GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כפיר פראבדה: התמונות האלו, במקרה הספציפי הזה, אלו תמונות שאני שומר אצלי זאת אומרת, נתוני המיקום שנאספים על ידי המכשיר לא משותפים ברשת.
כפיר פראבדה: האפליקציה האחרונה, היא אפליקציה די מדהימה, עם שלושה עשר מליון משתמשים שנקראת אינסטאגראם, האפליקציה הזו מאפשרת לצלם תמונות בכל מיני מקומות, להעלות את התמונות האלו לרשת, לעשות איזשהו עיבוד ויזואלי על התמונות ולשתף אותן עם חברים שלי.
כפיר פראבדה: למה אני משתמש באפליקציה הזו?
כפיר פראבדה: מכיוון שאני צלם חובב ואני רוצה להגיד לאנשים אחרים -שמחוברים אלי ברשתות שהנה מקום מאד מאד יפה לצלם בו, בואו תראו איך הדבר הזה נראה ושוב, אני מוסר מרצון, את נתוני המיקום שלי ואת כל הפרטים עלי מכיוון שאני נותן את זה לאנשים שרוצים שידעו את זה, ואני מוכן לקבל את העובדה שהם יודעים את הנתונים האלה.
כפיר פראבדה: איפה נכנס כאן התפקיד של המשווק?
כפיר פראבדה: נייקי פלס היא דוגמה מעולה של פעילות מאד רצינית של חברה שרוצה להגיע למצב שיש תוכנה שלה על הטלפון שלי, כי אם היא תהיה על הטלפון שלי אז היא תהיה לידי כל הזמן.
כפיר פראבדה: מדובר פה בפרויקט שהעלות שלו היא עשרות מליוני דולרים ורק חברה בסדר גודל של כמו נייקי מסוגלת לעשות אבל, כשאנחנו מסתכלים על שירות כמו 4 square -שבארץ הוא עדיין בחיתולים אבל אנחנו נוראה יותר ויותר דברים כאלה, אנחנו מדברים על שירות שבו מרבית המפרסמים הם עסקים קטנים, המסעדה בקצה הרחוב, הבר השכונתי, אותם גורמים שאין להם נגישות בסוף היום לטלויזיה, אין להם נגישות אמיתית ויעילה לאמצעי פרסום אחרים ובגלל זה, הדבר הזה הוא אחד המנועים החשובים של תעשיית הפרסום.
כפיר פראבדה: לא רק שחקנים קטנים נמצאים במשחק הזה אלא גם שחקנים כמו אמריקאן אקספרס שעושים פעולות יפהפיות, בשיתוף פעולה -דרך אגב, עם 4 square.
כפיר פראבדה: לדוגמה, בסוף השבוע הקרוב, ביום שבת, יש את יום העסקים הקטנים בחסות אמריקאן אקספרס ועושים דבר מאד פשוט, אם אתה מגיע לעסק ונרשם ממנו ב-4 square, כשאתה אומר שם: אני נמצא כאן, ואתה מחזיק כרטיס של אמריקאן אקספרס, -ברגע שקנית ב- 25$ ומעלה, אתה מקבל באופן אוטומטי, החזר מאמריקאן אקספרס של 25$.
כפיר פראבדה: כי אמריקאן אקספרס החליטה החלטה עסקית -שתורמת לכלכלה האמריקאית, לחזק את העסקים הקטנים והבינוניים על ידי כך שהם נותנים את הכלים האלה לאותם עסקים.
כפיר פראבדה: למה הדוגמאות האלו?
כפיר פראבדה: שאם אני מתחיל להפעיל את הטלפון שלי, בפער הראשונה שאני מתקין את מערכת ההפעלה החדשה שואלים אותי: האם אתה מוכן להפעיל את נתוני המיקום שלך?
כפיר פראבדה: אחר כך עם כל אפליקציה שאני מתקין שואלים אותי:
כפיר פראבדה: האם אתה מוכן להעביר את המיקום שלך ואחר כך -אם התחרטתי, אני יכול לגשת אל אותו מסך שהופיע אצלכם במצגת שמראה לי כל אפליקציה האם היא לוקחת נתונים או לא.
כפיר פראבדה: כמו כן, כשנתוני המיקום פועלים יש חץ למעלה שמראה: תקשיב, עוקבים אחריך.
איתן כבל: הרבה זמן לא הבנתי מהו.
כפיר פראבדה: וזו בדיוק הבעיה.
כפיר פראבדה: אגב, לשאלתך לגבי גלאקסי, יש שם דרך אחרת להראות כשזה עובד.
כפיר פראבדה: ראו, שום פעילות ושום טכנולוגיה לא תמנע מאנשים להיות נגישים.
כפיר פראבדה: לפעמים, כשאני יושב ומסתכל, ולא רק בשירותים מבוססי מיקום, כשאני מסתכל על תכנים שאנשים מעלים אל הרשתות החברתיות, בלי להבין שברגע שהם כותבים דבר מסוים זה נמצא בגוגל עד עולם.
כפיר פראבדה: מה לעשות, גוגל לא הפך אותם לטיפשים, רק שהם לא מבינים מה הם עושים.
כפיר פראבדה: יש מקרים שאני רואה ועד היום לא שמעתי על מקרה שזה הצטיין בהקשר של פשע אבל יש מקרים מזעזעים שלפעמים אני רואה ברשת -ואני קצת רגיש יותר כי יש לי בת, כמו כשבחורה כותבת: "אני כל כך שיכורה" ואומרת איפה היא נמצאת, באיזה באר ספציפי היא נמצאת.
כפיר פראבדה: אני לא חושב שאני אתן לבת שלי אי פעם לעשות את הדבר הזה, כי אני מודע למה הדברים האלה עושים.
כפיר פראבדה: לכן, מה שחשוב להבין הוא שיש תועלות מהותיות בכלים האלה, ומרבית התועלות האלו, כמעט כל הדברים שהראיתי כאן, הן לחלוטין -בראייתי לפחות, מחוץ לתחום ההשפעה של החדר הזה.
כפיר פראבדה: התוכנות שהונדסו על ידי שני אנשים שיושבים במרתף בניו יורק, למשל, ומצד שני, ברגע שאני מוריד את התוכנה הזו, חברים שלי, שהם סטארט-אפיסטים, מסתכלים על התוכנות האלו ומקבלים רעיונות להקמת חברות ישראליות שיתמודדו בתחום הזה.
כפיר פראבדה: אנחנו לא יכולים לעצור את זה.
כפיר פראבדה: אתם זוכרים מה קרה ברגע שמשרד התקשורת בא וטען שיש בעיה עם רכיב ה wifi באייפד1?
כפיר פראבדה: איזו סערה עלתה בעקבות כך ולא רק זה, בחלק מן הטיעונים שעלו -בלי להחליט אם הטיעון נכון או לא, נטען שהדבר הזה גורם לעיכוב החדשנות בישראל.
רונית תירוש: בארץ?
כפיר פראבדה: נכון.
כפיר פראבדה: דרך אגב, לפני שכיילו את האייפון, זאת אומרת לפני שיכולת לכתוב בעברית בצורה פשוטה באייפון, היו עשרות אלפי מכשירים שהגיעו לישראל בדרכים עקלקלות כאלו ואחרות.
כפיר פראבדה: זאת אומרת, זו המציאות שאִתה כולנו צריכים להתמודד.
כפיר פראבדה: לכן, בראייתי, בתוספת העובדה שמדובר פה בסופו של דבר על משהו שעוזר לשחקנים משמעותיים בשוק הפרסום, בין אם קטנים -שהם יותר חשובים לדעתי ובין אם גדולים.
כפיר פראבדה: הפתרון לסוגיה שאתם מעלים הוא בעיקר צריך להיות -לדעתי- פתרון של חינוך.
כפיר פראבדה: פתרון של הסבר.
כפיר פראבדה: אני לא מדבר עכשיו על המקרה של מישהו שהוא פושע ומנסה לפרוץ לטלפון של אדם מסוים, אני לא מדבר על מקרה שבו חברת סלולאר מספקת שירות מבוסס מיקום כזה או אחר, שנמצא בסעיף ה- 14 של החתימה על החוזה של הפרט כי בסופו של דבר, אם מסתכלים אל העתיד, הדברים האלה, הכלים האלה, ילכו וירדו.
רונית תירוש: לך עוד צעד קדימה.
רונית תירוש: מי ילמד את התלמידים בבית הספר על הסיכונים?
כפיר פראבדה: לדעתי האישית, זה שיש שיעור בזהירות בדרכים ואין שיעור זהירות באינטרנט - זה הזוי.
רונית תירוש: דווקא יש.
כפיר פראבדה: יש עמותות ויש פה חלק מן האנשים שעושים עבודה - -
רונית תירוש: גם משרד החינוך עושה.
כפיר פראבדה: אני לא מדבר על עמותות אלא כהחלטת מדינה.
כפיר פראבדה: לדוגמה, אדם שקונה אייפון, צריך לבוא ולקבל נייר שבו כתובה המשמעות והנציג יובא ויסביר לו.
איתן כבל: זה צריך להיות בכל מקרה אבל זה רחוק מלבוא "בִּמקום".
איתן כבל: אנחנו נשאל פה כמה קראו על הבעיות של הקרינה הבלתי מייננת?
איתן כבל: חילקו כאן דף, שמישהו יצביע כאן שהוא קרא בדיוק את הדף של הסכנות של הקרינה הבלתי מייננת.
איתן כבל: כמה קראו את זה?
איתן כבל: ויש פתקית מסודרת אבל הענין הוא שזה צריך לבוא מקום אחר, זאת אומרת, אם אנחנו יוצאים מתוך הענין הזה, כל מה שאתה אומר זה בסדר ואני משתמש בחצי מן הדברים שיש כאן וזה בסדר ואני רץ, מחובר.
איתן כבל: אבל השאלה היא אחרת, השאלה היא, אם יש גורמים אחרים שיודעים לעשות שימוש לאו דוקא בקצב הלב שלך, אלא אם הם יוכלו לרוץ אחריך ולתפוס אותך לפני הזמן כי אתה חלש בריצה.
איתן כבל: בסופו של ענין, הנקודות הן ש"הכל בסדר".
איתן כבל: הרי גם כשאצלי בשכונה יש בגן המשחקים מצלמה, זה בסדר, כי שוברים, הורסים, שורפים, אבל, השאלה היא האם אלה הכלים שיבואו במקום מחנך, כי במקום שאנשים יהיו עם מודעות ותודעה לדברים, אז אנחנו כל הזמן נעסוק בעניינים טכנולוגים ויש לזכור, כל מה שאתה אומר הוא טוב כל עוד אתה יודע שאתה מקבל דבר כמו כוס בירה אבל, יש כאלה, שירצו להשתמש בזה ולדעת מתי אתה מגיע, או לחלוק אתך דברים שהם לא כוס בירה זאת אומרת, אני לא נגד, נקודת המוצא שלי היא לא נגד או לעמוד חוצץ אל מול ההתקדמות הטכנולוגית ונהפוך הוא, אני צרכן, אני נהנה מזה אני רק רוצה לדעת שלש נקודות מרכזיות: שהעלינו את רמת המודעות של הצבור למקום אחר לגמרי, גם למה שטוב וגם -לא פחות חשוב, לרע שבענין הזה, דבר שני, איך לטפל בעניינים האלה ודבר שלישי -ואולי הוא התקרה הכי חשובה, שבאותו מקום שאתה אמרת, במערכת היחסים שבין הארנב לצב, שהפערים ילכו וייסגרו, כי יש דברים שבכלל לא קשורים למשתמש, הם ברמה של הכוחות הגדולים שפועלים מול הצרכן.
רונית תירוש: אני מקבלת באהבה את התופעה שבה "זורקים" את הדברים לעבר מערכת החינוך אבל מעבר לכך, אני מצויה בעולם של פיתויים וככל שהפיתוי גדול יותר אז לא משנה כמה תסביר וכמה תבין, עדיין תמכור את הפרטיות שלך לעתים קרובות יותר, לצערי.
ערן טוך: שלום.
ערן טוך: אני חבר סגל חדש באוניברסיטת תל אביב ואני עוסק במחקר שקשור בנושאים של פרטיות.
ערן טוך: הייתי רוצה לדבר על שני סוגים של מחקרים שאולי קצת יעזרו לנו להבין את האתגרים שיש לנו.
ערן טוך: יש מספר מחקרים שנעשו, גם על ידי וגם על ידי חוקרים אחרים שאיתי בפוסט הדוקטוראט באוניברסיטת "קרנגי מלון", שהסתכלו ושאלו צרכנים מה הם חושבים, מה העמדות שלהם כלפי שימוש בנתוני מיקום באפליקציות מסחריות.
ערן טוך: על מנת -פחות או יותר לחדד את התוצאות, אנשים בהחלט, כשמסבירים להם מה באמת קורה בשירותי מיקום התגובות שלהם שליליות למדי.
ערן טוך: יש פער מאד גדול בין ההבנה של האנשים לבין מה שקורה בפועל.
ערן טוך: אנשים חוששים ממספר דברים על פי הסדר הבא: הם חוששים שאנשים יעקבו אחריהם, הם חוששים שבסיטואציות חברתיות -אם הזכרנו פה אפליקציות כמו 4 square, סיטואציות חברתיות מסויימות, יש אנשים שהם לא רוצים שידעו איפה הם נמצאים ידעו את זה.
ערן טוך: מיקום ומידע שמגלה ה "מורמלן", למשל, הוא לא רק מגלה את המקום אלא שהוא אומר מה אנחנו עושים ועם מי.
ערן טוך: אנשים בהחלט מבינים את זה כשזה מגיע לסיטואציות חברתיות.
ערן טוך: אנשים חוששים מפרסום מבוסס מיקום וכשמסבירים להם שהם יכולים לקבל פרסומות שמבוססות על מיקום אז יש להם גישה שלילית כלפי זה ולבסוף, הם חוששים שממשלות וחברות ידעו עליהם.
ערן טוך: בלי לציין את הנזק, הם פשוט לא רוצים שזה יקרה.
ערן טוך: זה היה בארצות הברית, המחקר נעשה בארצות הברית, סקר שכלל כחמש מאות ושמונים איש ואני מניח שבישראל התוצאות לא יהיו שונות באופן מהותי.
ערן טוך: יש עוד מחקר שאני עשיתי בקבוצת המחקר הזו, בו יצרנו אפליקציה מבוססת מיקום, נתַנו לאנשים להשתמש בה במשך כמספר חודשים וראינו שיש הבדל מאד משמעותי בין המיקומים, אנשים מוכנים לחשוף את המקום שלהם לחברות מסחריות ולאנשים אחרים במיקומים פומביים -כמו אוניברסיטה או בתי קפה אבל לא רוצים לחשוף מקומות פרטיים כמו הבית שלהם, למשל.
ערן טוך: המקום הכי פרטי, שאנשים הכי נרתעו מלחשוף אותו היה בית של חבר.
ערן טוך: בית של מישהו אחר.
ערן טוך: תוכלו לדמיין שהדבר הזה מגלה המון עלינו כשמדברים בו.
ערן טוך: הזכרנו את המסך הזה שיש באייפון ויש אותו גם באנדרואיד, שמאפשר לאפליקציות לגשת למיקום או לא לגשת למיקום, הפתרון הזה הוא מאד כוללני ויש להניח שהוא לא מתאים למה שאנשים מחפשים.
ערן טוך: הוא חושף את המיקומים שלך באפליקציה מסויימת תמיד ואנשים - לפעמים הם מעוניינים לחשוף ולפעמים הם לא מעוניינים לחשוף.
ערן טוך: אז אנחנו בהחלט רואים שהפתרונות שקיימים היום הם עדיין לא מספקים ואנחנו רואים, למשל, מן המהומה הגדולה שהיתה סביב חשיפה של נתוני המיקום באייפון, שאנשים בהחלט, כשהדבר הזה מגיע לתודעה שלהם זה יוצר שערוריות.
רונית תירוש: עלה לאחרונה, שיש אפליקציות באייפון שמאפשרות לך לדעת פרטים על חשבון הבנק שלי.
רונית תירוש: הנושא עלה פה בכנסת.
ערן טוך: אני חושב שאולי היו דוגמאות של אפשרות לפרוץ לאפליקציות של חברות בנקים, למשל, ודרך זה לגשת לנתוני בנק של מישהו אחר.
ערן טוך: קצת קשה לי לדמיין את זה כי לבנקים יש מערכת מאורגנת של אבטחת מידע.
ערן טוך: הנקודה האחרונה שאתייחס אליה בקצרה היא ענין שגם יורם העלה וגם היה פה בתגובה של חברת פרטנר, לפיה יש קונצנזוס מדעי בקרב הקהילה המדעית שבהינתן מספר לא גדול של נתוני מיקום אפשר לזהות את האדם באופן חד ערכי.
ערן טוך: הדבר הזה הוא בבחינת קונצנזוס.
ערן טוך: כש"פרטנר" אומרת ש"הנתונים נמסרים באופן שאינו מאפשר את זיהוי המנוי ואינו מכיל נתונים אישיים כמו מספר הטלפון הנייד או שם המנוי" - אז זה שהם בכלל מוסרים נתוני מיקום, בזה הם כבר מוסרים את זהות המשתמש, זה לפי הראייה המדעית, לא המשפטית.
רונית תירוש: מה שאתה אומר הוא, שכל זיהוי מיקום מזהה פרטים נוספים!?
ערן טוך: זה קונצנזוס בקרב המדענים.
רונית תירוש: התמימות הזו, לכאורהS - - -
עמית אשכנזי: הדגש הוא על רצף, ואפילו זה לא חייב להיות רצף ולא יותר מדי מיקומים, בממוצע, אדם סביר, אנשים הם משעממים מאד - - -
רונית תירוש: בנימינה, הרשות לטכנולוגיה ומשפט וזה מספיק.
ערן טוך: זה מספיק לגמרי.
ערן טוך: אז מבחינתנו, בקרב חוקרים בתחום של מדעי המחשב, ושוב, לא משפטנים, אנחנו מתייחסים לנתוני מיקום כ p.i.i., personal identify information.
יונתן קלינגר: חשוב שתזכרו שגם עם ה"רב קו" לדוגמה, אפשר להשיג את אותו המידע ולא רק עם הטלפונים הסלולריים כי גם ה"רב קו" שומר את המידע.
יונתן קלינגר: לשאלתך, "רב קו" הוא כרטיס חכם לתחבורה ציבורית.
יונתן קלינגר: הוא שומר בשרת של משרד התחבורה איזה נוסע עלה, איפה, מתי וגם תלמידים, אגב, ואולי על זה נדבר אחר כך.
יונתן קלינגר: גם ב"רב קו" אנחנו יכולים לדעת מי עולה איפה ומתי ולא רק לפי שימוש בטלפונים סלולריים אז השימוש לא מוגבל לטלפונים או למכשירים חכמים.
רונית תירוש: ככל שאתם מרבים לדבר נראה לי שאין בכלל מוצא.
איתן כבל: קודם כל, אני לא יודע, אם היום יש כללים ככלל, שמונעים מ"אפל" או סתם מ"פרטנר" או ממשרד התחבורה, לאגור ולקחת את זה ולתת את זה.
איתן כבל: גם אם אתה אוגר את הנתון כמה חיילים שומרים במקום מסוים, למשל.
איתן כבל: ואני לא חושב שצריך למנוע אבל להסדיר את זה, לייצר כללי משחק, זו הכוונה.
נתן ביאליסטוק: גם התוכנות לאיתור רכב פועלות באותה דרך ובעתיד, גם הנושא של הטענת רכבים וכד' גם הוא.
עמית אשכנזי: אני חייב לציין, יש פה הרבה דוגמאות ואנחנו משתדלים לטפל בהן.
עמית אשכנזי: משרד התקשורת - אני לא בטוח שמתמצא בנושא של רכב.
עמית אשכנזי: בחוזה האחיד של חברת "איתוראן" שאושר בבית הדין לחוזים אחידים ומחכה לשלב הסיכומים, הנושא של "מה חברת איתוראן יכולה לעשות עם נתוני המיקום" זכה לדיון בבית הדין לחוזים אחידים והסעיף מדבר על opt in מפורש קרי, אם עכשיו חברת איתוראן רוצה להציע שירותי "ערך מוסף", להציע ל"שותפים עסקיים" -ואני מצטער שהפרוטוקול לא מראה את המרכאות שאני מסמן, או לסחור באופן יותר בוטה במידע של לקוחות איתוראן היא צריכה הסכמה מפורשת של הלקוח וזה המודל שצריך להטמיע אותו בחוזים אחידים.
עמית אשכנזי: לגבי ה"רב קו", ותודה ליונתן שהזכיר לנו את זה, יש הנחיה שלנו שהיא כרגע בדיון, יש לנו עוד פרטנרים בממשלה שנקראים משרד התחבורה וזה ה"בית" שלהם, לגבי אופן השימוש בכרטיס "רב קו".
עמית אשכנזי: נכון להיום, למרבה הצער, אני יכול להגיד שלמרות שמשרד התחבורה התחייב שכשישיתו את ה"רב קו" בירושלים אז הוא יהיה כרטיס אנונימי, כלומר, יהיה כרטיס כזה שלא מזהה את התנועות שלך באופן אישי אבל הוא לא זמין עדיין מכל מיני שיקולים שקשורים לענף התחבורה.
עמית אשכנזי: זה נושא שבהחלט צריך להעלות אותו לסדר העדיפות כי כשמשרד התחבורה עוסק בתחבורה ציבורית הוא רוצה שקודם כל הרכבת תסע וענייני בהפרטיות יושבים אולי במושב שני אז טוב שיש דיון כאן שמדברים בו על זה.
רונית תירוש: עכשיו אני חושבת על זה שגם ב"יס", "הוט" או כל החברות הללו, יש בוודאי רישום ומעקב אחרי הזמנת האתרים.
יורם הכהן: גם הם "קליינטים" שלנו.
רונית תירוש: אם יש לי איזו נטיה לפורנוגרפיה אז יופי ויש שם ויש כתובת ויש את הנטיות.
כפיר פראבדה: בנושא הזה יש אמירה שטוענת שאם יש משהו שאת לא רוצה שיידעו עלייך אז אל תתחברי לכלום.
איתן כבל: זה לא בטוח.
רונית תירוש: כך נאמר לפני שניה, אי אפשר לחיות.
איתן כבל: זה לא נכון, אתה טועה.
איתן כבל: ברחוב יודעים ליד איזו חנות אתה עומד, יודעים באיזו תחנה אתה נמצא.
רונית תירוש: אגב, אנחנו מציירים פה תמונת מצב של הקלות הבלתי נסבלת של השגת מידע על אדם וחשיפת פרטיותו אבל, אמרה לי מנהלת הוועדה, על הרצח של ירין, אותו בחור מחולון, שנרצח לפי חודש וחצי ומצאו אותו אז אומר האב שהוא אמר לחוקר במשטרת בת ים, יומיים אחרי שלא שמעו ממנו, שינסו לאתר את המכשיר שלו ובשיא החוצפה אמרו לו שזה עולה חמישים אלף שקל.
רועי גולדשמידט: זה עולה חמישים אלף שקל כי לא תיקנו תקנות שיסדירו את השגת הפרטים האלה בצורה יותר זולה.
עמית אשכנזי: לא קבעו תעריף לחברות.
יונתן קלינגר: יש אפליקציות ויש אפליקציה שמותקנת על הטלפון שלי ובמקרה שהוא נגנב אז יש תמונה ואם אני הולך לאיבוד אז חברים טובים שלי יכולים להגיע בלי לשלם.
גדי שמשון: אני עיתונאי טכנולוגיה לשעבר וכיום יועץ בתחום תוכן ומעורב בסטארטאפים שעוסקים במיקום.
גדי שמשון: יש דרך לרדת מה"גריד" של המידע ולחיות כמו נחמן פרקש, מי זכור, במערה בגליל ולגדל מספר עזים.
גדי שמשון: וגם העזים האלה, אני לא יודע איך במשרד החקלאות רושמים אותן.
גדי שמשון: כלב כבר יש לו צ'יפ.
גדי שמשון: כולנו חיים על ה"גריד" הזה גם אם נדמה לנו שלא.
גדי שמשון: גם אם אנחנו מחזיקים "נוקיה" מיושן ואנחנו בקושי משתמשים באינטרנט וגם מי שחושב שהוא לא מחובר ל"גריד" הוא מחובר.
גדי שמשון: גם בבני ברק הם מחוברים ל"גריד המידע" וזה אומר שאנחנו יוצרים אחרינו שובל, כמו אצבע שמעבירים במים, שובל שלא נמחק ולא נעלם בניגוד לעקבות מים.
גדי שמשון: שובל של נתונים דיגיטליים שלרוב, אני מניח, אצל רובנו, לא ייעשה בהם שימוש אבל הוא נאסף ונאגר ולמי שתהיה לו נגישות ידע אותם.
גדי שמשון: למדינה תמיד היתה נגישות כזו או אחרת לכל המידע הזה.
גדי שמשון: היום המידע הזה יכול להגיע גם לאנשים פרטיים כשאנחנו בתמימות רבה עשינו או.
גדי שמשון: קיי.
גדי שמשון: פעם אחת על איזושהי אפליקציה שאנחנו אפילו ל א משתמשים בה אבל היא מקפידה לשדר, וזה יכול להגיע להגיע גם לגורמים שלא ישאירו אותם, לפעמים אפילו בלי מערך פלילי.
גדי שמשון: אנחנו אישרנו איזושהי אפליקציה, היא נמכרה לחברה אחרת, גוגל או אחרת קונו אותה, הם קנו אותה עם כל ה data base של הנתונים שנאספו עלינו והם נאספים ואז מאד קל, אם מישהו רוצה, להשתמש בהם.
גדי שמשון: לפעמים זה כדי לתת לנו פרסומת, לפעמים כדי לדעת אם אנחנו בבית או לא ולפעמים אפשר לנתח ולנחש האם להציע לנו עיסקה במאה דולר או בשמונים דולר כי הם יודעים מה הסיכוי שנבחר בכל אחת מן האפשרויות.
גדי שמשון: זאת אומרת, כמו אותו ענין שקיים במטוסים כשאתה משלם שלש מאות דולר על הכרטיס ולידך יושב מישהו ששילם שבע מאות, כשכל אחד מכם משוכנע שעשה את ה'דיל' המעולה, זה יגיע בסופן של דבר גם לרמה של מכונת ה"קוקה קולה" שתקנה.
גדי שמשון: מי ישלם כמה ומי ישלם כמה.
גדי שמשון: אובדן הפרטיות הזה הוא לא רק בשירותים והוא לחלוטין מחוץ לשליטה שלנו.
גדי שמשון: גם לי יש בת בת שלש שהאייפד הזה עכשיו אצלי פשוט כי היא בגן.
גדי שמשון: בבית הוא האייפד שלה וזה מאד מאד מפחיד.
גדי שמשון: אני יודע את הסכנות, אני יודע מה להתקין ומה לא להרשות לה -לפחות בשלב הזה אבל הורים ואחרים לא יבנו את זה.
גדי שמשון: הבנתי שיש עוד דיון בנושא של פרטיות של ילדים.
גדי שמשון: דף המידע או האפשרות של חינוך ואזהרה עם סימן קריאה אדום ובולט - - -
רונית תירוש: זה טוב, אבל זה בסיסי שבבסיסי.
גדי שמשון: זה חייב להיות.
רונית תירוש: דר' ערן טוך, האם הפסקנו אותך או שסיימת?
ערן טוך: סיימתי.
רונית תירוש: היום, מבחינת הסדרה או אי הסדרה, האם יש לי אפשרות, כבעלת חברה לשיווק מוצרים כלשהם, לבקש מחברת סלולאר מיפוי של צרכנים לסוג מסוים של מוצרים כדי לשלוח להם אחר כך חומרי שיווק מטעמי?
עמית אשכנזי: בעיקרון זה מוסדר במנגנון ההסכמה מדעת וזה הכשל.
רונית תירוש: מה זו הסכמה מדעת?
רונית תירוש: הרי בסיס הנתונים נמצא עכשיו בחברות הסלולאר, לצורך הענין, האם אני יכולה לפנות לפרטנר ולבקש ממנה פילוח של אוכלוסיה שצורכת משהו מסוים?
עמית אשכנזי: יש מסחר במאגרי מידע.
יונתן קלינגר: תלוי בשיקול הדעת, ברצון המסחרי - - -
רונית תירוש: היום זה לא לא חוקי!?
נתי ביאליסטוק: אם המשתמש אישר שהמידע יימסר גם לצרכים שיווקיים אז זה חוקי.
עמית אשכנזי: אולי נחליף תפקידים.
עמית אשכנזי: אתה מציג את חוק הגנת הפרטיות או את העמדה שלך?
עמית אשכנזי: אומַר לגבי חוק הגנת הפרטיות, כי זה מה שאנחנו עושים, יש אפשרות לקבל הסכמה מאדם להציע לו מוצרים שיווקיים.
עמית אשכנזי: הכשל שאנחנו רואים אותו בכל החזיתות ומתמודדים איתו -ויחסי עבודה הם דוגמה מעולה לזה, שהמנגנון של הסכמה מדעת הוא לא רלבנטי לכן, בבית הדין לחוזים אחידים, משרד המשפטים תקף את החוזה של איתוראן בסעיף הזה, הוא תוקף גם את החוזים של חברות הסלולאר כי היום חברות הסלולאר כותבות בחוזים שלהם, כתוב שם -פחות או יותר, שאם אתה קונה מאתנו מכשיר כולל התמונות שהעלית כולל הכל הוא שלנו.
עמית אשכנזי: האם הן מרשות לעצמן -והן פה כדי לענות, האם הן מרשות לעצמן לעשות את כל הטווח שכתוב בחוזה או שגם בעצמן הן אומרות: רגע, יש דברים שאם נעשה אז תקום זעקה צבורית אני לא יודע אבל מבחינה משפטית לכאורה אפשר לטעון שזה בתוך החוזה.
יונתן קלינגר: עמית, ראינו את זה בהפגנת המליון כשהוציאו נתונים של מספר האנשים שהיו לפי מספרי הסלולאר.
אלעד אורג: שלום, תודה.
אלעד אורג: ראו, מה שעולה די מהר מן הדיון הוא בעיה הרבה יותר רחבה.
אלעד אורג: זו הערה שחשוב לי להגיד כי אני חושב שהבעיה היא דרמטית, אנחנו מאד מחויכים ורגועים אבל נתוני מיקום - - -
רונית תירוש: לדעתי, אנחנו בהלם.
אלעד אורג: אנחנו חיים את זה, אלה שמתעסקים עם זה ואתם בהלם וזה בסדר.
אלעד אורג: זו בעיה הרבה יותר רחבה, מה עם הסטוריית גלישה?
אלעד אורג: מה עם דוא"לים?
אלעד אורג: מה עם נתוני חיפוש, מה שחיפשתי בגוגל גם כן נשמר איפשהו אצל גוגל את אומרת, אנחנו נדבר על איזושהי - - -
רונית תירוש: בקיצור, כל פעולה שאני עושה נשמרת?
גדי שמשון: אם את משתמשת בג'ימייל אז גם כל הדואר האלקטרוני שלך.
אלעד אורג: זאת אומרת שכל פעולה דיגיטלית משאירה עקבות דיגיטליים וזו בעיה יותר רחבה וטוב שהתחלנו עם משהו קונקרטי שהוא נתוני מיקום.
אלעד אורג: דיברתם על כך שצריך לפרוץ למאגרים כדי לדעת אם אני בבית או לא אז יש אתר שנקרא please rob me.com ובאמצעות חיפוש בסיסי בציוצים של טוויטר כל אחד יכול לדעת מי נמצא בבית ומי לא.
אלעד אורג: שם האתר הוא הזמנה: בואו לשדוד אותי, אני לא בבית כרגע.
גדי שמשון: יש מקום של טוויטר שנקרא מסלול ההמראה בבן גוריון.
גדי שמשון: הרבה חבר'ה שממריאים, מתקבל עליהם ציוץ מטוויטר שאומר: I am at….
גדי שמשון: taking of position at Ben Gurion airport ואני אומר: עכשיו הבית שלהם ריק וכולם יודעים כי אתה לא מגיע למיקום הזה אם אתה לא - - -
אלעד אורג: מדובר בבעיה עצומה ובסוגיה עצומה.
אלעד אורג: זו לא בהכרח בעיה -וכמו שנאמר פה, יש הרבה יתרונות לדבר, אנחנו לא רוצים "לכבות" את זה.
אלעד אורג: אני חושב שהמצב המשפטי הוא לא מספיק אבל הוא לא ואקום כמו שאולי יש פה רושם.
אלעד אורג: ישראל בחרה מזמן לנהוג כמו במודל האירופי שהוא מודל של רגולציה, להבדיל מן המודל האמריקאי שהוא מאד נקודתי.
אלעד אורג: המודל האירופי הוא של רגולציה חובקת והוא קבע כללים -לא תמיד מצליחים לאכוף אותם אבל נקבעו כללים מסויימים של המותר והאסור בניהול מידע אז אם אנחנו מדברים על מידע של נתוני מיקום, קודם כל צריך שהסיפור הזה ייכנס תחת הכנפיים של הרגולציה וצריך להתיחס אליו כאל מידע בעייתי ואולי אפילו מידע רגיש.
אלעד אורג: יש סיווגים שונים של מידת רגישות ובהתאם אליה מידת ההגנה שהחוק פורס על המידע, ואני חושב שמכל מה ששמענו כאן חשוב שנצא מפה עם ההבנה הזו שמידע מיקום.
אלעד אורג: אולי לאף אחד לא אכפת שאני בכנסת או במקום אחר אבל, כשזה רצף ושיטתיות אז אנחנו לא מבינים את רמת התחכום של חברות "תחיית מידע", ניתוח המידע, הן יכולות לדעת איפה אני ישן אבל הן יכולות לדעת באיזה לילה לא ישנתי בבית.
אלעד אורג: הן יודעות באיזה מקום אני נמצא ומצליבות את זה עם מה שקרה באותו מקום.
אלעד אורג: רחוב מסוים שהיתה בו הפגנה, כשהן יודעות את הנטיות הפוליטיות שלי והלכתי לבנין מסוים שהוא מרפאה לאזנים או לטיחורים חס וחלילה אז אפשר לגזור מתוך הנתונים האלה מידע מאד מאד פרטי ואינטימי.
אלעד אורג: זה לא משהו שהוא טרוויאלי אז חשוב להתייחס לזה כאל מידע רגיש ואני מדגיש את זה פה כי אנחנו יודעים, בהקשרים אחרים, כמו עם חוק נתוני תקשורת, שהחוק התייחס לזה כאל מידע שהוא פחות רגיש בהשוואה לתוכן שיחה, כי הוא מתייחס לזה כאל מעטפת של שיחה ולא כאל נתוני תקשורת ומיקום אז צריך לחשוב על השאלה כמה ברצינות אנחנו מתיחסים אל המידע הזה.
אלעד אורג: ככל שאנחנו מוכנים להתייחס לזה כאל מידע בעייתי, אז נכנסים אל המסלול של הרגולציה ויש רגולציה, יש עקרונות גם בחוק הגנת הפרטיות, זה לא שכל אחד יכול לעשות כל מה שהוא רוצה, מידע צריך להיעשות בו שימוש למטרה שלשמה הוא נמסר ואם רוצים לעשות שימוש מעבר למטרה הזו אז צריך לקבל הסכמה מודעת של אותו אדם כלומר, יש הגנות.
אלעד אורג: כדי להתאים את זה צריך לבדוק עד כמה מנגנוני ההסכמה מדעת -שבאמת כולנו מגחכים ובצדק על נוסח האחיד של I agree, I agree, I agree, הוא הרי לא כתוב אפילו בשפה שלך אלא כתוב באנגלית, וגם אם אתה טורח לקרוא אז אתה לא מבין וגם אם אתה מבין אז אתה לא יכול לעשות נגד זה כלום כי אין פה איזה משא ומתן מול מישהו, אז הסיטואציה הזו של: כאילו אנחנו קוראים מתוך הסכמה אמיתית, פה צריכה להיות התייחסות ואיזושהי רפורמה בענין הזה.
אלעד אורג: חלק מן הפתרון הוא שההסכמה תינתן לא רק ברגע ההקלקה אלא לתת כח הסכמה שהוא מתמשך וזה אומר שגם אם הקלקלתי מתי שהוא כי לא הבנתי מה עשיתי, עם הזמן אני אבין את המשמעות של מסירת נתוני מיקום או מידע אחר אז ההסכמה צריכה להתפרס לאורך זמן ועמית או יורם הזכירו קודם את הנושא של חזרה מהסכמה: גם אם הסכמתי, תנו לי זכות לבטל אותה כי פתאום תפסתי מה אני אומר, אולי למחוק מידע כלומר, יש כלים רגולטורים שבהחלט זה הפורום להעלות אותם, שאפשר לעשות בהם שימוש בתוך המסגרת המשפטית הקיימת, מסגרת של מודעות, מסגרת של הסכמה, מסגרת של מידתיות.
אלעד אורג: הזכרת חוזים בבית משפט לחוזים אחידים, יש היום הסכמה חובקת עולם שנתוני מיקום צריכים להיות בברירת מחדל של אופט אין.
אלעד אורג: אופט אין זה אומר שברירת המחדל היא שלא הסכמתי וצריך הסכמה מפורשת.
אלעד אורג: אופט אין הוא הגנה חזקה יותר על הפרטיות.
אלעד אורג: לשאלת יושבת הראש, זה אומר שאת צריכה להסכים כדי להשתמש בשירותים מסויימים.
יורם הכהן: צריך להבין שהמשווקים נלחמים מלחמת חורמה באופט אין כי הם רוצים את האופט אווט, וכמו שיושבת הראש אומרת, מודל דואר הזבל הוא אופט אין והוא באמת עובד.
איתן כבל: לא רק דואר זבל אלא גם העיתון, הוא שולח לך ואומר לך: אתה עכשיו בתקופה זמנית ואם אתה לא מודיע לו מראש - - -
גדי שמשון: פעם בחודשיים שלושה צריך לדבר עם "יוני-סֶל" ולהסביר להם שלא הורדתי שום וידאו קליפ של שום זמר.
גדי שמשון: המדהים הוא שהמכשירים האלה מספרים לנו הכל, מספרים מה עם הסוללה ומהי הקליטה ואיפה אנחנו נמצאים והנה המכשיר שלי מספר לי מה מזג האויר בתל אביב (כי הוא לא קלט כאן נתוני ג'י.
גדי שמשון: פי.אס.
גדי שמשון: ) אבל הוא לא אומר לי מתי הוא שולח נתונים שלי החוצה, זה לא.
גדי שמשון: זה מורכב.
גדי שמשון: אולי צריכה להיות איזושהי מגמה עולמית של סטנדרט אחיד שלפיו כשמכשיר אלקטרוני משדר נתונים שלך החוצה תקבל סימן.
אלעד אורג: חלק מן הענין הזה הוא התמשכות.
אלעד אורג: התמשכות ההודעה, התמשכות ההסכמה, אי אפשר לקחת את הרגע שבו הורדת את האפליקציה שזה הרגע הכי מפתה שאין בו סבלנות ולגזור ממנו את ההסכמה אלא שצריך לתת כח מתמשך.
אלעד אורג: מדברים על אפשרות של חידוש ההסכמה אחרי שנה ויש כל מיני כלים לוודא שההסכמה אמיתית.
גדי שמשון: אגב, זה שחברות מתעקשות שזה יהיה אופט אווט ולא אופט אין זה המדד הכי טוב לזה שההסכמה היא לא אמיתית ומה שעובד זה ברירות המחדל.
גדי שמשון: אנשים לא מתעסקים עם זה, בטח לא ילדים, בטח לא מבוגרים, לא מבינים את זה אז ברירת המחדל היא מה שיהיה וצריך להבין את זה.
יעקב שמש: איך אתה מתייחס לאופציה של - - -
אלעד אורג: השאלה מהו המדד המשפטי.
אלעד אורג: אני לא רוצה להשאיר את את זה לשיקול דעת של חברות.
יעקב שמש: איך אתה ממתיחס לעובדה שחלק מן השירותים ניתנים על ידי שרתים ואפליקציות שלא נמצאות בארץ.
אלעד אורג: ראה, זו עוד בעיה של משפט גלובאלי ומשפט אינטרנט עם בעיית הגלובאליות, יש גם לזה התייחסויות משפטיות ואני לא אומר שזו לא בעיה אבל יש התייחסויות.
אלעד אורג: אם האפליקציה יש לה קשר ישיר עם המדינה שאתה היא עובדת או פונה אל הקהל הזה אז החוק כן יכול לחול עליה.
אלעד אורג: דיני אינטרנט זו דיסציפלינה שמתפתחת כמעט חמש עשרה או שש עשרה שנה אז גם הנושא של סמכויות הוא לא פשוט אבל יש תשובות משפטיות לענין הזה.
אלעד אורג: נקודה אחרונה, אין ספק שצריך רפורמה ברגולציה ולהתאים אותה למצב הזה.