GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לוק בורג: מאד חשוב להביא, לאחד את הרמה הזו ולוודא שאנחנו בסינכרוניזציה מלאה בתהליכים.
לוק בורג: אני מסתכל עכשיו על הקולגות שלי שאחד מהם בוודאי ירצה לומר משהו.
לוק בורג: חשוב מאד להקפיד על לוח הזמנים אבל זה  יכול לקרות רק אם עושים את הדברים לפני שמגישים את ההצעה וכאן דרוש איזון במימון.
לוק בורג: לבסוף המשפט האחרון שלי הוא: יוריקה מוכנה לתפוס את מקומה בעידן הזה, הנשיאות של גרמניה, השנה ישראל ובשנה הבאה הונגריה, יתמכו ביוריקה ויעזרו לה להפוך למה שהיא צריכה להיות, לעוגן חזק במחקר באירופה, ואנחנו מניחים שאנחנו נעבוד גם על המיקום של יוריקה בעידן הזה, לא דרך אמצעים פוליטיים, לא דרך מלים אלא דרך מעשים ותוצאות.
לוק בורג: תודה רבה לכם.
מאיר שטרית: אנצל הזדמנות זו, להודות לשני אנשים נוספים שעזרו, מר ישראל שמאי ומר מישה ליברט ממשרד המסחר, הם הקדישו מן הזמן שלהם יחד עם המדען הראשי מר אלי עופר.
מאיר שטרית: מושב ראשון: "חדשנות פורצת דרך"
דניאל וייס: בוקר טוב, חבר הכנסת שטרית, יושב הראש, דר' אופר, מר לוק גולד, גבירותיי ורבותי.
דניאל וייס: שמי דניאל וייס, אני המדען הראשי של משרד המדע והטכנולוגיה, אני מעורב בפיתוח וחדשנות במשך שנים רבות, אני רוצה לקדם בברכה אתכם למושב הראשון שמדבר על פריצות דרך, במושב הזה אנחנו נבדוק נושאים אקדמים, נושאים מדעיים, יש לנו פאנל מכובד, שיחלוק אתנו את הנסיון שלו, מעולם המדעים.
דניאל וייס: לרוע המזל, כפי שאמר חבר הכנסת שטרית, פרופ' גומפרס לא הצליח להגיע בשל בעיות רפואיות ואנחנו מאחלים לו רפואה שלמה.
דניאל וייס: החברים של הפאנל הם פרופ' רות ארנון, נשיאת האקדמיה הישראלית למדעים ופרופ' צבי לפידות ממכון ויצמן.
דניאל וייס: מבנה המושב הזה יהיה הצגת מצגת שני חברי המושב, בחמש עשרה דקות לכל אחד הם יתארו את הנסיון שלהם ואת הדיעה שלהם ולאחר מכן נעלה מספר שאלות ונדון בהן עם חברי המושב ועם מקוה שגם עם אנשים מן הקהל.
דניאל וייס: בשאלות האלו נרצה לבנות חלק מן הנושאים החשובים שעומדים לפנינו וגם שאלה אחת פרובוקטיבית שהייתי רוצה לשאול עכשיו.
דניאל וייס: האם יכול להיות מצב של יותר מדי חדשנות, האם החברה יכולה לספוג שינויים רבים כפי שאנחנו יכולים לספק ואני חושב שאנחנו צריכים לדון בזה באיזשהו שלב.
דניאל וייס: ועכשיו,רות ארנון, נשיאת האקדמיה הישראלית למדע ולמדעי הרוח, היתה סגנית נשיא מכון ויצמן למדעים, אימנולוגית ידועת שם, יחד עם מיכאל סלע היא פיתחה את "קופקסון" לטיפול בטרשת נפוצה.
דניאל וייס: תרופה שמשווקת בעולם כולו.
דניאל וייס: היתה יושבת הראש של האקדמיה למדע ונבחרה כחברת הארגון האירופאי לביולוגיה מולקולארית, והיא גם מזכירה של הארגון הבינלאומי, שימשה גם כנשיאה של האקדמיה למדעים באסיה, וקיבלה פרסים רבים, פרסים לביולוגיה, לרפואה והרבה תוארי דוקטור לשם כבוד.
רות ארנון: תודה רבה.
רות ארנון: אפתח במספר מלים בעברית אבל, ברשותכם, ההרצאה שלי ההצגה תועבר באנגלית, שרוב היושבים כאן יבינו.
רות ארנון: גבירותי ורבותי, אני מקדמת אתכם בברכה בכנסת ישראל, הייתי רוצה עכשיו להעביר הילוך, כיון שאני ביולוגית והקדשתי את כל חיי לעשות מחקר בסיסי במכון ויצמן, והנושא שאני רוצה לדון בו הוא כיצד לעבור ממחקר בסיסי למדע ישומי, אני חושבת שרוב ההמצאות קורות במהלך מחקר בסיסי וצריך למצוא דרך להעביר את ההמצאות לצורה שימושית וליהנות מהן.
רות ארנון: ובכן, המחקר במוסדות אקדמיים הוא בעיקר בסיסי, מונע מסקרנות, הרבה פעמים זה כתוצאה מחדשנות וזה מגיע לשלב שבו זה הופך להיות ישומי.
רות ארנון: כל עוד הדבר נעשה במסגרת מכון אקדמי זה לא יישומי, אבל, עם העברה של הטכנולוגיה אנחנו יכולים להפוך את המחקר ליישומי ולאחר מכן לפתח את זה בתעשייה למוצר סופי.
רות ארנון: חשוב מאד להבין שרק חלק מן המחקר, חלק קטן מאד מן המחקר הופך להמצאות של ממש ורק חלק מן ההמצאות הופך באמת לדברים שמיישמים בשטח.
רות ארנון: אתן מספר דוגמאות מאוחר יותר.
רות ארנון: הייתי רוצה להדגים על ידי שלש דוגמאות מן המחקר שלי.
רות ארנון: אחת מהן הוא פיתוח הקופקסון, שכבר הוזכר על ידי דר' וייס, המחקר היה פיתוח של איזשהו חיסון שיש לו השפעה רחבה ודבר שלישי פיתוח תרופה נגד אינפלואנסה (Influenza).
רות ארנון: מדובר כאן בטיפול בטרשת נפוצה, טרשת נפוצה היא מחלה מנוונת, מייאלין עוטף את העצבים שלנו וכאשר יש נזק למייאלין יש נזק נוירולוגי ובמקרה הזה, זה מתבטא בצורה של מחלה שהיא טרשת נפוצה, אנחנו יודעים קצת על הפתוגניות שלה, אנחנו יודעים שזו מחלה אוטואימונית, אנחנו יודעים מהם הפרוטאינים, מהם החלבונים במערכת העצבים שלנו, יש שלושה ואחד נקרא myelin basic protein והם משולבים או מעורבים בפַּטוֹגֶניוּת של המחלה.
רות ארנון: אנחנו ברי מזל שהמודל של החיה התפתח וזה נקרא e.a.e בכל המחקר נעשה במעבדה שלנו ובמעבדות אחרות, הכל נעשה לפי המודל הזה.
רות ארנון: ההיפותיזה, הנחת העבודה שלנו היתה שמכיוון שהמחלה קורית מכיוון שיש אותו חלבון בסיסי של המיאלין, וזה חלבון בסיסי ולא חומצי אז אולי אנחנו יכולים לעשות סינתיזה מסויימת של חומר שיהיו לו את אותן התכונות והוא יחקה את החלבון הזה, יש שתי אפשרויות, או שזה יהיה כל כך דומה לזה שזה יספק לנו מחקר מצוין או כלי מחקר מצוין שיעזור לנו ללמוד את המכניזם של המחלה, או, שזה לא יהיה כל כך דומה אלא יתחרה עם החלבון הזה וימנע את המחלה.
רות ארנון: אנחנו עשינו סינתיזה לפולימר, קראנו לזה קופולימר 1, כיום קוראים לזה קופוקסון, זה רב חלבון, זה פולימר של חומצות אמינו שמחקה את החלבון של המייאלין.
רות ארנון: ניסינו תחילה להגביר את המחלה, לגרום למחלה ולא הצלחנו לעשות את זה ומכאן ראינו שזה לא כל כך דומה לחלבון הקיים ושלא הצלחנו לחקות את זה אבל, כשניסינו לראות האם זה יוכל להתחרות במחלה קיבלנו תוצאות מצויינות, כפי שאתם רואים בצד שמאל, במקום 80% או קרוב ל 80% חיות שחלו במחלה, אלה שטופלו בפולימר שלנו, רק 20% חלו שוב, חזרנו והכנו את אותו הפולימר, וקיבלנו כמעט את אותן התוצאות ואנחנו ידענו, שיש בידינו תרופה פוטנציאלית, באותה נקודה אנחנו רשמנו פטנט ואני מזכירה את זה, זה היה לפני הרבה שנים ורישום פטנטים לא היה משהו מאד שכיח בקרב המדענים, זה חשוב מאד כיוון שאם לא היה פה פטנט לא היתה תרופה כלל.
רות ארנון: מה שהראינו כאן הוא, ראינו את התוצאות על חזירים ופה אנחנו רואים על כל מיני חיות אחרות וגם על קופים, שהם יונקים, בשניהם זה באמת הוריד את רמת המחלה באופן מאד דרמטי.
רות ארנון: בשלב הזה שאלנו: בסדר, זה עובד במודל הניסוי, האם זה יעבוד גם על המחלה האמיתית והתחלנו לשתף פעולה עם מספר ניורולוגים, הכל נעשה עדיין בתוך האוניברסיטאות, שתי האוניברסיטאות ובית חולים, זה לא נעשה בתוך חברה מסחרית ואלו התוצאות של שלב 2 של המחקר, זה נעשה בניו יורק, אפשר לראות שבחלק העליון של השקופית אנחנו רואים את הקבוצה שקיבלה פלסצבו, כל קו מייצג חולה, כל נקודה היא זמן בדיקה ומתחת אנחנו רואים את הקבוצה שטופלה על ידי הפולימר שלנו ויש השפעה, שוני דרמטי בין שתי הקבוצות.
רות ארנון: לא רק זה, אי אפשר אולי לראות את כל הצבעים אבל פה זה השפיע לא רק על מספר אלא גם על המצב הקליני של הפציינטים, לא רק שהם חלו פחות אלא שהמצב שלהם השתפר במהלך קבלת הטיפול.
רות ארנון: באותה נקודה יכולנו לשכנע את חברות הפרמצבטיקה, טבע, חברה ישראלית, שבאותו הזמן היתה חברה קטנה, לקחת על עצמה את פיתוח החומר הזה כתרופה, הם היו צריכים לשדרג את היצור, לפתח תהליך יצור המוני, לעשות בקרת איכות וכמובן לעשות עוד בדיקות קליניות וזה הוביל לתוצאות מאד מבטיחות, תוצאות מאד חיוביות ועל בסיס התוצאות האלו, של הניסוייים הקליניים זה אושר על ידי ה f.d.a.
רות ארנון: ויוצר כתרופה האתית הראשונית שאנחנו קוראים לה שהיא כולה "כחול לבן" כפי שאנחנו אומרים כי כל המחקר נעשה בישראל, היצור והשיווק, הכל נעשה כאן.
רות ארנון: היום זה משווק בכל העולם, יש יותר המוני חולים שמשתמשים בתרופה, זה נתח השוק הגדול ביותר של טיפול במחלה וזה נמכר ביותר משני בליון דולר בשנה.
רות ארנון: אני רוצה לתת לכם מושג לגבי מסגרת הזמן שזה לוקח, אנחנו התחלנו את המחקר שלנו ב 1967, ועד 1975 עשינו מחקר בסיסי, על מודלים של חיות, ואת כל התוצאות היו לנו גם בקרב קופים.
רות ארנון: 1975 עד 1987 התמקדנו בארבעה ניסוים קליניים, ניסויים מעבדתיים, כדי לנסות ולשכנע חברות פרמצבטיקה להיות מעורבות בענין ואז, זה היה השלב היישומי, המחקר היישומי, מ 1987 לקח לטבע עוד תשע שנים כדי להגיע לאישור של ה f.d.a.
רות ארנון: ובסך הכל עשרים ותשע שנים מן ההתחלה ועד הסוף וזה מוצר רפואי זה לוקח זמן רב יותר לפתח ולהתגבר על כל הקשיים הרגולטורים, התהליכים הרגולטוריים וזה תהליך ארוך ביותר.
רות ארנון: אבל, הסיפוק הוא כשרואים את התוצאות אצל החולים, אם אתם מסתכלים כאן, זהו מעקב אחר חולים במהלך שתים עשרה שנים, אנחנו רואים שהירידה היא פי עשר, השיפור הוא דרמטי, אני מכירה חולים שקיבלו את התרופה ומקבלים את התרופה כבר עשרים, עשרים וחמש שנה, והם מרגישים טוב עד היום וזה באמת הסיפוק האמיתי של מדען.
רות ארנון: במקביל לפיתוח התרופה, עשינו הרבה מאד מחקרים על המנגנון של התרופה עצמה ואנחנו יודעים כיצד זה פועל אבל אני לא אתעכב על זה.
רות ארנון: אעבור עכשיו לפרוייקט הבא, שהוא למעשה, הואקסין שמבוסס בטאבייסד, אנו רואים את וירוס האינפלוואנסה, יש לו מספר פרוטאינים אבל שני פרוטאינים מרכזיים שנמצאים על המשטח של הוירוס, אחד מהם המגוקלינין H, אתם ודאי שמעתם על ה H שהוא מימן, H2O, המאגלוטינין ונוראדימינדייס, ושני הפרוטאינים האלה משתנים מדי שנה ולכן, החיסון לזן של שנה שעברה לא יכול להתאים לזה של השנה מכיוון ששני הפרוטאינים האלה עברו תמורה, החיסונים הקיימים או שנמצאים מבוססים על הוירוס החי, או המת, וכאשר עושים חיסון אִתָּם לא מקבלים מחלה אלא חיסון כנגד המחלה ויש גם חיסונים המבוססים על קומפלקס של שני הפרוטאינים ה H וה N, אנחנו מבודדים אותם, מערבים אותם יחדיו וזה הבסיס לחיסון.
רות ארנון: הגישה שלנו היתה תפיסה חדשה, מבוססת על epitope faced vaccine, יש לו תכונות אימונולוגיות, השתמשנו במקטעים קטנים אשר נשמרים בקרב זנים אחרים של אינפלווואנסה באמצעות הנדסה גנטית ואנחנו משתמשים בתערובת שלהם וזאת כדי לחסן את העכברים, הרעיון היה שמכיוון שאנחנו מתמקדים באיזורים שהם בין כמה וכמה זנים של אינפלואנסה, אנחנו מקבלים את הפוטנציאל לשם כך, וזה מה שנעשָה, אנחנו נראה לכם כאן, בקו העליון, היו לנו שלשה חומרים שונים לעכברים, החלק העליון, השורה עליונה, הן אותן חיות שקיבלו את החיסון וכולם שרדו ואלו שלא קיבלו את החיסון או שקיבלו חיסון בפחות משלשת הרכיבים מתו ואילו הגנה על זנים חיו משך יותר משבעה חודשים, אתם רואים את זה למטה, אלה שלא חוסנו מתו ואלה שחוסנו היו מוגנים.
רות ארנון: לא רק זאת, אלא מכיוון שחלק מן האוכלוסיה שהוא יותר רגיש לאינפלוואנסה, והוא הקשישים, אנחנו הוכחנו שהיעילות של החיסון היא לא רק על עכברים צעירים אלא גם על בוגרים ויתרה מזאת, כשמדובר בעכבר זה לא עוזר לנו הרבה, עשינו, איפוא, קונוורסיה, והשתמשנו בכך על בני אדם והראינו שזה גם כן יעיל, עשינו את הניסוי בעכברים שעברו אימוניזציה, זאת אומרת, אנחנו הורסים את המערכת החיסונית שלהם והשתלנו בהם תאים של אדם, שנותנים להם את החיסון ושוב הם גם כן היו מוגנים כנגד הזיהום והם ייצרו נוגדנים אנושיים שהם דומים כאשר הם פועלים כנגד אותם וירוסים, על יסוד ההחלטות האלו, אנחנו רואים שיש לנו פה בחירה של האיזורים הנכונים, השגנו את ההגנה האפקטיבית וגם מיגוון של זנים של אינפלוואנסה וביו וואקס.
רות ארנון: החברה שנבחרה הוקמה, קודם כל אנחנו רואים פה מבנה אחר שמבוסס על אותה הגישה אבל השתמשנו בתערובת אלא רק בקונסטרקט אחד שיוכיח את כל אותם איזורים שאנחנו עובדים אתם וגם אחרים נוספים והם הוכיחו שיש עכברים שזה עובד עליהם יפה וכיום הם פועלים גם כן בתחום הקליני והם הראו בטיחות מאד גבוהה והיום הם כמעט מסיימים את שלב 2 בניסוי הקליני כדי להראות יעילות.
רות ארנון: ואם הם ישיגו הצלחה בענין הזה, ויגיעו לשלב 3 בניסוי, הרי שתהיה לכך השפעה גדולה, יהיה לכך יתרון כי היה לנו פה למעשה "רב זני", "רב עונתי", לא יצור אלרגיות אצל פציינטים והייצור גם כן קצר לעומת הייצור של החיסונים הקלאסיים והפציינטים יכולים לקבל חיסון, לא רק לפני העונה אלא במהלך השנה כולה.
רות ארנון: פה יש לנו את מסגרת הזמן אנחנו התחלנו את המחקר סך הכל ב 1982 רק ב 2005 הוקמה חברה ואנחנו מקווים שאנחנו נגיע לתוצאות עד מהרה והפרויקט האחרון שהוא רק מן הימים האחרונים הוא פיתוח שמבוסס על אפטמר, תרופה נגד אינפלווואנסה, אפטמר זהו מבנה שצריך להתאים למבנה מולקולרי מסוים ואנחנו התמקדנו בחלק מן ההמגלוטינין של מולקולת H שם הוירוס מתקשר לתא ומזריק את החומר שלו פנימה ולכן זהו השלב של הזיהום.
רות ארנון: אנחנו הצבנו אטומר שהוא מתאים לאיזור והוכחנו שהוא מתקשר היטב להרבה זנים של הוירוס, לעומת הבקרה, אותו די.
רות ארנון: אנ.
רות ארנון: איי של בקרה שאיננו מתקשר והשתמשנו בו והוכחנו שאנחנו יכולים להגן כנגד זיהומים של הוירוס, לפעילות משופרת יותר מאשר של tummy flu אשר משתמשים בה כיום ולכן התוצאות הן כאלה שעשינו סנסיטיזציה של הווטאמר הזה, הוא מונע זיהום בכך שהוא מונע זיהום של התא על ידי הוירוס, הוא מאד אפקטיבי, אנחנו ראינו זאת גם במהלך הזיהום וגם יומיים לאחר מכן וחברה ביו וונט היא זו שהוקמה לפני שנתיים ועכשיו היא מפתחת את התרופה.
רות ארנון: המסקנות שלי מכל הדברים האלה, קודם כל המחקר הבסיסי הוא התשתית לפיתוח ולחדשנות.
רות ארנון: גם אם המחקר הבסיסי נעשה בעיקרו במוסדות אקדמאיים הפיתוח של החידושים יקויים בתעשיה ולא במבנה של המוסדות הטכנולוגיים וכשאנחנו מדברים על טכנולוגיה, ההעברה לכלל מוצרים, הרי שהדבר הזה בסופו של דבר יעשה על ידי התעשייה וייתמך, אני מקווה, גם על ידי יוריקה, ותודה רבה על תשומת הלב.
מאיר שטרית: רוב תודות לפרופ' ארנון, יש לי שאלה, מכיוון שאת אומרת שאותם עכברים אנושיים קיבלו איזושהי עמידות לוירוס, האם יהיה אפשר להשתמש כתרופה למישהו שכבר נתקף באינפלוואנסה, בשפעת?
רות ארנון: זה אפשרי אבל זה יותר מורכב.
דניאל וייס: עכשיו אני רוצה להציג את הדובר הבא, פרופ' צבי לפידות, ממכון ויצמן, המחלקה לביולוגיה.
צבי לפידות: תודה לדר' וייס, אורחים נכבדים, לפני זמן מה אני הוזמנתי על ידי מר שטרית לספר לכם מעט על המחקר שלנו, והיה עדיף להסביר לי כיצד להגיע לכאן כדי לעמוד לפניכם, אני רוצה לספר לכם מעט על המחקר שלנו על תאי גזע, וכיצד תאי גזע מגיעים לאותו אורגן, לאותו איבר כדי לרפא.
צבי לפידות: אנחנו קיבלנו מימון מן האיחוד האירופאי, מקונסורטיו מסויים, והמטרה היא להשתמש בריפוי גנטי לרפא ילדים, מחלקת הילדים היא זו שפנתה אלינו אבל, לפני שאתחיל אני רוצה לדבר מעט על תאי גזע ומה שעומד ביסוד הדברים.
צבי לפידות: אם אתם מסתכלים למטה על השיקופית תראו את הלוגו של מכון ויצמן ותיווכחו לדעת שהלוגו הוא עץ, למעשה זהו עץ מיוחד במינו, בתנ"ך, בבראשית, בגן עדן, היו שני עצים חשובים, האחד, הוא עץ הידע, עץ הדעת, והמטרה היא להשפיע על עוד עץ שגם כן היה בגן עדן והוא עץ החיים, אנחנו רוצים -באמצעות עץ הדעת- להשפיע על עץ החיים.
צבי לפידות: מה שאתם רואים כאן בתמונה הבאה זה גם כן עץ, עץ זית, במכון שנשתל לרגל יום הולדתו של אחד התורמים שלנו מגרמניה, תשעים זה גיל מבוגר לגברים אבל, עצי זית חיים מאות שנים ואילו אני אישית אוהב זיתים וגם שמן זית אבל, להגיע לגיל מאה אין לי הרבה סיכוי אז מה יודע העץ שאיננו יודעים אנחנו?
צבי לפידות: ניקח ניסוי, אם נחתוך יד או אוזן או אצבע, נאבד אותה לתמיד, זה בלתי הפיך אבל אם נחתוך ענף של עץ הזית יחורים חדשים יצוצו כי העץ ממשיך לצמוח.
צבי לפידות: אנחנו מפסיקים לצמוח בגיל עשרים אבל עצי הזית ממשיכים לצמוח ולכן, השנים כה רבות.
צבי לפידות: מדובר איפוא, גם בניצנים חדשים ואני אספר לכם כיצד תאי גזע יכולים לשפר את החסינות שלנו ואת השרידות, אנחנו מדברים על אותם תאים שנמצאים במח העצם, כשאנחנו מסתכלים יש לנו פה חתך של העצם ושני סוגים של תאי גזע, האחד יוצר את תאי הדם ואת המערכת החיסונית שלנו, כי תאי הדם יש להם זמן מוגבל, הם מסולקים מן הגוף, אנחנו צריכים תמיד דם חדש, אנחנו צריכים גם לדעת כיצד הדברים מפוקחים כדי לפקח על בריאותנו, מה שאתם רואים איפוא, כאן, בשקופית הזו, זהו חתך בכלי דם , אתם רואים את תאי הדם האדומים ואת תאי הדם הלבנים והם זזים והם נעים ללימפות ולקישורי הלימפה.
צבי לפידות: אם יש זיהום, למשל, אם יש לי חור בעור ונכנס חידק, יש מולקולות אשר מושכות את התאים החיסוניים שלנו כדי לסלק את החיידקים ממקום הפלישה ואנחנו רואים כיצד התאים הלבנים הורסים את החידק.
צבי לפידות: אנחנו רוצים, איפוא, לדעת יותר על תנועתם בגוף כדי שנוכל לדעת יותר מבחינה קלינית, כשאנחנו מפשטים את הדברים, כיצד זזים תאי הגזע, זה כמו לשוט בסירה, אתם רואים משמאל, כאשר ישנו התורן וישנם המפרשים, ואז הסירה מפליגה, היא שטה, ישנם רספטורים אשר מקבלים את המידע ואז ישנה מיגרציה.
צבי לפידות: מצד ימין אתם רואים שאין מפרשים, כשהסירה נמצאת במקומה, הרי שאפשר להפנים את הרספטורים, רות ארנון דיברה על עכברים אנושים וכשאני עשיתי את הפוסט דוקטוראט שלי בקנדה, במונטריאול ,בבית חולים לילדים, שם פיתחנו את העכברים שיכולים להיות מושתלים, הרי מבחינת קלינית תאי גזע מועברים על ידי עירוי דם למחזור, הם מגיעים למח העצם ואז בסופו של דבר הם מגבירים את המערכת החיסונית, וכאשר אנחנו משפרים את השייט הזה כי הרי רק 10% מתאי הגזע מגיעים למח העצם, אם נוכל לשפר את התנועה שלהם נוכל גם לשפר את התוצאה הכימית וזה מה שאנו עושים.
צבי לפידות: אתם רואים פה בתמונה הזו את החתך של מח העצם אצל האדם וסביב תאי הדם, B ו-C, כל הכתמים הכהים הם לאותם חלקים שהם כמו רמזור אשר מושך את התאים.
צבי לפידות: וחשוב איפוא, שתדעו, שאותן מולקולות והקבלים, הרספטורים הם חשובים לא רק לתנועה שלתאי גזע ושל מערכת החיסון אלא ישנו גם כן וירוס קטלני שנקרא HIV שיוצר את האיידס והוא חודר אל המערכת החיסונית באמצעות אותם רספטורים של המולקולות ואז הורס את המערכת החיסונית שלנו.
צבי לפידות: ועוד נקודה חשובה לגבי התנועה של התאים בגוף, לא רק שתאים טובים ונורמאליים אלא גם כן תאים ממאירים יכולים לנוע בגוף כי תאים ממאירים כאשר הם צורכים במקום מקומי אפשר להסיר אותם, מבחינה כירורגית, כאשר יש סרטן שד או סרטן הערמונית אבל, כאשר התאים מתחילים לזוז בתוך הגוף -אותם תאים שהם ממאירים, אי אפשר להוציא אותם באמצעים כירורגיים ואז אם אנחנו מדברים על תאי גזע בתוך המערכת החיסונית שלנו, הם גם כן יכולים לווסת את התנועה של התאים הממאירים והנה אנחנו רואים איך נכנס גם למח העצם ואנחנו רואים כיצד גם כן זה נוצר.
צבי לפידות: בגיל עשרים אמרתי לכם, שאנחנו מפסיקים לצמוח אבל זה לא נכון כי העצמות שלנו ממשיכות לצמוח, ואם אנחנו מפסיקים לצמוח בגיל עשרים והעצמות מממשיכות לצמוח, כיצד איננו צומחים ואיננו מכבידים?
צבי לפידות: אבל הן גם כן מצטמקות, גם וגם.
צבי לפידות: וזה לא הגיוני, למה להצמיח משהו ואחר כך לצמצם אותו, שאלנו את עצמנו, בניה והריסה, בניה והריסה, למה בעצמות האלו יש את אותה מחזוריות ויש לכך מספר סיבות.
צבי לפידות: הראשונה והחשובה ביותר היא שכאשר אנחנו שוברים עצם היא יכולה להירפא וזה בגלל הצמיחה וההרס כי העצם יכולה להירפא, אם שברנו עצם היא תירפא, העצמות שלנו הן גם בנק, הן מאגר של קלציום, ואנחנו צריכים קלציום לכל מיני תופעות בגוף אך גם כן, העצם צומחת והורסת, היא גם כן מבססת את המערכת החיסונית.
צבי לפידות: אתם רואים פה איפוא, את הטקסטורה של עצם, משמאל יש לנו את התאים שנקראים אוסטיאופלאסטים ומצד ימין אנחנו רואים את האפורים האוסטופלאסטיים, ובחלק העליון כל זיהום, כל דלקת שפוגעת במערכת החיסונית מערבת גם כן שינוי בעצם, אתן לכם דוגמא, זה מהרפואה היוונית העתיקה, פציינט לא הרגיש טוב, הקיזו את דמו, כפי שיש אצלנו תרומת דם, לבנק דם, הם לקחו מעט דם, ואז הפציינט הרגיש קצת יותר טוב ואז השאלה היא במה מדובר, אם זה רק פלסצבו, פה בA אנחנו רואים שלושה משולשים שמראים את הדגרדציה של העצם, כי אנחנו רואים שישנם את התהליכים האלה, ב B אנחנו רואים את החתך של תרומת דם, יש הרבה מאד מקומות שהשינוי בעצם מוגבר, כי כאשר העצמות מדרדרות תאי הגזע אשר קשורים לעצם ולא יכולים לנוע ולא להתחלק, כאשר הם משוחררים בגלל הדגרדציה של העצם, הם יכולים לשגשג, לעבור דיפרנציאציה ולאחר שאנחנו תורמים דם אנחנו צריכים דם חדש כדי לתקן.
צבי לפידות: לסיכום, אתם רואים פה את התא הגדול שנראה קצת כמו פיל, זה האוסטאופלאסט, הוא מדרדר את העצם, אנחנו רואים את תאי הגזע בצהוב, והם יכולים גם כן לגייס אותם למחזור הדם, ולכן נפח העצם הוא אינדיקטור טוב של החיסוניות, ברגע שאתה מגיע לגיל חמישים בארץ הזו, אין לך אמינות מבחינת המערכת החיסונית שלך ואז יש זריקה נגד שפעת, וכפי שאתם יודעים, לאחר גיל חמישים, במיוחד כשמדובר בנשים לאחר הבלות, העצמות מדלדלות בגלל האוסטיאופרוזה בגלל הידלדלות הסידן ושני התהליכים קשורים, כאשר העצם דקה מדי, אין דם, החסינות יורדת ולכן אנחנו צריכים את החיסון.
צבי לפידות: באירופה זה גם כך, גם אתם עושים את זה ויש מדינות באירופה שבתקופות אחרות ובגילאים אחרים ולבסוף, אני דיברתי אליכם הרבה על התנועה של תאי הגזע ואיך אנחנו רוצים לגייס אותם לאותו איבר כדי שהוא יוכל לעשות, לתת פתרון למשל, לאחר התקף לב, לאחר שפעת, אותם תאי גזע שאנחנו רוצים להעביר למח העצמות כדי לשפר את תפקודן.
צבי לפידות: פה אתם רואים כלי דם ובתוך העצם, אתם רואים את הדפנות הדקות, הם צריכים להגיע למח העצם, ואנחנו קודם כל רוצים להוביל אותם מחוץ לגוף, אתם רואים את המולקולה שמכוונת את התנועה, ומה שאתם רואים כאן הוא תא אחד, תא גזע של ילוד, ואתם רואים פה מנגנון של תנועה וזה הנושא של המחקר, להעביר את התא לאותו איבר פגום, אתם רואים פה את החץ מימין לשמאל, מולקולה יחידנית, התאים זזים מימין לשמאל, הם מופעלים וכמובן מימין לשמאל (אנחנו פה בכנסת ואנחנו תמיד הולכים מימין לשמאל, ויש כאלה שזזים משמאל לימין) והתנועה של תאי הגזע היא לא כל כך מרשימה, זה כמו דגים מחוץ למים, הם נעים באיטיות.
צבי לפידות: אנחנו נתנו מיתוג לכל אחד מן התאים, הם נעים לאט כי אנחנו שמנו מעצורים ואנחנו לא מאפשרים להם לנוע בדיוק כמו שהם היו רוצים, כדי ללמוד יותר על התנועה שלהם.
צבי לפידות: אם תסתכלו עכשיו תראו שהתאים נעים במהירות הבזק, הנה, ואין לנו אפילו שום בעיות של עומס, אין בעיות תנועה, יש פה אנסטיזציה, וזרם הדם הוא איטי יותר ולכן, אנחנו רואים שהתנועה יכולה להיות עוד יותר מהירה.
צבי לפידות: חלק מן התאים פשוט מזנקים.
צבי לפידות: זו השקופית האחרונה ואני רוצה לסיים את הרצאתי בנימה אישית.
צבי לפידות: חלק מכם יודעים שחיים ויצמן לא היה רק נשיא מכון ויצמן אלא גם נשיאה הראשונה של מדינת ישראל ואתם רואים כאן מימין את הפסל החביב עלי בקמפוס, מבוסס על חזונו של ויצמן, אתם רואים את יונת השלום ואת ענף הזית, אתם רואים את אטום המדע כי כבר ב 1946, אמרו שהמדע יביא שלום לישראל, אך לא אמרו לנו מתי זה יהיה, אך אנחנו מקווים מאד שמר שטרית ועמיתיו יפעלו בנדון וכך הבעיה תבוא על פתרונה.
צבי לפידות: תודה רבה.
דניאל וייס: השאלה של החדשנות.
דניאל וייס: כולם מדברים על חדשנות ואני חיפשתי איזושהי הגדרה לחדשנות.
דניאל וייס: הגדרה אחת היא להפוך רעיונות לפעולות ואני חושב שהייתי רוצה לפתוח את המושב שלנו לדיון עם חברי המושב ועם הקהל, מהי חדשנות?
דניאל וייס: הדבר שאנחנו מדברים עליו כל כך הרבה.
פול א. גומפרס: ראשית, קולגות מכובדות שלי, אני רוצה להודות לכם בשם הפרלמנט הליטווני, אני רוצה להודות לכם על ההזדמנות להיות אתכם, להיות בקרב מדענים ידועי שם ופוליטיקאים מכובדים.
פול א. גומפרס: אני לא אתן את ההגדרה של חדשנות אבל אני רוצה להדגיש את ההיבט שלא נגעו בו עדיין כאן, שאלת האם יכולה להיות יותר מדי חדשנות וזה לא ייתכן מכיוון שאנחנו צריכים לחנך אנשים כדי שיבינו מהי חדשנות ולגרות את המח שלהם על מנת שירצו לבחור בתחומי המדע והחדשנות.
פול א. גומפרס: אגע בהיבט של החשיבות של הכנסת רעיונות המדע והחדשנות בקרב ילדים, בקרב אנשים צעירים, לגדל אותם כמדענים לעתיד, וכיון שהמקצוע של המדען הוא מקצוע קשה, מתיש, יש צורך בהרבה חוזקה אינטלקטואלית.
פול א. גומפרס: בחברה שלנו הגלובאלית זה לא כל כך פופולרי להיות מדען, הרבה יותר פופולרי להיות דוגמנית, שחקן, פוליטיקאי, איש עסקים אבל, אנחנו יודעים שהקידמה של כל חברה מתחילה ברעיונות.
פול א. גומפרס: בבתי הספר, באוניברסיטאות, המורים, הפרופסורים, צריכים לעורר את הענין בקרב הילדים כדי שיהיו לנו יותר מדענים, לגדל אותם שיהיו עצמאים בחשיבתם, לא מודאגים מדי, או נתונים תחת השפעות של מערכות דתיות או סטריאוטיפים שונים שמדגישים את ההבדלים החברתיים בין אשה לגבר, בליטווניה יש אולם התעמלות באוניברסיטה שבו תלמידים, לפני שהם נכנסים לאוניברסיטה, יודעים, שמדובר פה במקצוע, אוניברסיטת וילנס מארגנת תכניות מיוחדות לתלמידים המצטיינים המתעניינים במחקר ובחדשנות ואני שוב מדגישה, הגידול של החברה, הצמיחה של החברה מתילה בצמיחה האינטלקטואלית של ילדים ואנשים צעירים, תודה.
דניאל וייס: שאלה נוספת שאנחנו צריכים לעלות -כיוון שמדובר פה בחדשנות אקדמית, היא כיצד אפשר אכן לעודד בקרב האקדמיה את החדשנות ואת החשיבה על מסחריות של אותה החדשנות.
דניאל וייס: הרבה פרופסורים רואים את התפקיד שלהם כתפקיד שהסתיים כשהם פירסמו מחקר ואילו אנחנו צריכים לפתח את הצד המסחרי של הדברים.
דניאל וייס: כיצד ניתן לעשות זאת?
דניאל וייס: אין לנו תשובה כמובן.
מאיר שטרית: אחת הבעיות הגדולות בעיקר של הביומד היא המעבר, תקופת המעבר, פירוש הדבר לנסות לעבור מן המחקר הבסיס למחקר הישומי, ובשלב הזה אני מרגיש שהבעיה הגדולה שאנחנו מתמודדים אתה בישראל היא שתקופת המעבר, כמות הכסף שמוקדשת לתחום הזה היא מאד קטנה ולכן, הרבה חוקרים שמצליחים אולי מאד בחלק הבסיסי שהם עושים באוניברסיטאות, לפעמים יש להם מעט מאד, או מוכרים אותם עבור כסף מועט ביותר לחברות חיצוניות והחברות עושות רווח על גבם.
מאיר שטרית: אני חושב, ואולי דיברנו על זה בבריסל עם יוריקה, זה לא קרה בזמן הנשיאות שלנו אבל אולי נעביר את האתגר לנשיאות של הונגריה בשנה הבאה אני חושב שיוריקה צריכה לחשוב על אפשרות להקצות כספים כדי לממן את תקופת המעבר בין מחקר למסחריות.
מאיר שטרית: כפי שפרופ' ארנון תיארה, מן השלב הראשון שנעשה במכון ויצמן ובאוניברסיטאות ועד שזה הגיע למשהו יישומי, להמצאה יישומית, השלב הזה לא ממומן על ידי הממשלה, ישמעט מאד מימון ושם, יש שם כסף קטן, אנחנו מדברים על יוריקה על הקצאה של 1.2 מיליארד דולר.
מאיר שטרית: אולי אפשר ליצור אפשרות בסיסית למחקר במיוחד בהרבה מוסדות מחקר באירופה ובישראל כדי לעשות את המעבר הזה, את שלב המעבר ממחקר ליישום, ולאחר מכן ליישם את זה בשוק וזה יכול כמובן להכניס כסף לשוק.
מאיר שטרית: זה אתגר שלפי דעתי יוריקה צריכה לתת עליו את הדעת.
מאיר שטרית: לדעתי זה יכול ממש לעשות מהפיכה בתחום הביומד, האם מישהו ירצה להגיב כאן.
אלזה מייי בוטן: אני חברת פרלמנט, מייצגת את נורבגיה והייתי רוצה להודות לכם בתחילה על ההזמנה ואני חושבת שהרבה דברים מעניינים נאמרו היום אבל בנורבגיה אין מחסור בכסף, המחוייבות של נורבגיה לחדשנות בתעשיה היא לא קשורה רק להגדלת היעילות אלא מדובר גם על הפחתת פליטות של גזי חממה, טיפול בבעיות האקלים הגלובליות, זה נושא של תרומה לטיפול בפליטות הגז ולכן יש פה פעילות אקטיבית למימון של דרכים חדשות לשלוט בפליטה של הגזים ולכן אנחנו מקצים כל כך הרבה מימון ציבורי לפרויקטים שיפתחו טכנולוגיות מתאימות.
אלזה מייי בוטן: גישה מסורתית אחת היא לעבוד עם מספר קשרים, ביחד עם הסקטור הציבורי.
אלזה מייי בוטן: בתחום החדשנות, המחשבה הטכנולוגית והפחתת פליטת גזי החממה, בנורבגיה מנסים לעשות שימוש במחקר תעשייתי כדי להיות תמיד צעד אחד קדימה מאשר לפגר מאחור ואולי זו אחת התשובות לשאלה הראשונה כיון שאנחנו חייבים להיות פרו אקטיביים, אנחנו חייבי להיות בחזית אם אנחנו רוצים למצוא איזשהו משאב לחדשנות.
אלזה מייי בוטן: תודה רבה.
דניאל וייס: הייתי רוצה להזכיר שבתחום שלי, של הנדסה אווירית, יש לנו עשרה שלבים של מוכנות טכנולוגית, האוניברסיטה עוברת משלב ראשון עד שלש, התעשיה מתחילה בשלב השביעי ובין שלש לשבע אנחנו קוראים לזה עמק הבכא, כביכול, או עמק המוות, אנחנו צריכים לזכור את הפער הזה, את אותו הואדי הזה, את אותו העמק הזה, הבעייתי, כדי המעבר בין שלבים שלש ושבע יהיה הרבה יותר קל.
דניאל וייס: יש לנו שתי דקות נוספות ולכן, משהו ששמע עד עכשיו שאלות לגבי תאי גזע, לגבי תרופות.
סרגיי ארשוב: תודה רבה.
סרגיי ארשוב: אני מגיע משבדיה, חבר הפרלמנט, הרבה מהדיון קשור לכסף, כמה כסף אפשר לתת לחדשנות והתהליך שקשור בכך.