GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריק בכר: יש טוקבק שפגע בך?
אריק בכר: אתה לוחץ על כפתור בעמוד הבית, אומר חבר'ה, טוקבק מספר 458 מדבר עלי.
אריק בכר: אני מבקש שתסירו כי הוא לא נכון.
אריק בכר: תוך זמן קצר מאוד הוא יוסר.
אריק בכר: אם לא, אז יש לך את כל הדרכים האחרות.
אריק בכר: אבל צריך לנסות.
אריק בכר: זה גם יקל על מערכת המשפט, אני מעריך, משום שהאתרים לא ירצו להתחיל לבדוק כן נכון, האיש שהוא כתב עליו שהוא מרושע או לא.
אריק בכר: פשוט יסירו את זה.
אריק בכר: כדי לעודד את הדבר הזה, החוק צריך ליצור איזה שהיא הבדלה כזו או אחרת שתגיד, אם אתה מקבל את הכללים האלו תחת חסות מועצת העיתונות ואיגוד האינטרנט, אתה פטור מאחריות לעניין הזה, אם אתה אכן ממלא אחר ההוראות.
רועי גולדשמידט: חוק אחריות אתרי האינטרנט זה חוק אחר.
רועי גולדשמידט: זה גם נידון בוועדה הזו אבל זה חוק אחר.
הילה דוידוביץ': אתם נכנסים פה לאיזה מטריה של אחריות גם של הספקים, ספרי שירות ואנחנו בהצעת החוק הזו במכוון החלטנו שאנחנו לא מתעסקים באחריות של הספקים ומה החובות המוטלות עליהם.
הילה דוידוביץ': יש קשר אמנם בין הדברים, אבל הוא לא הכרחי.
הילה דוידוביץ': זה שאדם ביצע עוולה של לשון הרע למשל בטוקבק, האחריות שהיא גוררת, היא לא קשורה לזה שהאתר החליט להסיר או לא.
הילה דוידוביץ': מספיק שהטוקבק היה חמש דקות, עשוי היה להיגרם איזה שהוא נזק ואני לא חושבת שאם האתר יסיר אותו אחרי רבע שעה, זה משנה מהאחריות של אותו אדם שביצע את העוולה.
מאיר שטרית: חברים, גמרנו את סעיף ההגדרות להוציא שינוי אחד שחיים הציע, שבמקום ש"הועלה" יהיה כתוב "שפורסם".
עידו בן-יצחק: והפרת זכות קניין רוחני, שהוא רשאי להגיש תביעה.
חיים רביה: שהוא רשאי לתבוע כדין בגינה.
חיים רביה: יש לי עוד הערה אחת אדוני להגדרת שירות אירוח.
חיים רביה: זה הגדרה שמדברת בחלופה השנייה בהצגה באתר אינטרנט, שזה מונח מאוד מצומצם.
חיים רביה: פרסומים משמיצים יכולים להיות לא רק באתרי אינטרנט.
חיים רביה: הם יכולים להיות בפורומים, בצ'אטים וכיוצא בזה.
חיים רביה: מה שאנחנו מציעים אדוני, שיאמר בפשטות בחלופה השנייה, פרסום או העמדה לרשות הציבור של מידע ברשת תקשורת אלקטרונית, לעניין זה פרסום כמשמעו בחוק איסור לשון הרע והעמדה לרשות הציבור כמשמעה בחוק זכות יוצרים.
מאיר שטרית: אפשר לוותר על העמדה לשירות הציבור, רק את החלק הראשון.
הדס אגמון: כן, פרסום נראה לנו קולע.
חיים רביה: אז אם כך, לא להגביל פרסום למשמעותו בחוק לשון הרע.
חיים רביה: פרסום של מידע ברשת תקשורת אלקטרונית.
מאיר שטרית: הם מקבלים את העניין של המלה "פרסום", לא "העמדה לרשות הציבור".
מאיר שטרית: אנחנו עוברים לסעיף 2.
מאיר שטרית: סעיף 1 מאושר עם התיקונים.
עידו בן-יצחק: חובת סודיות 2.
עידו בן-יצחק: ספק שירות לא יגלה פרטי מידע אודות מנוי שלו ומידע שיש בו כדי לזהותו, אלא אם כן המנוי נתן לכך הסכמה מדעת או אם ספק השירות נדרש לכך לפי הוראות כל דין או לפי צו של בית משפט.
חיים רביה: אדוני, בשם אקו"ם, אקו"ם מתנגדת לחובת הסודיות הזו.
חיים רביה: היא חושבת שהיא רחבה ובלתי נחוצה.
חיים רביה: אני אבהיר.
חיים רביה: יש נסיבות שבהן קיימת כבר בחוק הוראת סודיות, לדוגמא, יש חובת סודיות על ספקי גישה לאינטרנט מכוח הוראה מפורשת של חוק התקשורת בזק ושידורים.
חיים רביה: בהקשרים אחרים אין מקום ליצור חובת סודיות יש מאין.
חיים רביה: אדגים כמה אבסורדים שנוצרים מזה.
חיים רביה: לדוגמא, ספק שירות אחסון זמני חייב לפתע פתאום חובת סודיות לתאגיד שמשתמש בשירותיו.
חיים רביה: מדוע ולמה?
חיים רביה: כי חובת הסודיות כאן איננה מוגבלת.
חיים רביה: אני מניח שהכוונה היתה לחובת סודיות במקרים מאוד מסוימים שבהם יש אינטרס מובהק של חופש הביטוי, לדוגמא פרסום תגובונים אנונימיים.
חיים רביה: אני רוצה להזכיר שגם בנסיבות האלה כשאדם משתמש באתר אינטרנט, הוא יודע בעליל מה מדיניות הפרסום שלו, מה מידת מדיניות שמירת הפרטיות שלו, מפני שהדברים מתפרסמים באתר בצורה מפורשת.
חיים רביה: אני לא רואה סיבה למה לדוגמא אתר שמפיץ קבצים בצורה בלתי חוקית, יהיה חייב חובת סודיות כלפי מי שהעלה את הקבצים האלה אליו?
חיים רביה: זו סוגיה מאוד כבדת משקל.
חיים רביה: אני חושב שמשרד המשפטים הזדרז להטיל חובת סודיות כאן מבלי להבין נכון מה הוא עושה.
חיים רביה: למה שאתר כזה יגן, יהיה חייב בחובת סודיות כלפי מי שמשתמשים בפלטפורמה שלו להפר זכויות יוצרים?
חיים רביה: אדרבא, יסביר השוק את עצמו.
חיים רביה: סבר מישהו שנפגעה זכותו לפרטיות בכך שאתר מסר את פרטיו בלי צורך בצו משפטי, יתבע את האתר הזה, יפרסם את הדברים ברבים כך שאנשים לא ימשיכו להשתמש בזה וכיוצא בזה.
חיים רביה: הסעיף הזה הוא פטרנליסטי, הוא מזיק והוא לא נכון.
ליאת גלזר: אני אגיד, ואולי חברותיי ירצו להשלים.
ליאת גלזר: אני חושבת, חיים, שזה לא נכון שהסעיף יוצר חובת סודיות יש מאין שלא קיימת בשום מקום אחר.
ליאת גלזר: פסק הדין שבעקבותיו הובא תזכיר החוק, קבע במפורש שקיימת היום זכות חוקתית לאנונימיות, והסעיף הזה נועד לתת איזה שהוא ביטוי קצת יותר קונקרטי לזכות הזאת.
ליאת גלזר: זו לא המצאה יש מאין.
ליאת גלזר: נגיד שיש אתר שהוא ממש בסדר ויש לו מדיניות פרטיות והמדיניות פרטיות שלו אכן מספקת לגולש גילוי מלא על כל השימושים שעושים במידע שלו ועל כל הדרכים הנסתרות שאוספים בו מידע, עדיין להגיד שאנשים קוראים את זה והם מודעים לזה, זה בהחלט לא המצב, מה עוד שנעשה מחקר שאתה בטח מכיר אותו, שהרבה מאוד מהאתרים בישראל בכלל לא ממלאים אחר הוראות החוק ואין להם מדיניות פרטיות.
חיים רביה: זה מה שאמר המחקר, אבל תסבירי לי למה אדם שמפיץ שלא כדין שירים ברשת תקשורת אלקטרונית, צריך ליהנות מחובת סודיות?
קריאה: בית משפט יחליט.
חיים רביה: למה אני צריך ללכת לבית משפט בהקשר הזה?
חיים רביה: למה חייבים להשית חובת סודיות כאן מכוח חוק?
מאיר שטרית: זה מאותה סיבה שאנחנו אמרנו קודם, שאנחנו לא רוצים לפנות לבית משפט כדי לקבל את האי.פי.
חיים רביה: במילים אחרות, התוצאה תהיה שדינך כדין מי שעיוול בעולם הפיזי וזהותו ידועה.
חיים רביה: זה המקסימום שייגרם.
מאיר שטרית: חיים, עמדתכם ברורה אבל לא מתקבלת.
אייל פרייס: אייל פרייס, פדרציה לתקליטים.
אייל פרייס: אני מצטרף לדעתו של עו"ד חיים רביה בכל הכבוד.
אייל פרייס: אני חושב שצריך לעשות אבחנה בסיסית פה בין הוצאת לשון הרע לבין הפרת זכויות יוצרים.
אייל פרייס: אלה הם שני עולמים שונים לגמרי שהסיבה היחידה שמתאחדים פה בהצעת החוק הזו יחדיו, זה משום ששניהם דברים שקורים ברשת האינטרנט.
אייל פרייס: זאת הסיבה היחידה, אבל המדיניות מאחורי דיני זכויות היוצרים ודיני הקניין הרוחני ודיני לשון הרע, הם שונים לגמרי.
אייל פרייס: פה אנחנו מדברים על פגיעה בשם טוב, ופה אנחנו מדברים על פגיעה בזכויות קניין.
אייל פרייס: אין במשפט הישראלי הוראת סודיות במקרה של פגיעת זכויות קניין.
אייל פרייס: אני אתחיל מהדבר הבסיסי והאלמנטרי רק בדוגמא יום יומית.
אייל פרייס: כשמישהו פוגע ברכב שלי, בנכס הקנייני שלי ברחוב ואני מבקש ממנו להזדהות, אין הוראה בחוק שאומרת, קודם תלך לבית המשפט, תוכיח שאני אשם בתאונה ורק אם אני אשם בתאונה, אז אני אחשוף את הפרטים שלי.
אייל פרייס: זה לא עובד ככה.
אייל פרייס: לפי החוק הישראלי אפילו לא צריך ללכת לבית המשפט כדי לבקש לחשוף אותו.
זבולון אורלב: הנמשל אינו דומה למשל, כי אנחנו בכל זאת רוצים לשמור על הערך של האנונימיות, של הזירה, שאנשים יוכלו להתבטא.
אייל פרייס: בדיני זכויות יוצרים אנחנו מדברים על פגיעה בנכס קנייני.
אייל פרייס: אני לא צריך ללכת לבית המשפט ולבקש רשות לחשוף את פרטיו של בעל האוטו.
מאיר שטרית: החוק הזה לא בא לפתור כל את הבעיות של קניין רוחני והוא חל לפי חוק זכויות קניין רוחני.
מאיר שטרית: בשביל זה יש חוקים לקניין רוחני, חוקים להגנה על זכויות יוצרים.
מאיר שטרית: אפשר להרחיב את החוקים האלה ולטפל בדברים.
מאיר שטרית: החוק הזה ישפר את המצב של בעלי זכויות היוצרים בתוך רשת האינטרנט.
מאיר שטרית: הוא לא יפתור את כל הבעיות שלכם.
מאיר שטרית: הוא לא נועד לעשות את זה.
מאיר שטרית: לכן אמרתי, העמדה של חיים מובנת, גם שלך, אבל לא מתקבלת.
הילה דוידוביץ': אני רוצה שנייה להתייחס.
הילה דוידוביץ': זו שאלה שהיא גם שאלת מדיניות ושאלה ערכית כלשהי, אם יש טעם להבדיל בין שני העולמות האלו או לא.
הילה דוידוביץ': אנחנו דיברנו עליה אצלנו וזו המדיניות שלנו וההחלטה שלנו.
הילה דוידוביץ': אנחנו מודעים לכך שיש אולי הבדלים והתבלטנו אם יש צורך להפריד או לא, והמסקנה שלנו היתה בסופו של דבר שאין טעם לאבחנה כמו שאתה מציע.
מאיר שטרית: יהונתן.
יהונתן קלינגר: שני דברים, הראשון וקטן יותר זה הסייפא של המשפט הראשון, שזה לגלות כל מידע שיש בו כדי לזהותו.
יהונתן קלינגר: אני לא בטוח שמידע שאין בו כדי לזהותו, לא ראוי גם שתהיה כלפיו חובת סודיות, כי תחשוב על ספק שירות כמו קופת חולים כללית שיש לה אתר אינטרנט ויש בה הרבה מידע רפואי ולמרות שיש לה חובות בדין של סודיות רפואית, לגבי אתר האינטרנט ונתונים סטטיסטיים כמו כמה אנשים הזמינו תור לרופא מסוג מסוים, או איפה נמצאים אנשים כאלה, אין לה פתאום חובת סודיות כי המידע, הוא לא שיש בו כדי לזהותו.
יהונתן קלינגר: הערה שנייה לגבי סעיף 3.
יהונתן קלינגר: סעיף 3 לא נכנס בתוך המסננת של סעיף 2, כי אתם אומרים, מידע שאין עליו חובת סודיות בעצם, הוא מידע שאוטומטית יש פנייה ומפרסמים אותו, וזה מידע שאמור להיות מידע שאין בו כדי לזהותו.
יהונתן קלינגר: הבעיה שבמידע שנכנס ב-3, יש בו כדי לזהות.
יהונתן קלינגר: אז בדיוק פה הבעיה של המילים שאין בו כדי לזהותו, אלא אם הסעיף הזה יגבר על הוראות סעיף 2 ויגיד שהספק בסעיף 3 לא יעביר מידע שיש בו כדי לזהותו.
הדס אגמון: ביחס לחובת הסודיות אמרנו, אנחנו חושבים שיש מקום לעגן בו חובת סודיות מפורשת בגלל שאחר כך אנחנו יוצרים חריג משמעותי, אבל אנחנו לא חושבים שפה נעגן את חובת הסודיות של מידע רפואי או חובת סודיות שהיא חורגת מכלל ההקשר של החוק הזה.
הדס אגמון: לגבי סעיף 3, נכון, הכוונה שלנו היא שהמסירה שתתאפשר היא של מידע שהוא לא מידע שיש בו אפשרות לזהות וזה קשור לדיון של קודם, של ההגדרה ושל הסיפור של האי.
הדס אגמון: פי, שיכול להיות שאפשר לזהות.
הדס אגמון: זה חוזר לדיון, האם צריך בכל מקרה הליך שיפוטי או שאפשר לייצר איזה שהוא נתיב שהוא נתיב מזורז שנמסר בו מידע שמקדם אותנו שלב אחד הלאה.
הדס אגמון: אנחנו מחכים להגדרה הגואלת.
יהונתן קלינגר: אז אני אשמח לשבת איתך על זה אחר כך.
יהונתן קלינגר: אני רק רוצה להגיד לגבי מה שנקרא נתוני תעבורה, שהיה לא מזמן מחקר של ארגון E.F.F בנוגע למה שנקרא user agent, שזה איזה שהיא חותמת של כל דפדפן בעיר שאומרת מה מערכת ההפעלה שיש לבן אדם, מה הרזולוציה של המסך, איזה דפדפן הוא משתמש, איזה פונטים יש לו על המחשב.
יהונתן קלינגר: זה משהו שכל אתר שגולשים אליו, מקבל.
יהונתן קלינגר: הם מצאו שב-84% מהמקרים, המידע הזה הוא ייחודי.
יהונתן קלינגר: כלומר, הוא מידע שיש בו כדי לזהות והוא כן נכנס בהגדרה שלכם, של נתוני תעבורה בסופו של דבר.
מאיר שטרית: עוד הערות לסעיף 2?
אייל פרייס: רציתי לשאול שאלה.
אייל פרייס: האם בעקבות חובת הסודיות החדשה בדין הישראלי, התקדימית שהסעיף הזה, סעיף 2 מטיל, האם בכוונתם גם במסגרת הליכי החקיקה להפוך לסודי את כל פרטי בעלי האתרים ברשת האינטרנט בישראל?
אייל פרייס: הסעיף הזה מדבר על סודיות שמתייחסת למה?
אייל פרייס: רק באותם מקרים שהמידע איננו ידוע.
אייל פרייס: מתי המידע לגבי מי שהעלה את התוכן איננו ידוע?
אייל פרייס: כאשר אין לו אתר והוא נזקק לשירותים של ספק מידע כדי להיכנס לתוך רשת האינטרנט, אבל אין לו www עם אתר, עם פרטים, עם שם של בעל מתחם שנרשם אצל איגוד האינטרנט הישראלי.
אייל פרייס: אז שאלתי היא האם באמת הקריטריון המהותי בחוק הישראלי, האם הפרסום ברשת יהיה אנונימי או לא, יהיה פועל יוצא של העניין הטכנולוגי הזה, של איך הוא בחר להיכנס.
אייל פרייס: לפי ההיגיון הזה מקפחים את כל בעלי האתרים שגם כן רוצים לשמור על אנונימיות.
אייל פרייס: אולי מחר יגידו לאיגוד האינטרנט הישראלי שיפסיק לפרסם את כל פרטיהם של בעלי האתרים ברשת האינטרנט כדי גם לתת להם אנונימיות.
מאיר שטרית: בסעיף כתוב: "אלא אם כן המנוי נתן לכך הסכמה מדעת".
מאיר שטרית: זאת אומרת, בעלי אתר ה אינטרנט מעוניינים להפיץ את שמם.
אייל פרייס: לא, בעלי האינטרנט אינם מעוניינים להפיץ את פרטיהם.
אייל פרייס: כל מי שרוצה לרשום שם מתחם באינטרנט, אם אני רוצה להקים אתר שנקרא www.eyalprise.co.il , אני חייב לרשום באיגוד האינטרנט הישראלי את הפרטים שלי ולגלות אותם.
אייל פרייס: אז אם אני מעלה עכשיו את השירים הגנובים שלי לתוך האתר שלי, אז פה הפרטים שלי ידועים, אבל אם אני מעלה את זה במסגרת איזה שהוא פורום אצל ספק שירותי אירוח, אז פה יש הוראת סודיות.
אייל פרייס: אז השאלה אם אין פה קיפוח.
מאיר שטרית: החוק עושה שני דברים, הוא נותן לך אפשרות לקבל את האי.
מאיר שטרית: פי של אותו בן אדם, ואתה דרך האי.
מאיר שטרית: פי יכול להגיע אליו.
אייל פרייס: הפרטים שלי, כאשר יש לי אתר אינטרנט שאני מעלה את השירים הגנובים אליו, ידועים.
אייל פרייס: אני לא יכול לדעת כאשר מישהו מעלה את השירים הגנובים האלה לתוך פורום.
מאיר שטרית: אתה יכול דרך האי.
מאיר שטרית: פי.
אייל פרייס: לא, אני לא יכול כי סעיף 2 מדבר על סודיות.
מאיר שטרית: זה לא פותר את האיש מאחריות.
מאיר שטרית: תראה, מה החוק הזה עושה?
מאיר שטרית: הוא אומר, אדם שמעוול, גורם לפגיעה בשמך הטוב, גונב שירים או סרטים, שם אותם באתר שלו, אתה יכול לבקש את האי.
מאיר שטרית: פי שלו ואתה יכול להגיע אליו, אז מה הבעיה?
אייל פרייס: אני טוען שאנחנו יוצרים פה סלקטיביות בסודיות.
מאיר שטרית: כי אנשים אחרים מפרסמים מדעת.
מאיר שטרית: אתה רוצה לרשום אתר אינטרנט, אתה חייב לתת את הפרטים שלך לאיגוד האינטרנט.
יהונתן קלינגר: באיגוד האינטרנט כן, אם אתה קונה co.il, אבל בחוץ לארץ יש אפשרות של דומיין by proxy , שאתה קונה בעצם אתר אינטרנט ויש לך שירות שהמטרה שלו היא לשמור את הזהות שלך לטפל בפניות שיש לאתר.
יהונתן קלינגר: הרבה מאוד אתרים פוליטיים, אתרי מחאה שקמים ולא רוצים שידעו מי עומד מאחוריהם, כי אם יגלו לדוגמא, זה יפגע בלגיטימיות של המחאה, רוצים להירשם אנונימית והם יכולים.
יהונתן קלינגר: במצב כזה אז כן.
יהונתן קלינגר: הם לא נתנו את ההסכמה המפורשת.
אייל פרייס: השאלה היא אבל לפני שפונים לבית המשפט האם המידע הזה גלוי או לא, ומה שאני אומר הוא, שבעצם יוצרים פה סלקטיביות בסודיות.
אייל פרייס: אם אני בוחר את השירים שאני מעלה לרשת ללא רשות, אם אני בוחר להעלות אותם באתר אינטרנט - - -
אייל פרייס: אבל מה ההיגיון בדבר הזה?
קריאה: בגלל שיש צד שני של המטבע.
חיים רביה: יש לי שתי הערות גם בהנחה שחובת הסודיות נשארת על כנה.
חיים רביה: האחת היא שסעיף 2 סותר את סעיף 3.
חיים רביה: יש סתירה בסעיף 2, כאשר הוא אוסר לגלות מידע שיש בו כדי לזהות, מצד אחד, ומצד שני סעיף 3 אומר שנתון מזהה אפשר לזהות.
חיים רביה: אז המילים "או מידע שיש בו כדי לזהות" צריכים להימחק מסעיף 2, שאם לא כן סעיף 2 סותר את סעיף 3.
חיים רביה: דבר נוסף ברשות
חיים רביה: כם רבותיי, ישנה כאן דרישה להסכמה מדעת.
חיים רביה: בכך חובת הסודיות הזו שונה מחובת הסודיות של הממשלה, של משרד המשפטים עצמו שהיתה בהצעת חוק מסחר אלקטרוני, שם היתה דרישה להסכמה בלבד.
חיים רביה: מה היא הסכמה מדעת?
חיים רביה: זו הסכמה שנזכרת בחוק זכויות החולה ובחוק הגנת הפרטיות, וזו הסכמה שצריך לטרוח הרבה כדי להשיג אותה.
חיים רביה: צריך לזכור שבמרבית הסיטואציות, לדוגמא בסיטואציה של טוקבקיסט שמפרסם באתר אינטרנט כלשהו, אי אפשר יהיה לקבל הסכמה מדעת.
חיים רביה: לכן בעצם הסעיף הזה מטיל חובת סודיות מוחלטת במרבית המקרים.
חיים רביה: הדרך לפתור את זה, אלא אם כן המנוי נתן לך הסכמה.
חיים רביה: המילים "מדעת" צריכות להימחק.
הילה דוידוביץ': כשמישהו מסמן, אני מאשר - - -
חיים רביה: כשמישהו כותב אני מאשר, זה מבחינתכם לא הסכמה?
הילה דוידוביץ': בהקשר הזה זה הסכמה.
חיים רביה: אז רבותיי, מה שאתם אומרים הוא שאי אפשר לקבל הסכמה במרבית הסיטואציות ברשת האינטרנט.
חיים רביה: נקודה.
חיים רביה: שזה יהיה ברור גם לחברי הכנסת.
חיים רביה: אתם רוצים ליצור חובת סודיות מוחלטת.
ליאת גלזר: חיים, אנחנו רוצים כשכגולש גולש באינטרנט, נוכח העובדה שאנחנו חושבים שהזכות שלו להתבטא באופן חופשי ובצורה אנונימית היא זכות חשובה, אנחנו לא רוצים שהוא יוותר על הזכות שלו, שהוא יוותר על האנונימיות שלו.
חיים רביה: אתם רואים לנגד עיניכם טוקבקיסטים אנונימיים שבאפן אנונימי אומרים דברי אלוהים חיים ועליהם אתם רוצים להגן, אבל היריעה של החוק הזה היא לעין ערוך רחבה יותר, ואתם מגנים על אנשים.
זבולון אורלב: אנחנו לא מגנים, אנחנו מאפשרים לך בשונה מהמצב הקיים היום, שאין בסיס משפטי לתבוע את החשיפה של מי שמעוול לך וגונב לך את זכויות הקניין, אנחנו הולכים לעשות הסדרה שכן תוכל לעשות.
זבולון אורלב: צריך פה את האיזונים.
זבולון אורלב: צריכים מערכת איזונים, שרוצים לתבוע את הטוקבקיסט ולא את האתר.
זבולון אורלב: יש כאן מערכת איזונים מסוימת.
זבולון אורלב: אתה רואה רק צד אחד של המטבע.
זבולון אורלב: אנחנו אחראים גם על חופש הביטוי ורוצים להשאיר את הזירה הזאת כזירה ציבורית שהיא חשובה מאוד.
זבולון אורלב: מצד שני, שהיא לא תהווה חסינות כנגד פגיעה בזכויות שונות שהחוק מדבר עליהם.
זבולון אורלב: אבל שוב, הדברים שלך נשמעו.
זבולון אורלב: הוא לא קיבל את עמדתך.
זבולון אורלב: גם אני לא קיבלתי את עמדתך.
זבולון אורלב: משרד המשפטים לא קיבל את עמדתך.
מאיר שטרית: סעיף 3.
עידו בן-יצחק: אין סתירה בין סעיף 2 לסעיף 3.
עידו בן-יצחק: סעיף 2 אומר, "או אם ספק השירות נדרש לכך לפי הוראות כל דין", וסעיף 3 הוא דין.
עידו בן-יצחק: 3.
עידו בן-יצחק: דרישת נתון מזהה פנה מבקש לספק השירות שבאמצעותו הועלה או הופץ התוכן האמור לשם קבלת הנתון המזהה במועד הפצת התוכן האמור, ימסור לו הספק את הנתון המזדהה ככל שהוא מצוי ברשותו.
חיים רביה: אז מה מוסיפים המילים "או מידע שיש בו כדי לזהותו?
חיים רביה: "
ירון חנין: קודם כל פה אמרתם איזונים.
ירון חנין: בסעיף הזה אין שום איזונים.
ירון חנין: כאן אין פתאום פרטיות, אין כלום.
ירון חנין: ברגע שאדם חושב שהוא נפגע או רוצה להתנקם באיזה גולש שפרסם, הוא פונה לאתר האינטרנט, תן לי את האי.
ירון חנין: פי והוא מקבל אי.פי.
ירון חנין: אין פה שום בחינה.
ירון חנין: ברגע שאני מקבל אי.
ירון חנין: פי, אם אני אדם שקצת מבין במחשבים, אני יכול להגיע לאדם.
ירון חנין: זה הרעיון?
ירון חנין: איפה האיזון?
מאיר שטרית: אדם שהשמיץ אותי או אותך.
ירון חנין: אבל מי קובע אם זה השמיץ?
מאיר שטרית: אני קובע.
מאיר שטרית: אני מרגיש נפגע, זכותי לתבוע את הבן אדם הזה.
שירלי שנירמן: שירלי שנירמן מתפוז אנשים, אתר תפוז.
שירלי שנירמן: תראה, יש איזה שהיא חלוקה שהחוק עושה בין קבלת כתובות אי.
שירלי שנירמן: פי וכדומה לבין המשך ההליך שאמור להתבצע בבית המשפט.
שירלי שנירמן: אם מקבלים את ההנחה שצריך להגיע בסופו של דבר לבית משפט כדי לחשוף את זהותו של בן אדם, זאת אומרת שהבנו שיש ערך לאנונימיות ואנחנו מנסים לכבד אותו.
שירלי שנירמן: ברגע שאתה משאיר לשיקול דעתו של מי שרואה את עצמו נפגע לפנות לאתר ולבקש את פרטי האי.
שירלי שנירמן: פי, חיסלת את כל הצורך בהליך משפטי לאחר מכן, מה גם שיש נתונים שהם הרבה מעבר לאי.פי.
שירלי שנירמן: יש נתונים שהם בגלישה סלולארית, מספרי טלפון.
מאיר שטרית: זה לא מתבקש פה.
שירלי שנירמן: זה בהחלט עונה על ההגדרה.
מאיר שטרית: חברים תראו, אנחנו פותחים פה דיון רחב שיש מקום לדיון.
מאיר שטרית: אני לא יכול להספיק אותו כיוון שאנחנו צריכים לסיים את הישיבה.
מאיר שטרית: ב-11 מתחילה המליאה, לכן אנחנו לא יכולים להמשיך את הישיבה היום.
מאיר שטרית: אישרנו עד עכשיו את סעיפים 1 ו-2.
מאיר שטרית: אני מפסיק את הישיבה.
מאיר שטרית: אנחנו נעשה ישיבה נוספת בפגרה במטרה לקדם את החוק כך שלקראת אחרי הפגרה בעזרת השם, נוכל להביא את החוק בקריאה ראשונה.
מאיר שטרית: חברים, נקבע פגישה בפגרה כדי להשלים את הדיון בהצעת החוק הזו.
מאיר שטרית: נקבע פגישה נוספת של הוועדה בפגרה ונקווה שנוכל להשלים את הישיבה.
מאיר שטרית: אני מודה לכם על ההשתתפות.
מאיר שטרית: אני פותח את הישיבה, הדיון היום הוא בתקנות שמשרד המשפטים החיל בהתאם לחוק חתימה אלקטרונית, התשס"א-2001.
מאיר שטרית: כפי שאני מתרשם פה התקנה, התקנות, שהוא מתקין הן נוגעות רק לסעיפים שמסומנים פה, ואני קצת לא מבין מדוע רק לסעיפים הללו.
מאיר שטרית: כי כפי שיובל אומר, שיש המון סעיפים אחרים שבהם שר המשפטים, כתוב אומנם, "רשאי להתקין תקנות", הוא צריך להתקין תקנות, אז למה הוא מתקין בעצם?
הילה דוידוביץ': אז כרגע מה שאנחנו.
הילה דוידוביץ': : רק תציגי את עצמך לפרוטוקול.
הילה דוידוביץ': כרגע מונחות על שולחן הוועדה תקנות מכוח תיקון מספר 2, שעוסקות ברישום, תנאים ודרישות טכניות מגורם מאשר, שהוא המדינה או תאגיד שהוקם לפי חוק, על מנת שיוכל להירשם במרשם גורמים מאשרים, כפי שתיקון מספר 2 אפשר זאת.
הילה דוידוביץ': כרגע מונח הסט הזה של התקנות, כי עשינו אותו מכוח, זאת אומרת הם עודכנו בלחץ זמן לאור כך שנדרשנו לעמוד בלוחות הזמנים של תעודת הזהות החכמה, כדי שהגורמים הרלוונטיים יוכלו כבר להגיש בקשה להירשם במרשם.
הילה דוידוביץ': וזו הסיבה שכרגע עשינו את התקנות האלו בדחיפות ובלחץ של זמן.
הילה דוידוביץ': במקביל, אנחנו נבדוק איזה תקנות נוספות אנחנו רוצים להתקין במסגרת הסמכות שנתנה לשר, ובמידת הצורך נגיש אותן לוועדה, או נתקין אותן כרגע.
הילה דוידוביץ': התקנות האלו דחופות, לאור לוח הזמנים של תעודת הזהות החכמה.
מאיר שטרית: עכשיו, יש עוד תקנות שצריך להתקין.
הילה דוידוביץ': כן, אז בהמשך אנחנו נבדוק איזה תקנות צריך מכוח מה, נתקין מה שרשאי, מה שלא רשאי, מה שחייב, אבל כרגע אנחנו מדברים על הסט הזה והוא הכי דחוף בגלל מה שאמרתי קודם, הלוחות זמנים של תעודת הזהות החכמה.
מאיר שטרית: כן אבל, אני שואל, בעצם לשאול, למה מחכים לדקה התשעים עד שיהיה דחוף?
מאיר שטרית: התיקון הזה תוקן מתי, תיקון מספר 2?
מאיר שטרית: לפני, מתי תוקן התיקון הזה?
עידו בן יצחק: יולי 2010.
מאיר שטרית: יולי 2010, אנחנו שישה חודשים אחרי, אפשר היה להתקין את זה מזמן ואני אומר את זה עכשיו לגבי תקנות אחרות.
מאיר שטרית: צריך פה, כשמסתכלים על חוק ראשי, לגבי חתימה אלקטרונית, השר רשאי, כתוב אמנם רשאי, אבל לדעתי במקרים האלה הוא חייב בעצם.
מאיר שטרית: הוא צריך לכלול בעניין של ביצוע סעיף (24): "שר המשפטים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי להתקין תקנות לביצועו וכן לקבוע (1) אגרות עבור רישום במרשם..."
הילה דוידוביץ': יש היום תקנות כמו חוק חתימה אלקטרונית, כמובן.
מאיר שטרית: הישנות?
מאיר שטרית: מהמצב הקודם?
הילה דוידוביץ': תקנות שידרשו לצורך המדינה, אנחנו נבדוק.
מאיר שטרית: הוראות למאגרים, כל זה קיים בתקנות היום?
הילה דוידוביץ': היום יש שני סטים של תקנות, אחד שעוסק ברישום גורם מאשר וניהולו, גורם פרטי, ובחלקן הן יהיו רלוונטיות גם לגבי המדינה.
הילה דוידוביץ': ויש עוד סט של תקנות שהן יותר טכניות שמדברות על חתימה מאובטחת, לא זוכרת כרגע את השם הפורמלי.
הילה דוידוביץ': הן כבר קיימות משנת 2001-2002.
הילה דוידוביץ': תקנות נוספות שהשר מוסמך להכין, או רשאי להכין, אנחנו נעבוד על מה שצריך ובמידת הצורך נתקין את התקנות.
מאיר שטרית: זה הערות כלליות?
עידו בן יצחק: יש לי לגוף הדברים.
מאיר שטרית: אז בואו נתחיל בקריאת תקנות.
הילה דוידוביץ': רק אני אבהיר שאישור הוועדה נדרש לצורך תקנה 4 בלבד, ולא לכל הסט של התקנות, וזה כפי שקובע סעיף 24 (ב) לחוק.
מאיר שטרית: חוק ראשי?
הילה דוידוביץ': כן.
הילה דוידוביץ': 24(א) (5), סליחה, לא 24 (ב), שהוא קובע שתקנות לפי סעיף (11), נדרש אישור ועדת המדע.
הילה דוידוביץ': והתקנה היחידה פה שהותקנה מכוח סעיף (11) זוהי תקנה 4.
עידו בן יצחק: מסעיף קטן (א) (1) עד (12)...
הילה דוידוביץ': ואז 24 (ב) (2) כותב תקנות.
הילה דוידוביץ': ..
מאיר שטרית: 4 היא אומרת, 24 (א) (4) "הוראות לעניין ביטוח, ערבות בנקאית, או ערובה אחרת, לרבות סוג הערובה, סכומיה, דרכי הפקדתה, שינויה וחילוטה" זה לא זה?
הילה דוידוביץ': לא, 24 (א) (5) קובע: "תנאים נוספים לרישום גורם מאשר, הוראות לעניין סוג ואופן ההגבלה על פעילותו ודרישות לעניין אופן פעולתו, לפי סעיף 11;".
הילה דוידוביץ': ואז 24 (ב) (1) קובע: "תקנות לפי סעיף קטן (א) (1) עד (12) יותקנו באישור ועדת המדע".
הילה דוידוביץ': זה יוצא שהתקנה מכוח סעיף (11), זו התקנה שנדרש אישור ועדת המדע, וזו תקנה 4.
מאיר שטרית: "פרטים שיכללו".
עידו בן יצחק: לא, זה: תקנות לפי סעיף קטן, לפי כל אחד מהפרטים האלה, יותקנו באישור ועדת המדע והטכנולוגיה, כאשר אחד הפרטים הוא פרט (5), שמפנה לתקנות לפי סעיף 11.
הילה דוידוביץ': אחת.
עידו בן יצחק: פסקה אחת, סעיף 11 הוא הסעיף הזה.
מאיר שטרית: סעיף 11 (א): "הרשם ירשום במרשם מבקש המקיים אחר ההוראות לפי חוק זה וכן את כל אלה:"
עידו בן יצחק: שפה יש הוראה לגבי המדינה, שפה אנחנו מדברים, שהתנאים הקבועים...
מאיר שטרית: נוסחה 3.
עידו בן יצחק: כן, התנאים בפסקה 3 לא יחולו, שזה אנחנו לא מאשרים, והתנאים הקבועים בפסקה 5, שעניינה עברות שהורשעו או לא הורשעו המנהלים לגבי המדינה, יחולו בשינויים שיקבע השר.
עידו בן יצחק: והשינויים שיקבע השר הם אלו שמובאים אלינו.
מאיר שטרית: בתיקון מספר 2 לא עשינו תיקונים ביחס לעניין הזה, מה חל על המדינה?
הילה דוידוביץ': לא, זאת אומרת, בהיבט הזה הקנינו לשר את הסמכות לקבוע, לבצע, לעשות את ההתאמות וגם קבענו שהשר רשאי לקבוע תנאים נוספים בעניין רישום המדינה במרשם.
מאיר שטרית: לא קיבלתי את תיקון מספר 2.
מאיר שטרית: לא זוכר, עשינו משהו ביחס למדינה.
מאיר שטרית: המדינה רשאית, הנפקת תעודות אלקטרוניות על ידי המדינה.
מאיר שטרית: 21א (א) (ו): "השר, באישור ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, רשאי לקבוע הוראות לעניין הנפקת תעודות אלקטרוניות וביטולן בידי המדינה לפי פרק זה, ואולם לא יקבע השר הוראות שיפחיתו מרמת האבטחה ואיכות השירות הנדרשות מגורם מאשר לפי חוק זה.
עידו בן יצחק: אבל זה לא מדובר בתקנות האלה.
מאיר שטרית: אני רוצה להביא לתשומת לבכם שאתם לא רשאים להפחית מהתקנות לגבי רמת האבטחה ביחס למדינה, בדיוק כמו שמקובל לגבי אזרחים.
הילה דוידוביץ': אנחנו כרגע לא עוסקים בתקנות של אבטחה, אבל ברור לנו לאורך כל הדרך, ואנחנו זוכרים שזה הלך הרוח בתיקון מספר 2, שאנחנו לא מקלים עם המדינה, אלא במקום שזה הכרחי.
הילה דוידוביץ': כמו למשל שהמדינה לא תשלם אגרה לעצמה.
מאיר שטרית: אז בואו נתחיל בקריאת התקנות.
הילה דוידוביץ': אז אני מתחילה עם תקנה 4.
הילה דוידוביץ': "תנאים לרישום גורם מאשר שהוא המדינה; 4.
הילה דוידוביץ': הרשם ירשום במרשם מבקשת שהיא המדינה העומדת בתנאים הקבועים בחוק וכן בתנאים שלהלן: (1) עובדי האמון של המבקשת הם עובדי המדינה, חיילים או שוטרים; (2) עובדי האמון לא הורשעו בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין זה מן הראוי כי המבקשת תרשם אם הם עובדי האמון בה; לעניין תקנה זו, 'הורשע בעבירה'- לרבות מי שהוגש נגדו כתב אישום וטרם ניתן פסק דין סופי בעניין; (3) עובדי האמון לא הורשעו בעבירת משמעת על פי כל דין שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין זה מין שהמבקשת תרשם אם הם עובדי האמון בה וכן לא ננקטה כנגדם התראה או נזיפה לפי סעיף 31 לחוק שירות המדינה(משמעת), התשכ"ג-1963 בגין מעשה או מחדל שמפאת מהותו, חומרתו או נסיבותיו אין זה מן הראוי שהמבקשת תרשם אם הם עובדי האמון בה; לעניין תקנה זו, 'הורשע בעבירת משמעת'- לרבות מי שהוגשה נגדו תובענה וטרם ניתן פסק דין סופי בעניין.
הילה דוידוביץ': " עכשיו אפשר לעבור גם להגדרות שרלוונטיות לסעיף הזה.
הילה דוידוביץ': "הגדרות; 1.
הילה דוידוביץ': 'חייל'- מי שחלות עליו הוראות חוק השיפוט הצבאי, התשט"ו-1955; ממשלתי או יחידת סמך שלו או מוסד מדינה אחר; 'עובד אמון'- כל אחד מאלה: (1) מי שמועמד לנהל את הגורם המאשר שהוא המדינה או תאגיד לפי העניין; (2) מי שמועמד לשמש כמנהל התפעול בגורם מאשר שהוא המדינה או בתאגיד לפי העניין; (3) מי שמועמד לשמש כמנהל אבטחת מידע בגורם המאשר שהוא המדינה או בתאגיד לפי העניין;" אלו ההגדרות הרלוונטיות לנו בתקנה הזו.
הילה דוידוביץ': מה שאנחנו בעצם מבקשים לקבוע, קודם כל ששלושה גורמי מפתח בגורם המאשר שהוא המדינה, שהם המנהל, מנהל התפעול ומנהל אבטחת המידע, יהיו עובדי מדינה, חיילים או שוטרים ככל שמדובר בצבא או במשטרה.