמה מכללה מעצם היציאה לרחוב, שאנחנו מסכימים שיצלמו אותנו, זה מוקשה בעיניננו, יש בעיה בנושא הזה, הוא מצריך הסדרה בחוק והקליניקה פנתה אל היועץ המשפטי לממשלה, בקיץ האחרון, הצבענו על המימצאים האלה, הצבענו על הבעיה החוקית ולצערנו, עד עכשיו לא נענינו.
עודד פלר: אנחנו מקווים שזה יוסדר.
דניאל בן-סימון: עודד, תגיד, בדילמה הזו, אנחנו הרי -עם הזמן, הולכים לכיוון המודל הבריטי, אנחנו נציב מצלמות בכל מקום ונהיה מצולמים, אין ספק בזה שתוך עשר או חמש עשרה שנה המקום הקטן הזה יהיה מצולם מכל עבר ויש סיבות: בטחון פנים, בטחון חוץ, ריגול, פגיעה, ונדליזם, אלימות – כל מה שאפשר לטעון אבל, יחד עם זאת, האם לדעתך, כמשפטן חברתי וכמי שמחובר לזכויות האזרח, האם יש פה פגיעה אקוטית בפרטיות של האדם?
דניאל בן-סימון: בסופו של דבר, התהליך הזה, שאמור להגן על המדינה, האם הפולשנות הזו תשנה את חיינו?
דניאל בן-סימון: האם אנחנו נהיה חשופים יותר ל'אח הגדול' והאם בעצם אנחנו מאבדים את הנכס היחידי שנשאר לנו – הפרטיות שלנו?
עודד פלר: לדידי התשובה היא פשוטה – כן.
עודד פלר: אנחנו מאבדים את הפרטיות שלנו, המידע הזה נאגר, וכמו הדוגמה שאדוני נתן של השגרירות שמצלמת, המידע מצולם ואנחנו לא יודעים אם הוא נאגר או לא, אנחנו לא יודעים מי שומר אותו, אנחנו לא יודעים לכמה זמן הוא שומר אותו, אנחנו לא יודעםי עם מי הוא חולק אותו, עם מי הוא משתף אותו, למי הוא "יזלוג", אנחנו רואים שהמצב דהיום הוא כזה שבו סטודנטים –ואנחנו כמובן לא מזלזלים בסטודנטים, החבר'ה שלי הם סטודנטים אבל, אנחנו מדברים על כח עבודה ארעי ולא מיומן והוא זה שיש לו נגישות למידע הזה, זו בעיה מאד קשה, אנחנו לא יודעים מהי ההכשרה הרלבנטית, האם מישהו קבע אמות מידה להכשרות האלה ולכן, כן, בפירוש האח הגדול צופה וזו בעיה מאד חמורה.
רונית תירוש: אשמח לשמוע את הסניגוריה הציבורית שיש לה טענות –מוצדקות בעיניי, כלפי משרד המשפטים שלא פועל מספיק להסדרת הנושא ובענין הזה אני אבקש לשמוע את עורך הדין ישי שרון, סניגור ציבורי.
ישי שרון: קודם כל אנחנו לא באים בטענות אלא - - -
רונית תירוש: אני ניסחתי את זה.
ישי שרון: אנחנו פונים בנימוס רב - - -
רונית תירוש: נימוס, נימוס, ובכל זאת נימוס לא מסדר.
ישי שרון: זה נעשה בצורה עניינית.
ישי שרון: התחלנו לפנות בנושא הזה לפני כשנתיים, בעקבות דיווחים שהגיעו אל אמצעי התקשורת על הרחבת הפרוייקט "עיר ללא אלימות" - - -
רונית תירוש: והאם ה"נימוס" הזה עזר?
ישי שרון: ה"נימוס" עדיין לא עזר להסדרה אבל אני מקווה שהוא יתחיל לשאת פירות כעת, עם תחילת הדיונים בכנסת בנושא הזה.
ישי שרון: אני חייב לציין שכבוד יושבת הראש שאלה שאלה טובה והיא: האם לא מאוחר מדי?
ישי שרון: ואכן ככל שנוקף הזמן השאלה הזו הולכת ומתחדדת אז אמנם מאוחר, וחלפו שנתיים ואכן יש ערים ש"מרשתות את עצמן לדעת" אבל, אני לא חושב שמאוחר מדי.
רונית תירוש: האם יש מקום לעצור את הרישות?
ישי שרון: הדרישה הבסיסית שלנו בכל אותן פניות, גם ליועץ המשפטי לממשלה וגם למשנים ליועץ המשפטי לממשלה היתה שלכל הפחות, עד אשר מסיימים את המהלך של הבחינה הנורמטיבית והמשפטית של הנושא הזה, לפחות בואו נעשה hold ובואו נקפיא את המצב הקיים.
ישי שרון: אחד המחקרים המעניינים שאני קראתי בענין הזה הוא מחקר שמתמקד ברגולציה של המצלמות ועשה השוואה מעניינית בין בריטניה לבין מדינות אחרות באירופה כמו צרפת הולנד ושבדיה.
ישי שרון: הוא מצא נקודה מאד מעניינת.
ישי שרון: במדינות שבהן קודם רישתו ואחר כך ביצעו רגולציה זה באמת לא עזר, המדינה הפכה להיות מרושתת ואת הזכרת קודם את הנתונים המחרידים, יש גם עוד נתון והוא אנקדוטלי, שכל תושב בלונדון מצולם שלש מאות פעם ביום כשהוא מסתובב ברחוב.
ישי שרון: לעומת זאת, במדינות שעשו חשיבה לפני מעשה - - -
רונית תירוש: מה זאת אומרת "שלש מאות פעם ביום"?
רונית תירוש: האם הם רק מסתובבים ברחוב?
ישי שרון: מספיק שהם יוצאים לארוחת צהרים ב Piccadilly square וקולטים אותם מספר פעמים.
ישי שרון: לעומת זאת במדינות כמו צרפת, הולנד ושבדיה, שביצעו חשיבה לפני מעשה, ובנו מערך רגולטורי הדוק ואגב, לא רק מערך רגולטורי אלא גם מערך רישוי; אנשים שרוצים להתקין מצלמות גם צריכים לקבל רישוי מגוף שהוקם לצורך הנושא הזה, אז במדינות האלו, באופן טבעי, הרגולציה הכתיבה תוצאה של מדיניות יותר מרוסנת - - -
רונית תירוש: מה היית רוצה לראות ברגולציה?
ישי שרון: הזכרנו את זה גם במכתב שלנו וגם עמדת על זה בתחילת הדברים וזה להתייחס גם למספר המצלמות, המיקום שלהן, כמובן לאופן שמירת המידע, מי זכאי לעיין במידע הזה ואני, אחד מן הדברים שבעיניי מטרידים הוא שלא ברור מה ההכשרה של האנשים שיושבים במרכזים האלה, במוקדים העירוניים - - -
ניר גרסון: כל הדברים האלה נמצאים במסמך שלנו.
ישי שרון: יפה מאד שהם נמצאים במסמך, קראתי את המסמך, המסמך באמת מרתק ומעניין והוא יכול להיות טיוטה מעולה לחוק אבל, לפי מה שאני מבין זה לא עומד כרגע על הפרק, אין מחשבה כרגע לגבש חקיקה ראשית, אני לתומי חשבתי –וזו היתה תחזית אופטימית - - -
ניר גרסון: להנחיה הזו יש תוקף של חוק.
ניר גרסון: חלק מן החוק של פגיעה בפרטיות - - -
ישי שרון: גם אבל יש פה ענין שחייב להיות מוסדר בחקיקה ראשית וזה עלה גם בפסיקה של בית המשפט בהקשרים אחרים, גם הנושא של השיטור העירוני, במשך שנים לא הוסדר בחקיקה וגם כאן יש בעיות כמובן אבל, בסופו של דבר, אחרי אמירות ברורות של בית המשפט העליון בנושא, הלכו למהלך של הסדרה חוקית ויכול להיות שהוא עדיין לא מבוצע אבל הלכו למהלך של הסדרה חוקית.
רונית תירוש: נעצור כאן?
ישי שרון: אני רק רוצה לסיים ולומר שאם יש תפקיד חשוב לדיון הזה הוא שתצא קריאה מכאן להקפיא את המצב, להסדיר את הענין בחקיקה ראשית ולא להותיר לנהלים שלא ברור כמה ראשויות הרגישו מחוייבות מספיק לערוך אותם.
רונית תירוש: אני אבקש ממרכז השלטון המקומי מספר משפטים.
אוהד עוזרי: תודה.
אוהד עוזרי: נציג הסניגוריה הציבורית דיבר על הקפאת המצב אי אפשר להקפיא מצב - - -
רונית תירוש: לא להוסיף רשויות.
אוהד עוזרי: הדוגמה הפשוטה היא ראשי ראשויות ומנהלים בראשויות שהם מאויימים ומשטרת ישראל מחייבת אותם להציב מצלמות, בלי שום קשר ל"עיר ללא אלימות" - - -
רונית תירוש: האם ראשי ראשויות מאויימים ובגלל זה אני ארשת את העיר במצלמות?
אוהד עוזרי: לא, לא אמרתי את כל העיר.
אוהד עוזרי: חלק מן הדרישות של משטרת ישראל הוא הנושא הזה של מצלמות.
רונית תירוש: זה חדש לי .
רונית תירוש: לרשת עיר בגלל שראש העיר מאוים?
אוהד עוזרי: זה קיים בעשרות ראשויות.
אוהד עוזרי: בעשרות ראשויות יש ראשי ערים מאויימים.
אוהד עוזרי: יש היום עשרות ראשויות וכן, אני לא חושב שזה חדש.
רונית תירוש: אז אנחנו נקים ראשות לשמירה על ראשי ערים.
אוהד עוזרי: יש עשרות ראשויות.
אוהד עוזרי: בתשובה להערת הביניים אני אומר שאמרתי שזה לא קשור ל"עיר ללא אלימות".
אוהד עוזרי: יש עשרות ראשויות שמפעילות מצלמות בלי שום קשר - - -
רונית תירוש: בגלל שראשי ערים מאויימים?
דובר: זה רק על הבית של ראש העיר, אני מכיר את זה מן העיר שלי.
אוהד עוזרי: אז בעיר שלך יש רק על הבית של ראש העיר.
אוהד עוזרי: כל הסיפור של מניעת פשע ומניעת אלימות, שגם עלה כאן, יש לנו –בלי מחקרים, יש לנו מספרים מסודרים.
אוהד עוזרי: ונדליזם, הריסת מבנים, - - -
ישי שרון: המחקרים האלה לא פורסמו, המחקר היחידי שפורסם בענין הזה היה דווקא של מרכז המחקר והמידע של הכנסת והוא דווקא הראה נתונים שלא מראים על יעילות.
רונית תירוש: עורך הדין שרון, באינטואיציה, בתחושת המוגנות.
דובר: כוועדת מדע אנחנו נחפש מתודולוגיה.
אוהד עוזרי: מספיק שתפנו לעירית ראשון לציון ותשאלו אותה כמה כסף היא חסכה בזכות המצלמות שהיא שמה בגנים הציבוריים בקיץ האחרון ומדובר במאות אלפי שקלים.
רונית תירוש: זו תכלית ראויה בעיניי, הנושא הזה של שמירת הגנים וכו' ואם יש שיפור אז נהדר ואני אומר לכם לעשות מחקר.
אוהד עוזרי: יש כאן גם את משדר החינוך ויש לזכור שגם בבתי הספר היום, עם משרד החינוך, עם משטרת ישאל וועדי ההורים, בהרבה מאד ראשויות מקומיות, בתוך בתי הספר, לא רק מחוץ לבתי הספר אלא בתוך בתי הספר קיימות מצלמות, כולל מכרזים שיוצאים as we speak, כמו שאומרים, זאת אומרת, זה לא משהו שעכשיו אפשר לבוא עם האצבע ולהחליט: "טוב, מקפיאים, שלום, להתראות, ביי.
אוהד עוזרי: "
רונית תירוש: יהודה, אני רציתי לשאול את השאלה שאתה תשאל.
יהודה סקר: שלום, יהודה סקר, ועד הורים ארצי ירושלים, אני מצוי בירושלים כי אני חבר ועדת החינוך העירונית.
יהודה סקר: מי מאשר לשים מצלמות?
יהודה סקר: בבתי הספר יש ונדליזם, יש הצצה לפרטיות, גונבים מתוך ה'לוקרים', ודברים נוראיים נעשים.
רונית תירוש: האם אתה בעד?
יהודה סקר: אני בעד אבל רק במסדרונות, רק במסדרונות, לא בשירותים, לא בחדרי מורים.
רונית תירוש: האם יש כאן נציג של משרד החינוך?
רונית תירוש: מה תגיד לנו?
מאיר שמעוני: שלום לכולם, אעשה את זה בתכליתיות.
מאיר שמעוני: קודם כל אנחנו, לפני שנה וחצי, ניהלנו דיון מאד מקיף בראשות שר החינוך וכל הצוות המקצועי, בסוגיה הזו, של מצלמות בבתי הספר.
מאיר שמעוני: אני חייב לציין –לפחות לגבי מוסדות החינוך בבתי הספר, כמו שגבירתי מכירה את זה מתפקידה הקודם, הנושא הזה של מצלמות, לפחות בבתי הספר, הוא לא מטרה בפני עצמו אלא אמצעי להשיג מטרה לצד - - -
רונית תירוש: בתפקידי הקודם לא הייתי בעד.
מאיר שמעוני: אמרתי מתוקף תפקידך, לא אמרתי מה היתה עמדתך.
מאיר שמעוני: יש את הפן המאד מאד חשוב של מענה חינוכי-פדגוגי-הוליסטי בתוך בתי הספר, קודם כל.
מאיר שמעוני: בנושא של מניעת אלימות.
מאיר שמעוני: לצד זה יש את הנושא של התקנת המצלמות ואמנם אין מחקרים אבל יש נתונים בלא מעט בתי ספר, שהאלימות ירדה, הונדליזם ירד וכו'.
מאיר שמעוני: לצד זה אני בהחלט חושב שצריך לווסת את הענין הזה של להגדיר קריטריונים של מה מותר ומה אסור, למי כן ומי לא, מי רשאי לראות, כל נושא השקיפות להורים, לתלמידים וכו'.
מאיר שמעוני: דבר אחרון שאני רוצה לציין ברמה הארגונית, שישנה ועדה שאמורה ממש לסיים בימים אלה את עבודתה, בשיתוף גורמים נוספםי, משרד המשפטים ועוד, שדנה יותר בהיבטים של קריטריונים וסטנדרטים ואמור להתפרסם חוזר מנכ"ל בענין הזה.
יהונתן קלינגר: אשתדל למצות אז רק אקח את הנקודה שאותה אחרים לא אמרו.
יהונתן קלינגר: אתם מציגים פה תמונה יפה, ארבע עשרה מצלמות בלוד, שמונה מצלמות במקום אחר, נותנים מספרים כאלה ואז אני רואה דברים אחרים לגמרי בעיתונות.
יהונתן קלינגר: כתבה של יואב זיתון ממאי 2011 ב-ynet שבה מספרים על מצלמות שהותקנו בחופי הים של תל אביב וכתוב "אבל לא רק אנשי הבטחון יוכלו לצפות בנעשה בחופים אלא כל אזרח במדינה יוכל לעשות זאת בלי לצאת מן הבית, ל-ynet נודע כי בחברת אתרים מתכוונים להקים אתר אינטרנט ובו כל אחד יוכל להתעדכן על הנעשה בכל חוף וחוף באמצעות צפייה בשידור שמעבירות המצלמות" כלומר, דיברנו על חדרה - - -
ניר גרסון: התרענו בפניהן.
ניר גרסון: פנינו בכתב ובעל פה והתרענו.
דובר: מצלמה מול הבית.
יהונתן קלינגר: אנחנו מדברים על מצב שבו הכנסת העבירה ב 2009 את חוק המאגר הביומטרי אבל לא הסדירה מאגרים ביומטרים אחרים לדוגמה, אני -כבעל מידע, לא יכול ללכת לחדרה ולומר להם: תנו לי פירוט של כל המידע שאתם מחזיקים עלי וזו זכותי על פי חוק, והם מחזיקים ואיך אני אמור לעיין במידע הזה?
יהונתן קלינגר: הכנסת צריכה לשבת ולהסדיר את נושא המעקב ומאגרי המידע הביומטריים בכלל וכשאנחנו מסתכלים על הנתונים המספריים צריכים להסתכל על הדוח של מחלקת המחקר והמידע מ -2010, המשרד לבטחון פנים סירב לתת למ.מ.מ.
יהונתן קלינגר: נתונים על ההפחתה של הפשיעה, זה מה שכתוב בדוח.
יהונתן קלינגר: כלומר, אם אנחנו מסתכלים על האיכות של הצילום אז צריך להגביל אותה, צריך להגביל רזולוציה וצריך גם לשאול למה אנחנו נותנים לפקחים ולא לשוטרים –שהם אנשים מיומנים, שעברו הכשרה, שהם עובדים מקצועיים, להיות מי שאוכפים את החוק וזו שאלה חשובה שצריכה גם לקבל כאן התייחסות.
רונית תירוש: נכון מאד, תודה.
משה שפר: אעיר רק הערה אחת ואומַר את הדברים מתוך נסיון של פעילות יעוץ להרבה מאד ראשויות מקומיות בנושא הזה של מצלמות ברשות הרבים.
משה שפר: אני אומַר קודם כל לגבי הטרמינולוגיה, הייתי מציע, כדי להיות יותר ידידותיים, אחד כלפי השני, לא לקרוא לנושא הזה מצלמות מעקב לדעתי זה לא טוב, צריך לקרוא לזה מצלמות אבטחה והגנת הסביבה.
דובר: אבל הן מצלמות מעקב, אדוני.
דובר: האם אתה מתפרנס מזה?
משה שפר: כן.
משה שפר: גם אתה מתפרנס מזה.
משה שפר: לגבי סוגית המאגר –כן או לא מאגר, כחלק גדול מאד מן הראשויות ואני יכול כאן לומר, לא בכולן, לא נוצר מאגר מידע, המידע נשמר לתקופה מאד מאד קצרה וזה לא מאגר מידע לכן, לא בטוח שהרגולציה הקיימת יכולה להתייחס אליו, כי זה לא מאגר.
רונית תירוש: משה, כל רשות מחליטה על היקף זמן אחר.
איל זנדברג: תודה רבה גבירתי.
איל זנדברג: לא אוכל להסתפק במשפט או שניים לאור כל הדברים שנאמרו פה אבל אשתדל לקצר בהתחשב בזה שאני רואה מה השעה שנקבעה.
רונית תירוש: אני רק אומרת למשמר הכנסת שלא התחלנו בזמן שלא באשמתנו.
איל זנדברג: הזכות לפרטיות היא אחת מזכויות היסוד החשובות ואין צורך לומר את זה, היא מעוגנת גם בחוק וגם בחוק יסוד, ולמעשה היא הזכות שזכתה אולי להכי הרבה טקסט ומלל כחוק היסוד, מה גם שהיא אינטואיטיבית לכולנו, כולנו מבינים מהי פרטיות אבל אם חושבים עוד רגע אז מבינים שאולי לא כולם מבינים מהי באמת פרטיות וכשמנסים לברר מה הרציונאלים ומה עומד ביסוד הזכות הזו אז אפשר להגיע לרציונלים שונים ,שהם רלבנטים בהחלט לדיונים שלנו, בין אם זה הגנה על האוטונומיה של הפרט והיכולת שלו להתפתח באופן יחודי, בין אם זה שליטה במידע אודותיו, בסופו של דבר, כפי שאפשר להביא בתרגום מאנגלית וזו "הזכות להיעזב לנפשו", שאדם יכול להלך ובעצם, שהחברה -ובוודאי השלטון, לא יתערבו בענייניו.
איל זנדברג: אנחנו מקבלים ואנחנו סבורים שאדם נהנה מזכות לפרטיות ויש הילה של פרטיות שעוטפת אותו בכל מקום שהוא הולך, והדבר חל לא רק ברשות היחיד אלא גם כשהוא יוצא אל הרחוב וגם כשהוא מטייל בין החנויות במרכז הקניות, הוא נהנה מאותה הילה של פרטיות אם כי ההיקף והאופי של הזכות לפרטיות משתנה בהתאם לציפיה שלו במרחבים השונים אבל, גם המרחב הציבורי הוא בוודאי יכול לצפות שלא להיות נתון למעקב.
איל זנדברג: הוא לא יכול לצפות שאנשים לא יביטו בו, הוא כן יכול לצפות אולי שלא יתעדו באופן מרחיק לכת את הפעילות שלו.
איל זנדברג: מידת הפגיעה בפרטיות במרחב הציבורי תלויה בהרבה מאד מרכיבים וזה לא 'שחור ולבן', יש פגיעה בפרטיות או אין פגיעה בפרטיות, יש פגיעה מסווימת בפרטיות אבל, עד כמה היא קיימת והדבר קשור מאד לניתוח המשפטי, כי זה תלוי בסוג האמצעים שמפעילים והאמצעים אכן הם לא רק מצלמת חוזי רגילה אלא יש מצלמות תרמיות ויש מצלמות שפועלות בלילה ושאר האמצעים שהוזכרו פה ולכן, האמצעי שמופעל, רמת הרזולוציה שלו ואפילו באיזו זויות הוא מופעל ובוודאי גם הרציפות –וזו נקודה חשובה, הרציפות של התיעוד, הן משפיעות בסופו של יום על מידת הפגיעה בפרטיות ועל עצם קיומה, כי יהיו נסיבות שבהן גם מצלמה לא תוביל לפגיעה בפרטיות אם מדובר במצלמה אחת לשטח מסוים.
איל זנדברג: נדמה לי שהתופעה שמדובר בה כאן, היא איזושהי תופעה שיש לה ראשים רבים שעלו כאן
איל זנדברג: בדיון ואני חושב שהיה צורך לעשות איזה סדר ואת זה אין לי זמן כרגע לעשות אבל, כמובן צריך להבחין בין הגורם -אם זה ראשות שלטונית או אדם פרטי, והאם המצלמה מצלמת את חצריו שלו ואגב כך מצלמת במקרה גם את בית השגריר, מצלמת גם מעט מן המרחב הציבורי או באופן עקבי את המרחב הציבורי וכן הלאה אבחנות שאפשר לעשות.
איל זנדברג: כך או כך, אני אזדקק בכל זאת למספר משפטים, נדמה לי - - -
דובר: גם היועץ המשפטי לא מנחה, אתה צריך להגיד - - -
איל זנדברג: אני בטוח שזה לא בא על חשבון הזמן שלי.
איל זנדברג: אם יאפשרו לי אני אומר הכל.
איל זנדברג: הדיון יש לו הרבה מאד היבטים ואנחנו צריכים להודות, כולנו כחברה, שהטכונלוגיה משיגה את המשפט, המשפט -כמעט באופן גנרטי, איטי לעומת הטכנולוגיה וזו אחת הסוגיות שהדבר הזה מתרחש לנגד עינינו ולכן, אין פה 'רעים וטובים' ש'רוצים לפגוע בפרטיות או לא רוצים לפגוע בפרטיות' אלא צורך לפרש את חוק הגנת הפרטיות שהוא אומר דברים אבל הוא לא קובע הסדר מפורש בהקשר הזה, ואנחנו מנסים, גיברתי, אני בכל זאת צריך איזו סבלנות של דקות אחדות, אנחנו - - -
רונית תירוש: משמר הכנסת הוא זה שמוציא אותנו.
איל זנדברג: יש פה שטוענים סביבי שיש לי אינטרס לא לדבר אבל אני בכל זאת רוצה לומר את הדברים.
איל זנדברג: אנחנו מנסים בעצם לפרוט את ההוראות של החוק שאין בו הסדר פרטני דווקא לנקודה הזו, כמו להרבה מאד סיטואציות שהן קשורות לפרטיות והחוק, מטבע הדברים, לא הסדיר אותן, אם זו פרטיות בתחום העבודה, או דוגמאות אחרות ואנחנו מנסים לפרוט אותן, אנחנו מנסים, בעצם, להביא למצב שלפחות ראשויות השלטון –ואני לא נוגע כרגע במצלמות - - -
רונית תירוש: כשאתה אומר "מנסים" – האם אתם - - -
איל זנדברג: מיד אגיע לזה.
רונית תירוש: למה 'מיד?
איל זנדברג: אנחנו מנסים להגיע להסדר שהשלטון יעשה את זה בצורה מידתית.
איל זנדברג: לכן אנחנו יושבים ומקיימים עבודה שהיא פרטנית ולכן גם ממושכת, יש שיגידו שהיא ממושכת מדי, עם המשרד לבטחון פנים, משרד הפנים והמשטרה.
איל זנדברג: יש בידינו טיוטה מתקדמת -אולי עם מחלקות מסוימות אבל יש טיוטה של נוהל שבעצם לפיו יופעלו המצלמות בידי הראשויות המקומיות במסגרת "עיר ללא אלימות" והנוהל הזה יתייחס להיבטים שעלו כאן בדיון, של השאלות מתי צריך להציב ומי מחליט על ההצבה של המצלמה, מה זויות הצילום ומהן שעות הצילום, כמה זמן יישמר החומר ומי יהיה רשאי לצפות בו והדברים האלה בצורה פרטנית, אני מאמין, יתנו מענה לפחות ליישום.
איל זנדברג: עדיין תתתעורר השאלה –שהיא בעינה, שאלה חברתית, האם התופעה הזו של מצלמות אבטחה, מצלמות מעקב –איך שלא נכנה את זה, היא תופעה רצויה או לא רצויה, חלק מן הדיון שלנו, ואחרי שאנחנו קודם כל נתמודד עם ה"עיר ללא אלימות" שהוא פרוייקט שהולך ומתרחב ואנחנו לא רוצים שהוא יתרחב בלי איזושהי הסדרה ושליטה, אנחנו בהחלט נשקול גם את התשובות למה שעלה כאן בדיון - - -
רונית תירוש: "אנחנו מנסים", "אנחנו נשקול", "אנחנו נבחן", אני אשַמָע פחות מנומסת.
איל זנדברג: אני מתאר את מה שיש.
איל זנדברג: יש לנו טיוטה, יש לנו נוהל שיכול, שהוא בעצם הנוהל שלפיו תופעל מערכת "עיר ללא אלימות", יש עוד דברים לומר אבל הופסקתי.
רונית תירוש: הפסקתי אותך שלא בטובתך.
רונית תירוש: ראו, אני מתרשמת שהשנתיים שניתנו "במרכאות או לא במרכאות", למשרד המשפטים, להסדיר את הנושא בחקיקה ראשית, לא נוצלו כהלכה.
רונית תירוש: נוצלו בכך שיש –כמו שאמרת, יש בדיקה, יש בחינה.
איל זנדברג: נדמה לי שאני לא יודע שניתן זמן למשרד המשפטים או לממשלה ככלל כדי לגבש חקיקה ראשית, הסניגוריה הציבורית יכולה ליהות רגועה שזכויות הנאשמים בהליך הפלילי שהיא אמונה עליו - - -
רונית תירוש: אני אסכם מהתרשמותי את הדברים הבאים.
רונית תירוש: ראשית, חוק הגנת הפרטיות, בעיניי, לפי מה שנשמע כאן, לא מסדיר את כל הבעיות שצצות עם כניסת מצלמות מעקב בכל הראשויות, בכל המרחב הציבורי שלנו ולפיכך, אני מבקשת לקבוע את ההמלצות ואת הדברים הבאים: ראשית, הועדה, ועדת המדע והטכנולוגיה, קיימה היום דיון ראשוני בנושא מצלמות מעקב לצורכי אבטחה במרחב הציבורי, אנחנו נמשיך את הדיונים.
רונית תירוש: הועדה קוראת למשרד המשפטים לבחון את הנושא כמכלול ולהכריע –הן באשר לאיזון הראוי בין הזכות לפרטיות לבין התכליות הראויות המצדיקות שימוש במצלמות מעקב לצורך שמירה על הסדר הציבורי, תוך –וזה הסיפוא שהוא מאד חשוב, תוך הסדרה בחוק.
רונית תירוש: אני בהחלט מצפה שתהיה הסדרה בחוק כי החוקים הקיימים לא מגנים עלינו מספיק, אפשר להביא תיקון לחוק הגנת הפרטיות שמוסיף עליו או לחילופין, בחקיקה ראשית.
רונית תירוש: אני כבר אומרת שגם חבר הכנסת בן סימון וגם אני, ניזום חקיקה כזו בעזרת מוסדות שיסייעו בידינו ואולי בזה אנחנו נזרז קצת את הממשלה או את משרד המשפטים בהקשר הזה, להציע חקיקה מטעמו, חקיקה ממשלתית.
רונית תירוש: הועדה מבקשת לקבל דיווח מקיף על הנושא.
רונית תירוש: תוך כחודשיים נקיים דיון נוסף, לראות במה התקדמנו.
רונית תירוש: אני מבקשת את הדיווח -הן ממשרד המשפטים, הן מן המשרד לבטחון פנים וגם מן השלטון המקומי.
רונית תירוש: אני כבר אומרת -במאמר מוסגר, שאם שאם התכלית של הצבת מצלמות בראשויות המקומיות היא לשמור על ראש העיר המאוים אז בעיניי זו תכלית מאד לא ראויה, יש לזה כלים אחרים.
רונית תירוש: אני אפילו תוהה על עצם האמירה כאן.
רונית תירוש: ולכן אני מבקשת מן המשרד לבטחון פנים -שהוא זה שמתיר לראשויות המקומית להציב במצלמות, אני מבקשת לעצור את ההיתרים הללו, להסתפק - - -
דובר: זה לא המשרד לבטחון פנים.
רונית תירוש: אז אני אומרת לשלטון המקומי, לעצור את הפרוייקטים הללו, אני מבקשת לפחות בחודשיים הבאים, אני אקבל איזשהו דיווח שממנו נבין באמת מה התועלות –אני מקווה.
רונית תירוש: לסיום אני מבקשת מכל הגורמים שמקיימים כיום בפועל מערך של מצלמות, להגיש לדיון הקרוב בוועדה הזו, בכנסת, דיווח על מחקר שהם עושים, של מימצאים שהם מצאו, שמוצאים, שימצאו בעקבות הקריאה שלי, על התועלות שיש בהצבת המצלמות, אל מול המצב הקודם, אמרו שיש נתונים, שיש אינטואיציות, אני מבקשת את הדברים.
יהונתן קלינגר: כבודה, זו הקופה הציבורית אז שידווחו גם על העלויות.
רונית תירוש: כמובן, כשמדברים על תועלות זו גם עלות מול תועלת.
רונית תירוש: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.
רונית תירוש: במסגרת היום לבטיחות בדרכים, ועדת מדע וטכנולוגיה לקחה על עצמה להציג בפנינו ובפני הציבור הרחב שצופה בנו, את נושא מפת הדרכים הטכנולוגית.
רונית תירוש: אנחנו הזמנו לכאן את נציגי משרד התחבורה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, המשרד לביטחון פנים, משרד החינוך, החברה לאומית לדרכים, עמותת אור ירוק, וכמובן חברות היי-טק ומוזמנים נוספים.
רונית תירוש: במהלך השעה וחצי הקרובות נצפה במצגת שתתייחס לשלושה רבדים: לנהג, לרכב, לדרך.
רונית תירוש: לא לפי הסדר הזה בדיוק.
רונית תירוש: בהמשך אני ארצה להתייחס לכמה נקודות שתעלינה פה, אבל אני כבר חייבת לומר לציבור הרחב, שוודאי יתעניין, שבנדבך של הדרך אנחנו נראה את כל נושא המצלמות.
רונית תירוש: עד היום ניזונו משמועות.
רונית תירוש: היום – אני מקווה - נקבל נתונים מדויקים, מה בכוונתם של משרד התחבורה והרשות לבטיחות בדרכים לעשות באשר להצבת המצלמות, מה המטרה של הצבת המצלמות, והאם אכן זה ישרת את המטרה.
רונית תירוש: בפתיח אני רוצה לברך את משרד התחבורה והרשות לבטיחות בדרכים בכל מה שקשור לסטטיסטיקות, שמראות שיש ירידה במספר ההרוגים.
רונית תירוש: למרות שבשנה מסוימת היתה עלייה, בסך הכל יש גרף – שכנראה יוצג - המראה שיש ירידה במספר הנפגעים.
רונית תירוש: זה דבר שהוא חשוב ונכון.
רונית תירוש: ככל שהתרשמתי, מדינות כמו אירלנד, נדמה לי, עשו מהלכים יפים בהקשר הזה.
רונית תירוש: אני חושבת, שנכון שנלמד מהעולם על מה שנעשה שם.
רונית תירוש: נתון שאני מרבה להתייחס אליו, הוא הנושא של נפגעים בתאונות דרכים, ובהם ילדים.
רונית תירוש: בשנת 2011 אנחנו מדווחים על 23 ילדים שנהרגו השנה בתאונות.
רונית תירוש: זה דבר שקשה להסכים איתו.
רונית תירוש: אני מזכירה את זה, כי יש לנו אמצעי אחד- פלטפורמה אחת, שאפשר לנצל אותה: מערכת החינוך, שבה אנחנו נחנך את הילדים לגלות יתר זהירות בדרכים, גם אם הם הולכי רגל וגם אם הם נוסעים על קטנועים או על כל מיני מכוניות, טומקה – קדם מכוניות, אני קוראת לזה.
רונית תירוש: זה דבר שצריך לחנך אליו.
רונית תירוש: אני שמחה, שבמערכת החינוך ישנן שעות ספציפיות לזהירות בדרכים.
רונית תירוש: מה שאני לא שמחה, זה שזה לא מספיק.
רונית תירוש: יש שעות בכיתות א', יש שעות בכיתות ה, יש התייחסות בחטיבה העליונה, אבל זה לא מספיק.
רונית תירוש: אני הייתי רוצה מאוד לראות מצב שבו – גם על פי המלצות ועדת שיינין – ישנה שעה מסודרת במערכת, מגן הילדים ועד כיתה יב', בהתאם לרמה הקוגניטיבית של שכבת הגיל, כדי שהילדים יגדלו על הערכים הללו, על העקרונות הללו, ויסגלו לעצמם נורמות התנהגות שיבטיחו חיים בריאים וטובים.
רונית תירוש: לאחר הפתיח הזה, אני, ברשותכם, אבקש מרון מוסקוביץ, מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לפתוח, ולאחריו המדען הראשי של הרשות, ד"ר שי סופר.
רונית תירוש: רון מוסקוביץ בוקר טוב, גברתי היו"ר, האורחים, חברי הכנסת, חברת הכנסת מיכאלי.
רונית תירוש: בהמשך אנחנו נראה מצגת, והמדען שלנו יפרט את הטכנולוגיות, הזמינות שלהן וההשפעה שלהן.
רונית תירוש: אני רוצה להתייחס לכך, שחלק גדול מהטכנולוגיות הזמינות, שהוכיחו את עצמן, בין במחקרים בעולם ובספרות בעולם, ובין בתצפיות וסטטיסטיקות שלנו, וניסיונות שנעשו, בהקשר של חלק מהטכנולוגיות, בצבא – גוף גדול ורציני.
רונית תירוש: אני רוצה להתייחס להטמעה החסרה, לטעמנו, והפיגור והאטיות שבה טכנולוגיה שמצילת חיים נכנסת לשימוש בישראל.
רונית תירוש: הסיבה, היא המחיר של הטכנולוגיות.
רונית תירוש: טכנולוגיות שלא מוטמעות ברכב ואמורים להרכיב אותן אפטר מרקט, הן בחלקן הוצאה לא מבוטלת.
רונית תירוש: יש טכנולוגיות, שעל מנת להטמיע אותן בכלי רכב צריך להשקיע לפעמים אלפי שקלים.
רונית תירוש: חלקן אפילו דורשות תשלום קבוע של אחזקה שוטפת.
רונית תירוש: מנגד, אני מביט על העולם שלנו, על החברה שלנו, ואני רואה שטכנולוגיות אחרות, מאיתורן ועבור דרך ג'י פי אס ומערכות שמע סטריאופונית וכן הלאה, כן מוטמעות בכלי רכב.
רונית תירוש: אני כבר לא מדבר על העולם שלנו כמבוגרים, שמרעיפים על ילדנו גאדג'טים, אמצעים טכנולוגיים, מתנות ונסיעות לחוץ לארץ בשווי של אלפי שקלים.
רונית תירוש: כאשר אנחנו מגיעים לנושא של הטמעת טכנולוגיה, שהיא מצילת חיים בהגדרה, אנחנו חושבים שזה יקר, או שאם אנחנו באים למנהלי צי רכב ולחברות ומבקשים מהן להטמיע מרצונם החופשי את הטכנולוגיות, אנחנו נתקלים בהתנגדות עקב העלות.
רונית תירוש: אני חושב, שמי שבודק לאורך זמן הטמעת טכנולוגיות רואה את היכולת שלהן להציל חיים.
רונית תירוש: יתרה מזו, מניסיון שלנו מפרויקט "נוהגים אחרת בעסקים" אנחנו קיבלנו נתונים שחברה שהצליחה להקטין את מספר התאונות ואת מספר אובדן ימי העבודה וחסכה לא מעט כסף, אפילו קיבלה הנחה משמעותית בחידוש הביטוח שלה.
רונית תירוש: כך שהטמעת טכנולוגיות היא משהו שאנחנו צריכים לעודד אותו.
רונית תירוש: אני פונה לחברי הכנסת: במידה מסוימת אולי גם צריך לחייב את זה.
רונית תירוש: אני יודע שנטייה של מנהלי צי רכב וחברות היא להמעיט, מסיבות כלכליות, בהחדרת טכנולוגיה.
רונית תירוש: אני חושב, שבמקומות מסוימים גם אנחנו כרגולטור צריכים ליזום חיוב של הטמעת טכנולוגיה.