GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורם קפולניק: כי את לא תרצי בשר על האש של פרה בת ארבע שהיא כבר זקנה.
יורם קפולניק: אלה שווקים אחרים.
יורם קפולניק: את צודקת, אבל לא מאותו אחד מורידים את הכל.
אנסטסיה מיכאלי: אבל לא התייחסתם לחלב.
יורם קפולניק: יכול להיות שזה משנה ככה, אבל בגדול הטרנד ברור.
יורם קפולניק: אני שמתי את זה בשביל החקלאות הימית, כי זה הדבר שאנחנו רוצים.
יורם קפולניק: יש לנו ים פתוח, צריכים לדעת את זה, יש לנו כאן כל מיני פרויקטים משוגעים.
מאיר שטרית: עיקר האדמות הפוריות בעולם, עם הרבה מים, עדיין מוזנחות, לא עושים שם שום חקלאות, ולכן מחירי המזון בעולם מטפסים לשמים, כי אין איגוד אחראי.
מאיר שטרית: קח את דרום אמריקה, שם הכל פורח לבד, אתה לא צריך אפילו להשקות, הכל קיים לבד.
מאיר שטרית: אתה יוצא מארגנטינה, מאה קילומטר, אתה מגיע לעזה, ממש.
מאיר שטרית: אנחנו לא שם, דרום אמריקה זו דוגמה קלאסית.
מאיר שטרית: אפריקה---
יורם קפולניק: אז בוא תשמע את הסיפור.
יורם קפולניק: הענבים האלה שאתה רואה אותם פה, הגענו לאותה מסקנה עם מכונת הרימונים.
יורם קפולניק: מה משך הזמן של הענבים הטובים?
יורם קפולניק: חודש, חודשיים?
יורם קפולניק: כשאתה בא למרקס אנד ספנסר באנגליה ואתה רוצה לשים על המדפים את הענבים של ישראל, הוא אומר לך, 'תשמע, מה, אני אשים פה משהו לחודשיים?
יורם קפולניק: תבטיח לי שכל השנה אתה מייצר לי'.
יורם קפולניק: מה עשו החבר'ה שלנו?
יורם קפולניק: נסעו לדרום אמריקה, נסעו לדרום אפריקה, לעונה השנייה, ועשו חוזה עם חקלאים ואז הקניין של מרקס אנד ספנסר, יש לו עכשיו את אותו ענב 12 חודשים בשנה.
יורם קפולניק: אז החקלאות היא כבר מעבר לנתב"ג 2000.
מאיר שטרית: זה בקטן.
מאיר שטרית: מה שאני טוען הוא, בגלל המשבר של השוק העולמי, יש פה פוטנציאל מבחינה חקלאית, מבחינת היכולת של מדינת ישראל, לפתח שווקים חדשים לחלוטין באמצעות עמים אחרים.
מאיר שטרית: כמו שבטכנולוגיה רוב החברות, גם הישראליות, עושות את כל הפיתוח בסין ובהודו, כי שם כוח האדם זול, האדמה זולה, אפשר לעשות חקלאות, כמובן ישראלית, בכלל בעולם---
יורם קפולניק: אתה לא יודע כמה יזמים.
יורם קפולניק: ..
יורם קפולניק: נגיד שיש לנו עגבנייה שמייצרת פי שלוש עגבנייה ונשים אותה בארגנטינה, אז יש חברות שמתעניינות בדבר הזה והן רוצות ל---
מאיר שטרית: יש מישהו שעושה את זה?
יורם קפולניק: לא, אין לנו גוף שממש עושה את זה שם.
יורם קפולניק: יש עוד דבר אחד שחשוב לא פחות, המצב הקוסמו פוליטי של מדינת ישראל.
יורם קפולניק: בעזרת הפיתוחים האלה אנחנו יכולים לתפוס כותרות במקומות אחרים.
מאיר שטרית: בהודו, חווה חקלאית, או בסין.
יורם קפולניק: וזה האדם הפשוט בעיר, הוא מבין את הנושא של האוכל, ועם זה אנחנו יכולים לדבר יותר.
יורם קפולניק: אנחנו כלי של מדינת ישראל, אנחנו זרוע של מדינת ישראל, אנחנו לא חברה פרטית.
יורם קפולניק: כי כאן נוצר מצב מעניין---
מאיר שטרית: לכם אסור להתחיל חברה יישומית פרטית?
יורם קפולניק: נאדה.
יורם קפולניק: יש לנו חברה שמוציאה את הרעיון.
יורם קפולניק: אם אתה ביוזמתך הגעת עד השער, לש"ג, אז אנחנו עושים איתך חוזה.
מאיר שטרית: אין לך כמו באוניברסיטאות חברה יישומית.
יורם קפולניק: זאת החברה היישומית שלנו, אבל היא לא יכולה להיות סטרט אפ.
איתמר גלזר: היא לא יכולה להיות בבעלות עם מניות וכל הדברים, כי זה גורם ממשלתי, אנחנו עדיין ממשלה.
יורם קפולניק: תסתכל, אתה רואה את התקשי"ר?
יורם קפולניק: הוא כאן.
יורם קפולניק: אנחנו כולנו לכודים, כי אף אחד לא רוצה לקחת ולהגיד 'חבר'ה, יש לנו כאן משהו אחר, בואו ניקח אותו, קדימה הסתער'.
מאיר שטרית: מה מונע?
יורם קפולניק: להוא יש זן עגבניות, אתה תיכף תשמע אותו, ומתקשר אליו מארגנטינה ואומר לו 'תשמע, אני קמתי בבוקר וזה חולה', הוא אומר לו 'תצלם לי את זה', לא רואה טוב בתמונה, 'אתה יכול לבוא לשדה?', כדי שהוא ייסע לחוץ לארץ אני צריך להגיש טפסים למדינת ישראל שישה שבועות, מאשר לו את זה המנהל הכללי, יש שלוש ועדות עד שהוא מקבל אישור לנסוע לחוץ לארץ, כשהוא יגיע לארגנטינה, הלכה העגבנייה, הלך הזה.
יורם קפולניק: .. זאת אומרת, למערכת הממשלתית יש יתרונות, קודם דיברנו על היתרונות, יישוב בפריפריה, להחזיק את חקלאות ישראל, איכות במחיר סביר---
מאיר שטרית: השאלה שלי היא כזו, נגיד אני שר חקלאות, לא הייתי שר חקלאות עדיין---
יורם קפולניק: אתה רוצה?
יורם קפולניק: יאללה, בוא.
מאיר שטרית: אז הייתי שואל אותך, 'אדוני, תגיד לי, תוך כמה זמן אתם מסוגלים, מרגע שאני נותן לך אור ירוק, להקים חברה עסקית שתרוויח?'
יורם קפולניק: אל"ף אני אומר לך שזה פחות משנה.
יורם קפולניק: את הרשימה של הפרויקטים, חבילות ידע, אני אורז לך חבילות ידע, תוך שלושה-ארבעה ימים אני עושה לך את זה.
יורם קפולניק: חבילות ידע של דברים שניסינו אותם בישראל ואנחנו יודעים שזה עובד, קצת מפעיל את המוחות של החבר'ה שלי, ואומר, זה יתאים לארגנטינה, זה יתאים לפרו, זה לפה וזה לפה, בוא נמכור להם.
מאיר שטרית: מצד שני אני זוכר שפעם ייצאו טכנולוגיה ישראלית לגבי גידול תפוזים לספרד ולמרוקו, ועכשיו הם דופקים את הראש בקיר.
מאיר שטרית: איך מונעים את זה?
יורם קפולניק: קשה מאוד.
יורם קפולניק: הדרך למנוע את זה היא למצוא בעל עניין בספרד, למכור לבעל העניין את הזכויות.
יורם קפולניק: אתה לא יכול, אין לך זרוע מספיק מאיימת ומספיק ארוכה כדי לתפוס את כל הגנבים בלילה שנכנסים ולוקחים ענף ושמים אותו באדמה ועושים ממנו את הזן שעבדת עליו שמונה שנים לפתח אותו.
יורם קפולניק: זו בעיה.
יורם קפולניק: אז אנחנו רושמים פטנטים, אבל הפטנטים על צמחים וזנים זה כמו זכויות יוצרים, אתה רושם את הפטנט, הוא שלך, עכשיו אתה צריך לאכוף את זה.
מאיר שטרית: צריך להגן עליו.
יורם קפולניק: להגן עליו.
איתמר גלזר: גם יש לנו הכי הרבה פטנטים בכל המערכת של הממשלה, במשרד הבריאות ניסו לעשות סדר בבלגן הזה, מהבחינה הזו אנחנו הכי מאורגנים והכי מסודרים ועם הכי הרבה חומר ופטנטים.
איתמר גלזר: זה מאגר עצום שהניצולת שלי היא לא מעטה.
מאיר שטרית: הדבר השני, המשקים בישראל, הרבה מאוד משקים יבשים, לא מגדלים חקלאות.
יורם קפולניק: זה סיפור אחר, זה סיפור של כדאיות של המשק החקלאי.
יורם קפולניק: מספר המשפחות שמתפרנסות מחקלאות ירד דרמטית, אבל סך הכל השטח שמעובד לחקלאות נשאר, אולי ירד ב-10% לעומת מספר המשפחות.
יורם קפולניק: הסיבה היא; אתה יודע, יש כמה דרכים להפסיד כסף, אחת מהן זו חקלאות.
יורם קפולניק: אם אתה לא יודע לעשות את זה כמו שצריך.
יורם קפולניק: אני באתי לחקלאי ששיווק תות שדה למרקס אנד ספנסר.
יורם קפולניק: באתי אליו, הייתי שמח, ידעתי שהוא היה עסוק אתמול, שלח את הכל, מה קרה?
יורם קפולניק: הוא חתם איתם חוזה שבחבילה של התותים שמרקס אנד ספנסר אורזת יהיה לו תות באורך כזה וברוחב כזה.
יורם קפולניק: לנו היו שני חמסינים והתות התארך, הוא קיבל תות יותר גדול, באיכות יותר טובה.
יורם קפולניק: בחבילה היה צריך להיות שבעה תותים, אבל בגלל שהמשקל שלהם עלה עכשיו היה מקום רק לחמישה תותים.
יורם קפולניק: כשעקרת הבית ומרקס אנד ספנסר רוצים לחלק את זה לאנשים, פתאום ילד אחד לא מקבל תות, אז זה פוגע.
יורם קפולניק: הבן אדם יושב עם פנים ארוכות, כי כל המשטח הזה שלו, מרקס אנד ספנסר רצה להחזיר את זה לישראל.
יורם קפולניק: מה קרה?
יורם קפולניק: מה היה צריך לעשות?
יורם קפולניק: הוא אמר 'אל תחזירו לישראל', הוא היה בטלפונים, מכר את זה בחצי מחיר.
יורם קפולניק: שבועיים לפני כריסמס.
יורם קפולניק: אז גם לעשות חקלאות ולהרוויח ממנה זה נעשה הרבה יותר מתוחכם, זה לא שארזתי את זה בג'לביה ואני לוקח את זה---
מאיר שטרית: יש לכם איזה שהיא חשיבה, בדיקה מחדש, של כל הרעיון של המשק המשפחתי?
מאיר שטרית: הוא לא כל כך קיים, הוא מת.
יורם קפולניק: אני חושב שבמשרד החקלאות יש מערכת שעובדת על זה.
יורם קפולניק: המחלקה לתכנון אסטרטגי.
איתמר גלזר: המשקים היום הם הרבה יותר גדולים.
איתמר גלזר: זאת אומרת, אם אתה מסתכל במושב, אתה תמצא היום שלושה או ארבעה חקלאים פעילים שכל יחידה ממוצעת היום היא משהו כמו, נדמה לי, יקיר פלסנר פעם אמר, 70 דונם.
יורם קפולניק: כשאנחנו הקמנו את מדינת ישראל, אנחנו תכננו לכל משפחה ארבעה דונם מאחורי הבית ועוד 20, 30 דונם, תלוי באיזה אזור אתה נמצא, והם היו צריכים לעשות את זה.
יורם קפולניק: כשפתחנו את פתחת רפיח עשינו חלוקה של משבצות בדיוק אותו דבר.
יורם קפולניק: מהר מאוד הבדווים הגיעו והחבר'ה עשו כסף, תוך שלוש שנים היית צריך להקים את הווילה.
יורם קפולניק: אם לא, אתה פראייר.
יורם קפולניק: אלה היו המכפילים.
יורם קפולניק: אם פעם היה לך ארבעה דונם של ורדים, אתה והמשפחה שלך חייתם על הכיפאק ונסעתם לחוץ לארץ ועבדתם.
יורם קפולניק: היום, אם אין לך 80 דונם של ורדים, אתה לא יוצא brake even.
מאיר שטרית: ו-10 תאילנדים.
יורם קפולניק: ו-10 תאילנדים ומאחורנית ו... ויש לנו מתחרים.
יורם קפולניק: מי המתחרים שלנו?
יורם קפולניק: השכן משה, שאתה רואה את הזה שלו.
יורם קפולניק: איפה הוא נמצא?
יורם קפולניק: באתיופיה, עם 7,000 דונם, עם כל הטכנולוגיה הישראלית, עם כל הזרעים הישראליים, כוח אדם זול שיש באתיופיה ומתחרה על השוק באירופה מולי.
יורם קפולניק: זאת אומרת, יש שינויים ואנחנו ערים לשינויים האלה, אבל---
מאיר שטרית: גנטיקה של צמחים?
מאיר שטרית: אני מדבר על הנדסה גנטית בפירות וירקות.
יורם קפולניק: יושבים על הספסלים פה אנשים שהם מהשורה הראשונה בהנדסה גנטית.
יורם קפולניק: אסור לנו להפסיד את זה, לפספס, אבל מה, החקלאי הישראלי מתפרנס בשוק האירופאי.
יורם קפולניק: האירופאים, אם אתם רוצים, אפשר לנתח את זה, הם נגד, ואפשר להסביר למה, בעיקר בגלל שהאמריקאים השיגו אותם וכל מיני שטויות אחרות.
יורם קפולניק: ימים ידברו, אתה תראה שנעבור כולנו לאכול דברים מהונדסים, אבל כרגע השוק לא רוצה, האירופאים לא רוצים דברים מהונדסים.
יורם קפולניק: הם לא אוהבים שהם מקבלים שמן סויה ושמן תירס מתירס שגידלו אותו בארגנטינה ושהוא טרנסגני, לכן אנחנו לא מוציאים את הטכנולוגיה, אבל אסור לנו להירדם בשמירה.
יורם קפולניק: זאת אומרת גם כשאין לי חולה בבית חולים שצריך ניתוח ראש פתוח, שומה עליי שיהיה לי מנתח וצוות שיעבוד, או שחקן כדורסל, אני צריך על הספסל, שיישב לי שחקן שיודע לעשות את הדברים האלה.
מאיר שטרית: יש פיתוחים כאלה?
יורם קפולניק: יש לנו פיתוחים ואתה יכול לשמוע כאן---
מאיר שטרית: יש תפוח אדמה של חצי קילו?
יורם קפולניק: זה לא, זה לא אצלנו.
יורם קפולניק: אבל יש לנו כאן עגבנייה שאתה יכול לכוון מתי היא תפרח, מתי היא לא תפרח.
יורם קפולניק: כמו שלט רחוק, אתה יכול להגיד לצמח למות או לחיות.
יורם קפולניק: משהו מהדמיון.
אנסטסיה מיכאלי: יש דבר כזה גם לבן אדם?
מאיר שטרית: בן אדם, אפשר להחליט מתי הוא ימות, אבל לא מתי הוא יחיה.
רועי גולדשמיט: לגבי ההנדסה הגנטית, הדוגמה שחבר הכנסת שטרית שאל, רציתי לשאול על ההבדל בין...
רועי גולדשמיט: אני מבין שהכלאה זה תהליך לגיטימי והנדסה גנטית זה תהליך שנוי במחלוקת.
רועי גולדשמיט: אירופה נגד, או ארצות הברית---
יורם קפולניק: מין שאינו במינו.
יורם קפולניק: לקחת גן מעכבר והכנסת אותו למלפפון, זה מין שאינו מינו.
יורם קפולניק: טכנית אפשר.
רועי גולדשמיט: ובארצות הברית החקיקה יותר ליברלית?
יורם קפולניק: הרבה יותר ליברלית.
רועי גולדשמיט: ובישראל מה קורה?
רועי גולדשמיט: אני מבין שאנחנו שוק קטן, אז מלכתחילה להשקיע בפיתוח רק בשביל השוק הזה, זה פחות.
רועי גולדשמיט: ..
יורם קפולניק: אנחנו לא עושים את הפיתוחים, אבל את הידע שומה עלינו לדעת.
יורם קפולניק: המומחיות כאן.
רועי גולדשמיט: השאלה שלי מבחינת השוק, מותר לשוק להשתמש.
יורם קפולניק: באופן עקרוני לא, באופן גורף לא.
יורם קפולניק: אתה רוצה לבדוק משהו, לנסות?
יורם קפולניק: יש לנו ועדה, תגיש ניירות לוועדה, קרוב לוודאי שתקבל תשובה.
יורם קפולניק: כל הכותנה הטרנסגנית של ארצות הברית, ניסינו אותה בישראל, לראות את החסרונות והיתרונות שלה, שנדע איפה אנחנו נמצאים, שלא נחיה באפלה.
רועי גולדשמיט: אבל השיווק שלה פה?
יורם קפולניק: אין שיווק שלנו פה.
יורם קפולניק: אין.
רועי גולדשמיט: אין גידול ואין שיווק.
יורם קפולניק: אתה לא יכול.
יורם קפולניק: אתה לא יכול ללכת עם ו...
רועי גולדשמיט: למה?
רועי גולדשמיט: זה נגד הדירקטיבה האירופית?
יורם קפולניק: כן, האירופים רוצים שסביב ה---
מאיר שטרית: ---אוכל?
יורם קפולניק: גם אוכל וגם הזנה של...
יורם קפולניק: אני לא יכול, כשיש לי זן של תירס שאתה מאכיל איתו את הבקר, אני לא יכול... כשהוא גדל, אני יודע מה החקלאי יעשה איתו?
יורם קפולניק: אתם זוכרים את הסיפור של המלפפונים באירופה?
יורם קפולניק: השרה שאלה את כולנו מה המצב פה.
יורם קפולניק: באמת, אין יבוא לישראל, בסופר אתה לא צריך למצוא מלפפונים מיובאים, הכל מגודל בישראל, אתה יודע את הכל, אתה מקבל תעודת בריאות, הכל על הכיפאק, אבל מה?
יורם קפולניק: היתה תקופה בשנה ששני מפעלי החמצה של מלפפונים קיבלו אישור להביא מירדן מלפפונים.
יורם קפולניק: אתה מסתכל הלאה ואנחנו יודעים להסתכל, פתאום אתה רואה את המלפפונים, ארגז נופל פה, ארגז נופל שם, מגיע בסופו של דבר לשווקים, אני לא רוצה להגיד לסופרמרקט, אבל לשווקים.
יורם קפולניק: אלה דברים שאתה לא יכול בקריצת עין לאפשר לכל מיני דברים כאלה לקרות.
יורם קפולניק: אתה צריך לקחת אחריות על מה שאתה עושה.
יורם קפולניק: אנשים מתפרנסים מזה.
יורם קפולניק: מישהו שם את כל כספו, מגדל חממה פלפלים ולידו שמתי תירס ואבקה של תירס שתיפול על פרח של...
יורם קפולניק: לא ייצא שום דבר.
יורם קפולניק: אתה לא יכול להרשות לעצמך לעשות את הדברים האלה, ולכן אתה צריך להחליט, ימינה ימינה, שמאלה שמאלה.
יורם קפולניק: השוק שם?
יורם קפולניק: אין מה לעשות, תתנהג לפי השוק, אבל שומה עליך שהמומחיות כל הזמן תהיה בקו הראשון עם כולם.
יורם קפולניק: אני מתנצל, אני חייב להפסיק כאן.
יורם קפולניק: אני רוצה לתת את הבמה לדר' ארי שפר, קצת הזכרתי אותו בכל מיני דברים, אבל הוא ידבר בשם עצמו.
ארי שפר: כבוד גדול לי להציג לפניכם חלק מהעבודות שלנו.
ארי שפר: אנחנו עובדים בעיקר על איכות הפרי.
ארי שפר: אני אציג לכם את הצד היותר מדעי של העבודות.
מאיר שטרית: אתה במקצוע אגרונום?
ארי שפר: אני במקצוע גנטיקאי ביוכימאי.
ארי שפר: חלק מההשכלה שלי רכשתי בפקולטה לחקלאות עם פרופ' אליעזר גולדשמיט.
ארי שפר: התמקדתי בעיקר בנושא של איכות, מכיוון שאיכות הפרי, זה מה שנותן לנו את היתרון גם בשווקים בחוץ לארץ וכמו שתיארו, זה גם נותן לנו אפשרויות לפתח כל מיני דברים שונים.
ארי שפר: רוב העבודה של הקבוצה שלנו מסתובבת מסביב למלונים.
ארי שפר: כל אלה הם מלונים, אנחנו נותנים בעיקר את המלונים האלה, אבל גם אלה ממין מלון ויש כאן שונות גנטית.
ארי שפר: זה אוסף המלונים של כל העולם ויש לנו בארץ את האוסף, אני חושב, הכי גדול בעולם של מלונים שגדלו בכל העולם בהיסטוריה ומזה אנחנו יכולים להעביר כל מיני תכונות מעניינות ולפתח דברים חדשים.
ארי שפר: הדבר הזה הוא מלון, הוא דומה לפקוס.
ארי שפר: בעצם הפקוס הוא קצת יותר קצר, אבל זה מאותה קבוצה של הפקוסים.
ארי שפר: לפני מאה שנה זה כל מה שהיה בארץ, היה מלון הפקוס ומלפפון אננס, לא מלפפונים אפילו.
ארי שפר: אבל טמונה כאן המון שונות שאפשר לנצל אותה ואף אחד לא מנצל אותה.
ארי שפר: אותו דבר בעגבניות.
ארי שפר: יש מיני בר של עגבניות שגדלות בדרום אמריקה, שיש להן תכונות שלא נמצאים בתוך העגבנייה האכילה התרבותית, ואז חלק מהאסטרטגיה שלנו זה, במחקר די בסיסי, בחלק מאותן שיטות וסוג מחקר שתראה במכון וייצמן ובקדמת המחקר, אנחנו משתמשים בשיטות האלה לנצל את כל השונות הזאת כדי לפתח דברים חדשים.
ארי שפר: אני אתן כמה דוגמאות.
ארי שפר: זה למשל האוסף הגנטי שיש לנו של מיני בר של עגבניות, שרובן רעילות אפילו.
ארי שפר: הדבר השעיר הירוק הזה הוא רעיל, זה בעצם כמו עגבנייה ירוקה, אבל הוא אף פעם לא יאדים, הוא יישאר ירוק או יהפוך ללבן.
ארי שפר: יש כל מיני דברים שונים, אנחנו ניצלנו את השונות הזאת.
ארי שפר: על ידי שימוש במין הבר הזה עשינו הכלאות ובעצם פיתחנו דבר כזה.
ארי שפר: יש כאן שתי עגבניות ובאחת מהן, ותנחשו עוד מעט באיזה מהן, יש קטע של הגנום, של הגנים, של מין הבר, של הפרי הירוק השעיר.
ארי שפר: תראה מה זה עושה לעגבנייה.
ארי שפר: למה זה טוב?
ארי שפר: אל"ף אפשר להוסיף את המים ואפשר לשמור אותו, אבל מהדבר הזה פיתחנו מוצר חדש, שלא היה קיים, עגבניות צימוקים, צימוקי עגבניות.
ארי שפר: אפשר לקנות את זה כבר בעדן מרקטינג.
ארי שפר: הדבר הזה נמכר ב-130 שקל לקילו, אז מוכרים אותם ב-100 גרם.
ארי שפר: זו עגבנייה מאוד מאוד טעימה, מכיוון שכל מה שקרה לו, הוא איבד את המים אז בעצם הוא הפך להיות רכז עגבניות.
ארי שפר: בשלב זה משתמשים בו לקונדימנטים, בשמן זית, יש בחוץ שמן זית ודברים כאלה.
ארי שפר: זה שונה מהעגבניות המיובשות שקונים, כיוון שהעגבניות המיובשות שקונים בעצם זה עגבנייה תפלה, תעשייה מטורקיה, שהטורקים, מה שנשאר, חותכים לחצי, שמים בשמש, תארו לעצמכם מה עובר על העגבניות האלה עד שהן מגיעות אליכם לשוק, ואז מוסיפים בחזרה טעם מכיוון שאין להם כבר טעם.
ארי שפר: כאן כל הטעם, לא רק שהוא נשאר, הוא מתרכז, וזה ממש כמו לאכול צימוקים.
ארי שפר: עכשיו, אם שאלתם קודם מה אנחנו עושים עם המוצרים המעניינים שיוצאים, נפתחה חברה, נוצרה חברה ישראלית, שיש להם הזכויות והם ממשיכים לממן את המחקר ומשלמים תמלוגים על המכירות שלהם והם כבר מפתחים חלק מהדברים האלה והם בשלב הזה של תנופה.
ארי שפר: בשנים הבאות אנחנו מקווים שזה ממש יתפתח, ומה שעושים עכשיו זה החלום שלנו, לקחת את התכונה הזאת ולהעביר אותה---
קריאה: לירקות אחרים.
ארי שפר: זו אפשרות אחת.
ארי שפר: או פירות אחרים, אפילו, אבל לעגבניות תעשייה, לעגבניות לרסק, כיוון שהתעשייה של עגבניות תעשייה זה 35 מיליארד דולר, זו אחת התעשיות הענקיות בעולם.
ארי שפר: זה כל קליפורניה, כל ספרד.
מאיר שטרית: אתה מייבש אותן?
ארי שפר: להיפך, להיפך, זה לא מגיע לייבוש כזה.
ארי שפר: מה זה עגבניות תעשייה?
ארי שפר: אתה לוקח עגבנייה שהיא 95% מים, אתה מוביל את כל המים מהשדה, אני פעם הייתי בקליפורניה, אפילו בגליל בתקופה הזאת, משאיות מסיעות עגבניות תעשייה ובמפעל מכניסים אנרגיה, מפני שצריכים לחמם אותן ב-80 מעלות, ואז אתה מגיע לרסק.
ארי שפר: כאן הרעיון שהפרי מלא בעצמו במים ואתה בעצם חותך את הרסק.
ארי שפר: זה יכול לעשות מהפכה עולמית.
מאיר שטרית: זה ישנה את החיים של המרוקאים.
מאיר שטרית: סלט אדום.
ארי שפר: אתם שאלתם על חברות, זו דוגמה של חברה שהוקמה, חברה ישראלית שאת הזכויות הן רוכשות ממכון וולקני, ממשרד החקלאות, אבל זו חברה כמובן פרטית, לא חברה שלנו.
ארי שפר: אני אתן עוד כמה דוגמאות של דברים שאפשר להעביר ממיני בר.
ארי שפר: לכל העגבניות יש סוכר, אבל אתה אף פעם לא חושב על עגבנייה כמשהו מתוק.
ארי שפר: מתברר שאם יש יותר סוכר בעגבנייה זה מה שקובע אם היא טרייה או לא, קצת יותר סוכר.
ארי שפר: ואז יצאנו גם מחוץ לעגבנייה---
קריאה: בכל תבשיל של עגבניות צריך להוסיף סוכר, כי זה חמוץ מדי.
ארי שפר: עוד מעט נגיע לחמיצות.
ארי שפר: במשך השנים למדנו את הביוכימיה ואת הגנטיקה, בעצם לחשוב כמו עגבנייה.
ארי שפר: זה היעד שלנו, אנחנו רוצים לחשוב כמו עגבנייה, איך עגבנייה אוגרת סוכר ואיך אפשר לשכנע אותה לאגור קצת יותר סוכר.
ארי שפר: פיתחנו במשך השנים ממיני הבר כל מיני גנים, כל מיני תכונות, שמשנה את אגירת הסוכר בעגבנייה.
ארי שפר: אם בהתחלה לכל העגבניות יש שני סוכרים, גלוקוז ופרוקטוז, ופרוקטוז הוא פי שתיים מתוק מפקוס, זה אחד הדברים המעניינים, אז היום יש לנו שני גנים, העברנו אותם לעגבנייה בטיפוח, יש עגבניות, תטעמו בחוץ, עגבניות עם סוכרוז, ויש גם עגבניות שיש להן בעיקר פרוקטוז ואז העגבניות האלה יותר מתוקות.
ארי שפר: תגידו אתם אם הן יותר מתוקות.
ארי שפר: אז תכנית כזאת, למשל, אותו רעיון, זה היה מבוסס על מחקר די בסיסי, על המטבוליזם, הביוכימיה, זה הכיף שלנו, הגנטיקה והתפתחות הפרי, ובסוף הגענו גם לגנים שעושים את העבודה הזאת והפעילות האנזימטית והתברר שיש גן במין הבר, שבמין הבר הוא לא עושה מי יודע מה, אבל כשאתה מכניס אותו, הוא נמצא בתוך הרקע של עגבנייה רגילה, הוא גורם לעגבנייה לייצר יותר עמילן כשהפרי קטן וצעיר ואז העמילן הזה אחר כך הופך לסוכר, כמו בננה.
ארי שפר: ואז הוא יותר מתוק בסוף.
ארי שפר: מהדבר הזה יש לנו תכנית עכשיו עם חברה.
ארי שפר: זה התחיל עם חברת זרעים גדרה.
ארי שפר: יורם סיפר שלהגיע לזנים לוקח לפעמים 15 שנה בטיפוח רגיל, אז התחלנו לפני כ-15 שנה עם חברת זרעים גדרה.
ארי שפר: יש להם עכשיו חומר שהתכונות שלו, שהגנים והאיי.
ארי שפר: פי על הגנים שייכים למשרד החקלאות, למדינת ישראל, יש להם הזכויות, והם נקנו עכשיו על ידי חברת סינג'נטה, שזו אחת החברות הגדולות בעולם.
ארי שפר: הגנים האלה מעלים בצורה רצינית את כמות הסוכר, זה הטי.
ארי שפר: אס.
ארי שפר: אס, כמות הסוכר, וגורמים לעגבניות יותר טעימות.
ארי שפר: רק כדי לסבר את האוזן, המכלואים האלה שיתחילו להופיע בעוד כשנה-שנתיים בשוק, המחיר שלהם, מכיוון שהם כל כך איכותיים, יהיה דולר לזרע.
ארי שפר: זה 400,000 דולר לקילו.
ארי שפר: ואין הרבה דברים בעולם שזה 400,000 דולר לקילו.
ארי שפר: וזה בעצם היה אחד החלומות---
רועי גולדשמיט: בעונה אחת אתם משביתים את מנגנון היצירה המחודשת של זרעים.
ארי שפר: כן, מפני שכל פעם צריך---
יורם קפולנקי: 30,000 דולר של זני מכלוא מודרניים.
אנסטסיה מיכאלי: לא יודעת, ברור שזה יותר זול, אמא שלי מגדלת עגבניות בהצלחה.
יורם קפולניק: יש זנים פשוטים יותר, אבל זני המכלוא המתוחכמים הם בסדר גודל של 30,000 דולר לקילו.
אנסטסיה מיכאלי: ולכמה עגבניות זה מספיק?
ארי שפר: 50 דונם.
ארי שפר: אבל בכל זאת המכירות, למשל מכרו עכשיו 10 מיליון דולר של זרעים.
אנסטסיה מיכאלי: כשאתה השתמשת במושג איי.
אנסטסיה מיכאלי: פי, אני יודעת שזה אינטרנט פרוטוקול, מה הפירוש של איי פי.
ארי שפר: אינטלקטואל פרופרטי.
ארי שפר: זה סוג הדברים שאנחנו עושים בפיתוח זנים.
ארי שפר: הנקודה היא שאנחנו עושים את המחקר הבסיסי שבעצם החברות לא יכולות לעשות וזה מוקדם מדי בשבילם להיכנס אליו בכלל ואז אנחנו צריכים להשקיע ובגלל זה יש הצורך במימון ממשלתי, מימון ציבורי, תכניות מחקר, גם של מדע והמדענים השונים.
ארי שפר: במחקרים שלנו אנחנו תמיד מתחילים למשל עם משרד החקלאות, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, משרד המדע, מימונים שלהם, ברדין, בי.
ארי שפר: אף, בין לאומיים, ואז אנחנו יכולים להגיע לשלב שזה הופך להיות משהו מעניין שאז החברות יכולות להיכנס.
רועי גולדשמיט: המשמעות שלישראל יש זכויות יוצרים, זה אומר שהיא גוזרת איזה שהוא קופון מהמכירות?
ארי שפר: כן, כן.
ארי שפר: כל העסקים שלנו---
יורם קופלניק: הממשלה, באופן עקרוני.
רועי גולדשמיט: למה לא אתם?
יורם קופלניק: יש לנו חלק מזה.
יורם קופלניק: כן.
ארי שפר: ככה אנחנו עובדים בכל התכניות.
ארי שפר: זו תכנית של פיקוח משותף.
מאיר שטרית: הכסף שנכנס, נכנס לאוצר?
יורם קפולניק: עקרונית הוא נכנס לאוצר, אבל הוא חוזר חזרה לטיפוח של תשתיות המחקר.
יורם קפולניק: רוב הכסף.
מאיר שטרית: חוזר אליכם?
מאיר שטרית: וזה רק 6%?
מאיר שטרית: זה מעט מאוד.
מאיר שטרית: אני לא הייתי מוכר אם לא משלמים לי כמה מיליוני דולרים.
מאיר שטרית: אני אומר, אני לא מוכר לכם.
יורם קפולניק: אתה צריך להבין דבר אחד, כשהמחקר מתחיל, וזו המשבצת שאנחנו נמצאים בה---
מאיר שטרית: כשכבר יש זרע, כשהם רוצים למכור אותו, קודם כל שימו מיליון דולר על השולחן.
מאיר שטרית: לא? לא צריך, לא מוכר לכם.
יורם קפולניק: מיליון דולר?
יורם קפולניק: זה לא השוק.
יורם קפולניק: לא מוכרים ב---
מאיר שטרית: כי הם יעשו מזה עשרה מיליון.
ארי שפר: כן, אבל הם נכנסים איתנו לשיתוף פעולה יותר מוקדם, כשזה עדיין---
יורם קפולניק: במקום מיליון דולר, הם נכנסים עם 300,000 דולר, משהו כזה.
יורם קפולניק: אבל עם זה מה אתה עושה?
יורם קפולניק: אתה מממן את השלבים האלה של תהליך המחקר, אלה לא רווחים שאתה יכול לשים בקופה או משהו כזה.
יורם קפולניק: זה מה שנקרא פיתוח משותף.
יורם קפולניק: עכשיו השאלה מה קרה אחרי זה.
יורם קפולניק: יש לנו זנים של ענבים ועגבניות שבאמת מגיעים למאות אלפי דולרים שאנחנו מקבלים בחזרה, אבל זה רק ענבים והדרים עכשיו.
איתמר גלזר: מירקות אנחנו גם מקבלים סכומים נכבדים, אבל לא בסדרי גודל כאלה, עדיין.
יורם קפולניק: לא, הוא אומר שעד שלא ישימו מיליון דולר, הוא לא נותן להם.
יורם קפולניק: אולי נקרא לו למשא ומתן ה---
מאיר שטרית: רימונים.
מאיר שטרית: אתה רוצה שאני אעשה את המשא ומתן עם החברה בקליפורניה?
מאיר שטרית: תראה כמה כסף אני... דבר כזה בשבילם, תבין, קח חברה כזו שמגדלת בקליפורניה רימונים, אתה נותן להם פטנט לגדל רימונים כל השנה, זה שווה מיליונים.
מאיר שטרית: לכן אני אומר, אין דבר כזה, אתה רוצה לקנות ממני?
מאיר שטרית: קודם כל אתה שם על השולחן, אפ או דאון, דבר ראשון כמה מיליונים טובים, חוץ מזה זכויות, אחוזים מהמכירות שלך.
ארי שפר: בשביל זה יש לנו יחידת קידום, כיוון שאנחנו חוקרים.
מאיר שטרית: צריך חקיקה, שהחברה הזאת תהיה חברה עסקית, שתהיה ת"פ שלכם.
מאיר שטרית: תחשבו על זה.
יורם קפולניק: אני הולך להיפגש איתו לארוחת ערב, שם, איפה שהוא רוצה.
יורם קפולניק: אפשר להציע לו את זה.
מאיר שטרית: אולי נעשה חוק שיסדר לכם את זה.
מאיר שטרית: זה מה שאני חושב, לעשות חוק שיסדר את זה.
יורם קפולניק: קדימה.
ארי שפר: כעת כמה סיפורים מעניינים.
ארי שפר: יורם הזכיר קודם את מרכז הציונות.
ארי שפר: עוד פעם, הדלועים.
ארי שפר: למזלנו יש לנו במינהל כל כך הרבה אנשים שעוסקים בדלועים ומרכז כובד של מחקר בדלועים שהיינו יכולים להרים פרויקטים ברמה בין לאומית, עם מימון של מגנטים וכל מיני... למשל תראה את החלק מהשונות.
ארי שפר: אפשר לפתח מלונים שיהיו מותג, שכולם יידעו שזה מלון ישראלי, עם כך וכך תכונות.
ארי שפר: זה במקרה מלון שמגדלים בהודו, הוא לא לאכילה, הוא לריח.
ארי שפר: מכניסים אותם לכיס כמו אתרוג ומריחים אותו.
ענת לוי: זה לאלה שרוצים דיאטה.
ארי שפר: כן, מפני שהוא מגעיל.
מאיר שטרית: אולי אפשר לפתח אבטיח ארוך כזה, שאפשר לחתוך אותו כמו---
קריאה: היפנים רצו אבטיח מרובע, שיהיה נוח למדפים.
ארי שפר: אנחנו מומחים בכל המרכיבים האלה ברמה ביוכימית, ברמה הגנטית, ברמת השונות הגנטית, ועכשיו יש לנו את האפשרות לחשוב לא רק כמו עגבנייה אלא לחשוב כמו מלון, לנסות להבין למה מלון ועגבנייה הם שונים, אולי אפשר ללמוד משהו ממלון שישפר עגבנייה ומשהו מעגבנייה שישפר את המלון.
ארי שפר: משהו רב תרבותי כזה.
ארי שפר: אז למדנו ממלון שמלון הוא מתוק מכיוון שבמשך התפתחות הפרי הוא אוגר סוכרוז, הוא משנה את כל המטבוליזם שלו, ואז ראינו שגם בעגבנייה מיני הבר עושים אותו דבר.
ארי שפר: בעצם מיני הבר של העגבנייה זה כמו מלון, ואז העברנו את התכונה הזאת לעגבנייה רגילה.
ארי שפר: אבל כאן מכיוון שבתוך כל האוסף הזה של מלון, יש לנו מלונים שאין להם סוכר, בעצם אוכלים אותם כמלפפונים, ויש מלונים עם הרבה סוכר, וההבדל הזה הוא הבדל גנטי, אז אנחנו יכולים לעשות את כל המחקר הגנטי, לדעת איזה גנים וכמה גנים שולטים על תכונה כל כך חשובה, כדי שהגנים האלה יהיו מאוד מאוד חשובים, ואז בעבודה עם אוכלוסייה אחת גילינו שיש שישה גנים שמבדילים בין שני מלונים, אחד עם סוכר, אחד ללא סוכר.
ארי שפר: ששת הגנים האלה נמצאים בכל הכרומוזומים ואז אתה יכול לעשות פשוט פרימידיזציה, אתה יכול להוסיף עוד גן ועוד גן ועוד גן ולהגיע לאט לאט, עם כל ששת הגנים, לאותה כמות סוכר.
ארי שפר: זה נותן לנו עכשיו כלי לייצר מכל אחד מהמלונים שראיתם בתמונה מלון מתוק.
רועי גולדשמיט: אנחנו מדברים עדיין על הכלאה או הנדסה גנטית?
ארי שפר: עדיין על הכלאה.
ארי שפר: זה גם נותן לנו אפשרות להגיע לגנים, זה המחקר הגנטי שלנו.
ארי שפר: כיוון שאם אנחנו נגיע לגן ונדע מה הגן עושה, עוד פעם, זה נותן לחשוב איך ומה המלון חושב.
ארי שפר: זה נותן לנו את הכלים לפתח דברים עוד יותר טובים.
מאיר שטרית: בצמחים הד.נ.א כמו הד.נ.א של בעלי חיים?
ארי שפר: בדיוק.
ארי שפר: זה ממש לכל דבר.
ארי שפר: ואז יש גנים של בעלי חיים בתוך צמחים וגנים של צמחים בתוך בעלי חיים.
ענת לוי: כשאתם אומרים בעלי חיים, זה כולל בני אדם?
ארי שפר: כן, כל בעלי החיים.
ארי שפר: הבן שלי עכשיו הולך לעשות תואר שני בגנטיקה של אחד מהיצורים הכי קדומים באבולוציה, כדי לראות איך חלק מהגנים התחילו את התפתחות האבולוציה ומה שהוא יעשה באוניברסיטה העברית זה בדיוק מה שאנחנו עושים כאן ומה שעושים ב...
מאיר שטרית: בשלבים העובריים של...
מאיר שטרית: בשבועות הראשונים כמעט אין הבדל ביניהם.
ארי שפר: זה הדבר הכי מדהים שאפילו מה שנקרא הגנים להתפתחות, מהשלב הכי מוקדם של תא אחד, שני תאים, רק מתחיל, אותם גנים גם בבעלי חיים וגם בצמחים.
ארי שפר: בגלל זה אנחנו יכולים ללמוד כל כך הרבה מבעלי החיים.