GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר שטרית: "תמסור החברה לעובד הודעה מוקדמת בהתאם לקבוע בחוק" וסעיף ג' אומר ש"החברה זכאית.
מאיר שטרית: את העובד ואין לחברה התחייבויות כלשהן"
אילן לרמן: הסעיף הזה נמצא בכל מקום.
אילן לרמן: לא כתוב שהם יכולים להעסיק אותו במקום חדש עם משכורת פחותה ב 30%.
מאיר שטרית: צריך להסתכל בחוזה.
מאיר שטרית: כתוב שהם יכולים לפטר אותך.
טלי פלוסקוב: בכל מקום כתוב, גם אותנו יכולים לפטר.
אילן לרמן: אבל זה לא אומר שזה זמני.
מאיר שטרית: אותָּך אי אפשר לפטר.
אילן לרמן: זה לא אומר שזה זמני, נכון?
מאיר שטרית: זה לא אומר שזה זמני.
אילן לרמן: ופה עומדים על כך שאנחנו זמניים.
מאיר שטרית: יש הורדה של השכר ב-30%.
אילן לרמן: אתמול רמזו על כך שאם אני לא חותם אז - - -
ערן לסר: רק אעיר הערה, אני לא מכיר את אילן ואני מקווה שהוא מדייק בדבריו.
ערן לסר: אני פשוט רואה את הדוא"ל עם הצעת השכר שנשלחה אליו והיא מאד דומה למה שהוא מרוויח היום.
אילן לרמן: אם תוריד את כל התנאים הסוציאלים.
ערן לסר: קודם כל תהיה מדויק מאד.
אילן לרמן: אז אני מאד מדויק.
אילן לרמן: זה יוצא 50%.
ערן לסר: אסביר את המהלך שאנחנו עושים.
ערן לסר: הוצאנו מכרז כחוק.
ערן לסר: למען האמת אנחנו לא צד לדיון הזה, ואם ראש העיר מעוניינת לסגור את המרכז אז קטונתי וזה לא בתחום הדיון השלי.
ערן לסר: התחייבנו להעמיד –עד לתאריך מסוים -שהוא ממש בימים אלה, מרכזים עובדים ולזה התחייבנו מול המכרז.
ערן לסר: לכן ההתנסחות של הדוא"ל אומרת שאתה צריך להחליט אם אתה מקבל או לא מקבל את ההצעה.
ערן לסר: במידה ולא מקבל, על פי תנאי המכרז, אנחנו - - -
מאיר שטרית: שיהיה ברור.
מאיר שטרית: הטענות הן לא אליכן.
מאיר שטרית: אני רוצה להבין מכם את התהליך.
מאיר שטרית: למה הם אמורים לרדת בשכר?
ערן לסר: בתהליך המכרזי הזה אנחנו מסוגלים לאייש את המרכזים במנהל ועובדים כנדרש בשכר כפי שאנחנו התחייבנו.
אילן לרמן: היו עובדים שעבדו והיתה חברה אחרת שניהלה את כל העסק.
אילן לרמן: למה לא הלכתם והשארתם את אותם האנשים בחברה, שהיא בנושא הזה כבר תקופה ארוכה ולראות איתה את הדברים?
ערן לסר: אין לזה קשר.
אילן לרמן: לשבת עם האנשים, כמו בני אדם, להגיד להם: אתם עובדים טובים וצריך לעבוד.
אילן לרמן: אם הם לא עובדים טובים אז אין בעיה.
ערן לסר: יושב ראש הכנסת, תבינו את הדרך שבה אנחנו עובדים בתור חברה אבל הדיון כרגע הוא לא על הדרך שבה אנחנו עובדים.
מאיר שטרית: את נושא הדיון כאן אנחנו נקבע.
אילן לרמן: הדיון כאן הוא על בני אדם.
אילן לרמן: לא על מה אתה מחליט.
אילן לרמן: הדיון כאן הוא על בני אדם שהם מתפרנסים מן הנושא.
ערן לסר: אין לי ויכוח אתך לגבי - - -
מאיר שטרית: הטענה היא לא כלפיהם.
ערן לסר: זה מה שאני מנסה לומר, אין לי ויכוח מול אילן ואין לי שום טענה אל אילן.
ערן לסר: נתנו לו הצעה על פי התנאים של המכרז שזכינו בו.
ערן לסר: הוא יכול לקבל אותה ויכול שלא לקבל אותה.
ערן לסר: עשינו כל שאנחנו מסוגלים בשביל לבוא לקראתו.
ערן לסר: יש מספר ניואנסים ועל פי תפיסתנו הם קטנים אבל גם לזה לא אכנס כי זה ענין למשא ומתן בינינו לבינו.
ערן לסר: אם אתם מצפים שאנחנו עכשיו נקבל מה שלא היה בתנאי המכרז אז זה לא המצב כי זה לא המכרז שהוצע.
מאיר שטרית: מנסים ללמוד את התהליך.
ערן לסר: התחייבנו עד תאריך מסוים להעמיד מרכזים ואנחנו עומדים מאחורי היכולת שלנו לעשות אותם.
ערן לסר: אנחנו חברה מכובדת שעוסקת בתחום הזה ואנחנו יודעים לעשות את הדברים האלה.
ערן לסר: השאלה איך מעבירים את האנשים יש לה תשובות.
ערן לסר: זה מסוג הדברים שהם ממש מחוץ לתחום שלי.
ערן לסר: ולא התכוונתי לקבוע את סדר היום אבל יש להבין את המבט שלנו.
קריאה: האוצר, ברגע שהתפרסם המכרז החדש, לא לקח בחשבון שיש עובדים שכבר מועסקים, הוא לא כתב במכרז שום התייחסות לעובדים הקיימים, איך קולטים אותם וכו'.
מאיר כהן: ננהל פה שיחה של מנומסים ונצא כשאנחנו "לא רוצים לתקוף אף אחד" והכל כביכול נחמד.
מאיר כהן: חברות כח האדם נהגו בחזירות ואני אומר את זה בשולחן ולא חוזר בי.
מאיר כהן: אני -כראש עיר, כשמעבירים עבודה לקבלנים אז אני מבין מיד שהחושים החזיריים שלהם קופצים.
מאיר כהן: בשום מקום במדינה לא קולטים עובד ואומרים לו: שמע, אני מכוון אקדח אל הרקה שלך, אם לא תוריד 30% אני אמצא מישהו אחר.
מאיר כהן: אתם "חכמים גדולים" כשאתם עושים את זה בפריפריה כי אתם יודעים שממילא הצעות העבודה הן לא בשפע.
מאיר כהן: אל תצטנע לי, אתם מתנהגים בצורה נבזית.
מאיר כהן: גם אתה וגם כל הקבלנים שלקחו את המכרז הזה.
מאיר כהן: בנבזות.
מאיר כהן: אני ראש עיר, אני קולט עובדים, מעולם לא העליתי על דעתי לבקש מעובד להוריד 30% בתוך יום.
מאיר כהן: איפה זה נשמע?
מאיר כהן: באיזה מקום?
מאיר כהן: ואתה פה מתפתל.
מאיר כהן: אני מצפה מאחד כמו טל, ואני קורא את המכרז וכתוב כך: עורך המכרז רשאי לפצל את ההצעה, רשאי על פי שיקול דעתו הבלעדי לבטל את המכרז או לפרסם מכרז חדש".
מאיר כהן: ויושב הראש, אם אתה רוצה להצליח, צריך לבטל את המכרז.
מאיר כהן: אני דורש את זה.
מאיר כהן: דרשתי את זה ממשרד האוצר והוא לא נתן לי תשובה.
מאיר כהן: הוא אומר לי: תדבר עם אחרים.
מאיר כהן: צריך לבטל את המכרז ולהעמיד אותם פעם אחת במקום.
מאיר כהן: יש לי טענות קשות כנגד האוצר אבל במכלול הדברים, בשביל האוצר זה 'כסף קטן', מי אלה ארבעת החבר'ה מדימונה?
מאיר כהן: או שלשה חבר'ה מערד?, ארבעה חבר'ה מטייבה?
מאיר כהן: אפשר ליפול להם על הראש, אפשר לשחוט אותם.
מאיר כהן: חבר'ה שלמדו הנדסה ארבע שנים, משתכרים 8,000 ₪ ברוטו, מגיעה חברה מחוצפת ואומרת להם: תורידו 30% עד מחר ואם לא אז אתם לא תעבדו.
מאיר כהן: אין לזה אח ורע בשוק העבודה הישראלי.
מאיר כהן: ראיתי חזירויות אבל לא כאלה.
מאיר כהן: אני חי במקום שחצי מן האוכלוסיה בו עובדת עם קבלנים אבל גם הקבלנים העושקים לא מדברים במושגים של 30%.
מאיר כהן: שלא יספרו לי סיפורים שהאוצר כביכול הכתיב את זה כי האוצר לא הכתיב את זה.
מאיר כהן: אתם יכולים להרוויח פחות, לא יקרה שום דבר ותפעילו אצלנו מרכזי להב"ה עם אנשים טובים.
מאיר כהן: איך אתה מעז להגיד לעובד שיוריד 30% תגיד לי, איך אתה מעז?
מאיר כהן: ואתה חושב שתבוא לשולחן הזה ותתחיל לומר "אתם לא תיכנסו"?
מאיר כהן: בוודאי שניכנס.
מאיר כהן: אני אעשה הכל בשביל שיהיה מרכז חדש.
מאיר כהן: אני אפעיל את להב"ה על אפך ועל חמתך ואני אפריע לכל אחד.
מאיר כהן: אני לא ארפה עד שהקלון הזה שלכם יפורסם ברבים.
מאיר כהן: אני לא מכיר הרבה חברות כח אדם שמעזות לעשות את מה שאתם עשיתם.
מאיר כהן: אמר פה מישהו שגם לא קראתם להם לשיחות, בעתון המקומי התפרסמה מודעה עוד לפני שקראו לחבר'ה האלה, הודעה ש"קולטים עובדים".
מאיר כהן: אמרתי: למה לא דיברתם אתם?
מאיר כהן: אמרו לי: אנחנו קודם נכניס את ה - - -
מאיר שטרית: האם דיברו אתכם?
מאיר כהן: אף אחד לא דיבר אתנו.
מאיר כהן: שאלתי: למה לא דיברתם עם העובדים?
מאיר כהן: אז הסתבר לי שזו הטכניקה הידועה, קודם כל להפחיד אותם: תוך עשרים וארבע שעות הם מאבדים את מקומות העבודה.
מאיר כהן: היה לי ויכוח עם טל שהוא לא ידבר עם העובדים האלה, שלא יגיד להם: "אם אתם לא תחתמו עד מחר אתם תפוטרו" כי הוא לא צד בענין.
מאיר כהן: התקשרתי לטל ואמרתי לו שירפה מזה ושזה לא תפקידו והתקשרתי לשר והשר אמר לי שהוא משער שלא עשו את זה.
מאיר כהן: אתה הוצאת את המכרז ומן הרגע הזה אתה לא אמור לדבר עם אף אחד.
מאיר כהן: האם יעלה על הדעת שנציג האוצר מדבר עם העובדים?
מאיר כהן: ואומר להם: אם אתם לא תחתמו עד מחר אז אתם תפוטרו, כדאי לכם לחתום?
מאיר כהן: האם הוא הנציג שלהם?
מאיר שטרית: האם העיריות משתתפות באחזקה?
מאיר כהן: בודאי.
מאיר שטרית: הבנין?
טלי פלוסקוב: הכל עלינו.
מאיר שטרית: שירותים?
מאיר כהן: הכל, הכל, הכל, אז אני אומר, לא צריך להתפתל, צריך לבטל את המכרז.
מאיר כהן: לבטל את המכרז.
מאיר כהן: לא יהיה כזה מכרז.
מאיר כהן: להוסיף עוד כמה אגורות ולכתוב מכרז אחר ולהסביר לכל נציגי הקבלנים האלה שפה אפשר לעשות להם סוף.
מאיר כהן: אני נלחם אתם בים המלח ואני נלחם אתם בכל מקום, אלחם אתם גם כאן ושוב, אין לזה אח ורע, קורה שעובד עובר מקבלן לקבלן ואומרים לו: שמע, אנחנו נוריד 5%, 10% אבל 30%?
מאיר כהן: וגם את התנאים הסוציאליים מורידים להם?
מאיר כהן: אומרים למנהל: שמע, אתה עכשיו תמשיך לקבל 8,000 ₪ רק שכל ההטבות מסביב יורדות ואין לך שום זכויות.
מאיר כהן: יתרה מכך, אם נקרא לך להשתלמות בתל אביב אתה תשלם את הנסיעות ואם נקרא לך להשתלמות בחיפה אתה תשלם את הנסיעות.
מאיר כהן: אלה סטודנטים, אלה מהנדסים, אלה הנדסאים, חבר'ה צעירים שעם יותר אומץ מכל האנשים האלה החליטו לבוא ולגור בפריפריה.
מאיר כהן: יש פה חבר'ה שבאו לדימונה ושבאו לערד ושבאו וחזרו הביתה למשפחה אז החבר'ה האלה – האם כך צריכים לשחוט אותם?
מאיר כהן: אני מקווה -אדוני יושב הראש, שבאמת תצא מכאן החלטה לבטל את המכרז.
מאיר כהן: ואפשר לעשות את זה.
מאיר כהן: שום דבר לא קרה.
חמד עמאר: קודם כל, אני מודה לך על קיום הדיון החשוב הזה, זה נוגע לבני אדם, שמתפרנסים.
חמד עמאר: תמיד מחפשים את הפריפריה, שם 'הבטן הרכה' ויכולים שם לפגוע באנשים, יכולים להחליט מה שהם רוצים, הם יודעים שאין הרבה מקומות עבודה ומי שתופס מקום עבודה נדבק בו ולא רוצה לעזוב כי הוא רוצה להתפרנס ולכן הכי קל לבוא ולומר: שמע, אנחנו מורידים לך 30% והוא ימשיך לעבוד כי אין לו ברירה אבל, עצם העובדה שאתה מנהל את הדיון היא חשובה כי אנחנו, ככנסת, צריכים לשמור על העובדים ולתת להם את הגיבוי הדרוש.
חמד עמאר: אתה מכיר את הנושא של חברות מנהלות.
חמד עמאר: עבדתי גם במשרד התחבורה והייתי עוזר שר התחבורה לשעבר, חה"כ איווט ליברמן ואני זוכר שתמיד באו לפריפריה, כשמלכתחילה המועצות הערביות נחשבו חלשות וצריך להביא אליהן חברות מנהלות שיבצעו את הפרויקטים.
חמד עמאר: הן לא חלק בענין, החברות המנהלות הן אלו שעושות.
חמד עמאר: בדקתי את הנושא היטב במשך שנתיים וראיתי: אותו הכסף שהיה עובר לאותו פרוייקט, אם היה עובר למועצות היה מתבצע פרוייקט בהיקף של פי שלשה מאשר זה שהתבצע על ידי חברות מנהלות.
חמד עמאר: רוב הכסף לא הלך ליעודו אלא לחברות והמדינה היום מפריטה את הכל, היא חושבת שדרך ההפרטה תגיע ליעד אבל רוב הדברים לא הולכים ליעד אלא לחברות שמתנפחות ומתנפחות ומתנפחות.
חמד עמאר: לכן בנושא הזה, אדוני יושב הראש, עשית דבר מאד טוב שקיימת את הדיון הזה ואני רוצה שבסוף הדיון נראה אור בקצה המנהרה עם העובדים האלה: שיקלטו אותם באותם תנאים ואם מפטרים מישהו אז שיפטרו אותו בגלל שהוא לא טוב ולא בגלל שמרעים את התנאים שלו, ואני חושב שהאוצר היה צריך לקחת בחשבון שלא מרעים תנאים של עובדים.
חמד עמאר: בדרך כלל לא מרעים תנאים של עובדים, אי אפשר להרע תנאים של עובד, גם החוק לא מאפשר להרע בתנאים של עובד אבל כאן, כשאתה מחליף חברה, אז העובד כבר לא שייך למעסיק -שלא יכול להרע את התנאים שלו, ולכן הם יכולים להרע את התנאים.
חמד עמאר: מבקש לקבל תשובה ברורה מן האוצר.
חמד עמאר: תודה רבה ליושב הראש.
ענבר חן: אני עובדת בלהב"ה בבני ברק כבר חמש שנים.
ענבר חן: אני רוצה להתייחס לטענה שהעובדים ידעו שהם זמניים.
ענבר חן: הייתי במסגרת ה cost plus.
ענבר חן: במהלך חמש השנים נתתי כל שיכולתי לארגון המדהים הזה והחיוני הזה.
ענבר חן: לשאלות יושב הראש, במרכז שלנו יש תשעה עשר קורסים.
ענבר חן: באים אנשי מבני ברק.
ענבר חן: תשעה עשר קורסים בני חודש וחצי.
ענבר חן: חשבתי שקודמתי למשרת מנהל כתוצאה מעבודה קשה שנתתי בלהב"ה.
ענבר חן: לצורך ההתקדמות הזו הודיעו לי שאחד מן התנאים הבסיסיים הוא מגורים באיזור המרכז.
ענבר חן: גרתי ברחובות.
ענבר חן: מכרתי את הבית שלי ברחובות והעברתי את הילדים שלי מרחובות לבני ברק.
ענבר חן: עוד בראיון, כשהודיעו לי שזה תנאי בסיסי, הסכמתי לו.
ענבר חן: אם הייתי יודעת שמדובר במשהו זמני לא הייתי עושה את הצעד הזה, לא הייתי מוכרת את הבית שלי, לא הייתי עוברת לבני ברק ולא הייתי מתפטרת מן המשרה שהיתה בתנאי cost plus.
ענבר חן: המרכז הזה פעיל ואנשים באים.
ענבר חן: המרכז שוקק.
ענבר חן: לפני מספר שבועות שמעתי שהמשרה שלי פורסמה.
ענבר חן: לא היה לי שמץ של מושג ואף אחד לא רמז.
ענבר חן: בחוזה שלי כתוב 'שחור על גבי לבן' שהמשרה שלי היא לזמן בלתי מוגבל.
ענבר חן: אחר כך מסתבר שבימים האלה או בשעות שבהן חתמתי על חוזה, חתמו במשרד האוצר על חוזה אחר, על חוזה שאומר שהעובדים שעכשיו קלטו הם כבר לא רלבנטים כביכול וניתן יהיה להוריד להם את השכר או לפטר אותם.
ענבר חן: אני רוצה לעמוד מול כל מי שאומר שידענו שזה זמני ולהגיד לו שלא ידענו שזה זמני.
ענבר חן: אם הייתי יודעת שזה זמני לא הייתי מתפטרת.
ענבר חן: עבדתי בלהב"ה חמש שנים, לא הייתי מתפטרת, לא הייתי מוכרת את הבית ברחובות אבל אף אחד לא אמר לי כזה דבר.
ענבר חן: לשאלת יושב הראש, עבדתי ברמלה.
ענבר חן: למה דב המדריך, שנותן את כל שהוא יכול בכל שעה שהמרכז פתוח, צריך להשתכר אלף שקלים פחות ממדריך שגר באיזור אחר?
ענבר חן: בו בזמן שמציעים את המישרה של דב בסכום מסוים מציעים במרכז אחר בסכום אחר?
ענבר חן: למה?
טל דמְרי: קודם כל אני רוצה להודות לך, אדוני יושב הראש, שמן הרגע הראשון 'הרמת את הכפפה' ושאלת שאילתא בכנסת, שאילתא שפתחה את הדלת לכל המהלכים שאנחנו מנסים לעשות.
טל דמְרי: הגענו למקום הנכון כי נגעתם כאן בנקודה הכי נכונה: מדוע לא עוגנו זכויות העובדים במהלך המעבר מחברה לחברה?
טל דמְרי: זה אל"ף-בי"ת, זה הכי חשוב, מדוע אני, שהסכמתי לעבוד בלהב"ה, בתנאים מסויימים ונאמר לי במפורש ש"כל עוד אתה טוב אתה ממשיך לעבוד" צריך להפסיק?
טל דמְרי: מרכז הלהב"ה בדימונה עובד מצוין, המרכז מלא, המרכז עובד, מדוע מדריכה שיושבת כאן אתי, שעובדת שמונה שעות וחצי, וממשיכה לעבוד גם אחרי שהסתיימו שעות העבודה שלה, כדי שנספיק את העבודה, למה אנשים כאלה, שכל כך משקיעים, צריכים ללכת הביתה או להמשיך לעבוד בלי חשק?
טל דמְרי: למה המכרז הזה לא תיכנן נכון קדימה?
טל דמְרי: למה משלמים את אותו הסכום ומקבלים כל כך הרבה פחות?
טל דמְרי: זה לא שיש כאן מוטיב של חסכון.
טל דמְרי: אנחנו משלמים את אותו הכסף, המדינה משלמת מעט פחות אבל מחליפים אנשים איכותיים, לוקחים אנשים קצת פחות טובים, שעובדים עם פחות חשק ואת כל החלק שנשאר באמצע גובות חברות כח האדם.
טל דמְרי: המהלך הזה לא ברור.
טל דמְרי: למה אני צריך לוותר על 30% מן השכר שלי?
טל דמְרי: למה אני צריך לרדת בפנסיה, למה אני לא צריך לקבל קרן השתלמות?
טל דמְרי: למה נסיעות הפנים בתוך העיר צריכות להיות מגולמות בתוך המשכורת?
טל דמְרי: למה נסיעות מחוץ לעיר משולמות מכיסי?
טל דמְרי: איפה הכל "נפל"?
טל דמְרי: למה אף אחד לא נתן את הדעת על כך?
טל דמְרי: אם מישהו אומר: טעיתי אז בבקשה, שיגיד שטעה, יש כאן טעות וצריך לקחת עליה אחריות.
טל דמְרי: אנחנו נמצאים במדינה שבין קוטג' לדלק לבין חסרי בית, האם אתם עוד ממשיכים לבעוט?
טל דמְרי: זה לא הגיוני.
טל דמְרי: בשביל כמה פרוטות?
טל דמְרי: הרי לא מדובר פה בהרבה כסף.
טל דמְרי: האם בשביל זה צריך לשבור את הפרוייקט?
טל דמְרי: למה מדריך בבאר שבע צריך לקבל 1,500 שקל יותר מן המדריכה?
טל דמְרי: האם הם יותר טובים ממני?
טל דמְרי: האם אני סוג ב'?
גדעון אריאלי: אני אחראי על מחקר ומחשבים במשרד המדע.
גדעון אריאלי: זה לא שייך למה שנאמר פה אבל אני אזרח ואכפת לי ולא כל דבר צריך להפריט.
גדעון אריאלי: הפריטו את שירותי הבריאות בבתי הספר ועוד דברים רבים.
גדעון אריאלי: נושא כזה שהוא, למעשה, לא למטרות רווח, מלכתחילה לא היה צריך להפריט אותו.
יורם וענונו: אני כואב את כאבם של חבריי.
יורם וענונו: אמנם אני לא שותף לו -כרגע לפחות אבל כנראה שבעתיד גם אנחנו נהיה חלק מן הגזירות החדשות.
יורם וענונו: לשאלות יושב הראש, אנחנו נחשבים עובדי "אמן", התנאים שלנו -לפחות כרגע, נשארו כמות שהם.
יורם וענונו: כן, אנחנו מדברים על המרכזים הוותיקים.
יורם וענונו: מבקש להעיר משהו נוסף.
יורם וענונו: אם מה שקורה פה ואם הלך הרוח שמסתובב במרכזי להב"ה, שהוא מצב רוח שהולך ויורד, אז כמו שאני רואה את זה, פרוייקט להב"ה, אם רוצים לשמר אותו ואפילו לקדם את צמצום הפער הדיגיטילי, אז צריך לדעת שהפרוייקט עומד להיסגר.
יורם וענונו: גם אם יקח לו שנה או שנתיים הוא ייסגר.
יורם וענונו: קודם כל, בכל מרכזי להב"ה הותיקים, אני לא מכיר אחד שאמר שגם אם לא תהיה ברירה אז הוא יישאר.
יורם וענונו: אני יודע בוודאות, לפחות מממספר מרכזים, שכל מי שיורידו לו את המשכורת או משהו כזה הוא ישאיר את המפתחות וילך.
יורם וענונו: זה אומר שברגע שיחליטו "להריץ" את הדבר הזה אז אנשים יעזבו.
יורם וענונו: אם רוצים לסגור בבת-אחת ארבעה-עשר מרכזים זו הדרך.
יורם וענונו: שווה לחשוב עד קצת קדימה איך להשאיר את הפרוייקט כי עכשיו נראה שהמטרה הסופית היא להרוס אותו.
זהבה וינטר: המרכז במודיעין הוא מן החדשים.
זהבה וינטר: המרכז מוצף.
זהבה וינטר: גם נשים וגם גברים וזהו מרכז חרדי.
זהבה וינטר: חינוך מיוחד, חינוך רגיל, גיל הזהב, כולם באים.
זהבה וינטר: אני מפעילה מרכז –ובדיוק אתמול הסתכלתי במערכת, כבר עברו בו למעלה משמונה מאות תלמידים.
זהבה וינטר: הוא נפתח לקהל אחרי פסח, באפריל.
זהבה וינטר: אני לא עובדת רק חודש וחצי בלהב"ה אלא מנובמבר 2010, עוד לפני שכל המהלך הזה התחיל.
זהבה וינטר: גוייסתי כמנהלת, בתנאי הגיוס שלי אמרו לי שמתפקידי גם לדאוג לעובדים, לגייס וכו'.
זהבה וינטר: מאיזשהו שלב זה כבר לא קורה אבל אני לא עובדת רק חודש וחצי וזה לא משהו ש"נולד" כרגע.
זהבה וינטר: ליויתי את המקום הזה מן השיפוצים שלו, מן ההקמה, יש לי פחות משתי משרות, יש לי משרה וחצי של שתי מדריכות שנותנות את הנשמה ומי שייכנס למרכז ויראה את רמת התיפעול שלו, בלי לדעת את כמות כח האדם, לא יחשוב שיש רק משרה וחצי של הדרכה.
זהבה וינטר: לשאלת יושב הראש, אצלי קרה אותו הדבר.
זהבה וינטר: פנו אלינו החברות ורק אתמול אמרה לי הנציגה: "אם את לא חותמת היום אני נאלצת להוציא את המישרה שלך למישהו אחר.
זהבה וינטר: " סגרתי עסק עצמאי משגשג ופורח שהיה בן שמונה שנים.
יהורם ישראל: המרכז הוא מבין החדשים.
יהורם ישראל: גוייסתי באוקטובר.
יהורם ישראל: לשאלת יושב הראש, אני הנדסאי.
מאיר שטרית: כל דובר יאמר מהו מקצועו.
זהבה וינטר: עבדתי שלש שנים ב"אמדוקס" לפני העסק העצמאי שלי.
ענבר חן: יש לי תואר ראשון בטכנולוגיה ותקשורת בחינוך.
קריאה: אני מנהל עסקים.
קריאה: אני מהנדס מחשבים.
טלי פלוסקוב: האם אתה רואה על מה מדובר?
טלי פלוסקוב: אלה הפרחים שלנו.
יהורם ישראל: קראנו את טפסי המכרז וגם את השאלות שנשאלו על ידי החברות.
יהורם ישראל: אחת השאלות היתה: מה קורה עם העובדים כי קיימים עובדים?
יהורם ישראל: התשובה שנכתבה להם היתה: "העובדים אינם רלבנטים".
יהורם ישראל: אם אני לא רלבנטי אחרי שניקיתי את הצבע מהריצפה אז אין לי מה לומר.
מיכאל טנפילוב: לפני שנכנסתי למרכז להב"ה הייתי חבר מועצה בערד.
מיכאל טנפילוב: התפטרתי כדי להגיש את המועמדות שלי למכרז הזה.
מיכאל טנפילוב: אחרי חודש וחצי קיבלתי מכתב פיטורין מחברה שאני כרגע מועסק בה, "טלדור".
מיכאל טנפילוב: כשהגיעו נציגי חברת ג'ון ברייס הם אמרו:
מיכאל טנפילוב: השכר שאתם תקבלו מאתנו יהיה רחוק כמו ערד מתל אביב ממה שאתם מקבלים היום.
מיכאל טנפילוב: במלים האלה.
מאיר שטרית: איך הולך בטייבה?
סאמר עוביד: נחמד.
סאמר עוביד: תבוא לבקר.
סאמר עוביד: תחילה אני מודה לך על ששמעתם אותנו וגם מודה לטל הרמתי שהגיע לשמוע אותנו בנושא הזה ולעורך דין תמים עבד-אל-חלים שבא לכאן והדברים ברורים.
סאמר עוביד: הדברים ברורים ולא צריך לחזור עליהם פה.
סאמר עוביד: היום אנחנו במצב שבו עובדת אקדמאית שעזבה את העבודה כי אחרי שהיתה בתפקיד האחרון שלה מרצה ב"שנקר", היום היא עומדת להרוויח כמו המנקה שתיקצבה לנו העיריה.
סאמר עוביד: תקנו אותי אם אני טועה, העיריה מתקצבת מנקה והיום הגעתי למצב שהמנקה מקבלת כמו אשה שיש לה שני תארים ועבדה כמרצה.
סאמר עוביד: לאן הגענו בטייבה?
סאמר עוביד: לגבי הדברים שנוגעים לפגיעה בשכר, הם נעשו בצורה עקיפה ולא בצורה ישירה.
סאמר עוביד: נציגי האוצר טענו ש"נתנו לכם שכר כמו שקיבלתם" אבל הורידו לנו את קרן ההשתלמות, פגעו לנו בביטוח שהיה, אני, למשל, מקבל עכשיו בטוח מנהלים כמו המנקה לפי חוק, בדיוק אותו הדבר ואין הבדל בינינו.
סאמר עוביד: ואני נאלצתי, בטייבה, להיות לא רק מנהל מרכז אלא גם אב בית, מנקה, מדריך וגם מגייס אבטחה, גייסתי שומר בהתנדבות על מנת להחזיק את המקום ועכשיו האנשים מוכרים אותנו, ממש מוכרים אותנו, מחלקים לחלקים וכל מי שמשלם פחות יקנה.
סאמר עוביד: אני לא בא אל חברת "אומגה" בטענות, המנכ"ל שלהם בא לטייבה וישב אתי, הראה לי את הנתונים והם ברורים, אין לי טענות אליו אלא לחברת ג'ון ברייס, שהם יושבים פה, איך הם מחתימים את העובדים על חוזה שבסופו כתוב שנראה כאילו נלקח מאגדת ילדים, כמו שאמר מנכ"ל "אומגה": כמעשה הזאב בכיפה אדומה, אתם רוצים שיתחילו, שיהיה שקט תעשייתי, רוצים לעבור את התקופה הזו של הרעש ושל התקשורת, ואחר כך אתם יפגעו בעובדים ואני לא מבין למה - - -
קריאה: עוד לא חתמנו.
סאמר עוביד: בסדר, זה שחתמנו זה לא אומר כלום.
סאמר עוביד: עכשיו אני באמת - - -
קריאה: מי שחתם חתם תחת לחץ.
סאמר עוביד: ברור.
סאמר עוביד: אני מבין את טל הרמתי, הוא לא מעסיק פה עשרים ותשעה עובדים אלא מעסיק מעל שבע מאות עובדים.
סאמר עוביד: האם נכון מר טל?
סאמר עוביד: שאתה אחראי עליהם באופן עקיף או ישיר?
סאמר עוביד: אני מבין גם את כל הבלאגן שיש במדינה ולפעמים קורה שיש פספוסים וזה לא סוף העולם, זה קורה ואנחנו לא מאשימים אותך ומכבדים אותך ואתה הגורם הכי בכיר בענין הזה, ואנחנו נמשיך לכבד אותך ולמרות שאנחנו עובדים שלך, מישהו יקבל החלטה -וזה לא השר ולא המנכ"ל ולא החשב הכללי אלא אתה.
סאמר עוביד: תתייחס אלינו כאל בני אדם, בלי הבדל, מין, גזע, דת, לאום, אלא כאל בני אדם שראית אותם ברחוב וביקשו ממך לעזור להם.
סאמר עוביד: אני כל יום יש לי משימה, חייב לעשות משהו טוב.
סאמר עוביד: כך חינכו אותי.
סאמר עוביד: אמרו לי: אם אתה רוצה להצליח בחיים תעשה מעשה טוב, תסיע קשיש לביתו וכד'.
סאמר עוביד: אנחנו לא העובדים שלך, אנחנו אנשים מן הרחוב ואתה צריך להתחשב בעובדה שאנחנו לא האויבים שלכם.
סאמר עוביד: עבדתי בחברות במשק בישראל, עבדתי ב"דפי זהב", עבדתי ב"סלקום", עבדתי ב"אות", הייתי בתפקידי ניהול ומעולם לא נקלעתי למצב שבו אני אצטרך לפטר את המנהלים שלי.
סאמר עוביד: אתם שמים אותי במקום שאני לא מיועד להיות בו.
סאמר עוביד: תוכל לשאול את כל המנהלים שלי שהענין הזה לא קיים אצלי.
סאמר עוביד: אתם מביאים אותנו למקומות שאנחנו לא בנויים אליהם.
סאמר עוביד: עורך המכרז הוא חכם, שהוא שמר על הזכות של האוצר לבטל את המכרז בכל רגע וזה משהו מאד חשוב.
סאמר עוביד: יש פה אנשים חכמים ששמו את הסעיף לפיו עורך המכרז יכול להפסיק אותו בכל רגע ושמרו את הענין, למה לחשוף את האוצר לתביעות?
סאמר עוביד: הם אומרים שזה עשרים ותשעה עובדים ונניח שאנחנו שלושה, למה השלושה האלה עלולים עכשיו להגיע למצב שיתבעו את האוצר?
סאמר עוביד: למה?
סאמר עוביד: איפה פה האנשים שבמקצוע שלהם הם עורכי דין, שהם אמורים להגן על שר האוצר, למה לא תתחשבו ותשמרו על השר?
סאמר עוביד: האם זה התפקיד שלי להגיד לכם מה לעשות?
סאמר עוביד: הענין הוא שהם צריכים לדעת לקבל החלטות וחבל להיכנס לאוירה של מריבה.
סאמר עוביד: באשר לחברות, לפני כשבועיים בא סיור קבלני של מכרז נקיון שנערך בטייבה.
סאמר עוביד: עד היום יש סיור קבלני במכרזים.
סאמר עוביד: זה אל"ף-בי"ת במכרז.
סאמר עוביד: אתה לא הולך לזכות בדגים בתוך הים אלא במליונים, תבוא לראות מה קורה בשטח, זה שאתה זוכה במכרז בלי לדעת מה המציאות בשטח, יש לזה השלכות.
סאמר עוביד: אם אני יוצא מטייבה הפרוייקט ימשיך לפעול אבל השאלה היא איך.
סאמר עוביד: אולי ימשיך לפעול באופן שבו המחשבים יחולקו לשכונות.
סאמר עוביד: אני שם שומר על המקום, אני גייסתי שומר ונכנסתי לתפקידים שלא צריך להיכנס אליהם ועכשיו אני, כמו שעבדתי בכל התפקידים שבמרכז אז אני מצפה ממך, טל, שהיום תהיה גם בתפקיד של עובד סוציאלי כי הדבר מאד יעזור לחבר'ה פה.
מאיר שטרית: במכרז מצוין מחיר מינימלי של הפעלת המרכז לשנה, עם ארבעה אנשי צוות ומנהל והסכום הוא 540,000 ₪ כולל מע"מ.
מאיר שטרית: מה היתה העלות תחת הניהול של "אמן"?
טל הרמתי: מברך על הדיון הזה אני חושב שהוא חשוב.
טל הרמתי: העסק בסך הכל פשוט ואציג את העובדות.
טל הרמתי: לצערי, חלק לא מבוטל מן העובדות שהוצגו פה בפני הועדה הוא חסר או מסולף.
טל הרמתי: אני אציג את אלו המלאות.
טל הרמתי: אפתח בחשיבות הפרוייקט, הסיבה שאנחנו פה היא שאנחנו מודעים לחשיבות הפרוייקט וכל מי שבא מן המרכזים הותיקים יודע שאני באופן אישי ביקרתי בכל אחד ואחד מהם והפרוייקט הזה יקר לי.
טל הרמתי: שר האוצר ראה את הפרוייקט ב 2010 והתלהב.
טל הרמתי: קיבל החלטה להכפיל את הפרוייקט הזה בשל חשיבותו.
טל הרמתי: זו העובדה הראשונה.
טל הרמתי: עד 2010 דובר על ארבעה עשר מרכזים ומ-2010 הגדלנו את הפרוייקט בשבעה עשר מרכזים נוספים.
טל הרמתי: זה היה המהלך הראשון.
טל הרמתי: הפרוייקט הוא נכון וחשוב מבחינה לאומית.
טל הרמתי: כל המרכזים, אגב, נמצאים במקומות שהם פחות חזקים בארץ, ולשאלתך האם יש אבחנה בין פריפריה ומרכז - התשובה היא לחלוטין לא.
טל הרמתי: כולם למעשה, במובן מסויים, מבחינה פיזית, למרות שלא כולם בפריפריה, עדיין כולם נמצאים במקומות חלשים יחסית או בעייתיים, לצורך הענין, ברמה כזו או אחרת.
מאיר כהן: מרוחקים.
טל הרמתי: אתה צודק.
מאיר כהן: סע לדימונה.
מאיר כהן: אנחנו פה לא על תקן של מסכנים.
מאיר כהן: שלא תטעה.
מאיר כהן: אנחנו פה על תקן של "לא מוכנים שהאזרחים שלנו והעובדים שלנו ייפגעו".
מאיר כהן: אני לא מסכן ואל תחלק לי ציונים כי אז אתחיל לחלק לך.
טל הרמתי: הקריטריונים שנקבעו הם מאד ברורים וחלקם הוא המצב הסוציואקונומי של העיר ולפיכך נבחרו הערים שנבחרו.
טל הרמתי: אם פגעתי במישהו אקח את דבריי חזרה.
טל הרמתי: אדגיש, כי היתה כאן איזושהי אי הבנה ואולי אי בהירות.
טל הרמתי: הסוגיה שנמצאת על השולחן כלל לא נוגעת במרכזים הקיימים, היא לא פנתה אל המרכזים הקיימים ולא דיברה על מרכזים קיימים.
טל הרמתי: נכון שבמכרז שיצא –וחבל שכשהוקרא רק חלק ממנו ולא הוקראו גם החלקים הנוספים.
מאיר שטרית: עד המכרז ניהל אותם אמ"ן?
טל הרמתי: ב- 2010 נתקבלו שתי החלטות.
טל הרמתי: האחת, להרחיב את המרכזים והשניה, שנתקבלה לאחר מחשבות רבות, היא שהמודל הנכון והראוי להפעיל בו את המרכזים הקיימים -ואולי נוספים עתידיים, הוא הפעלתם במיקור חוץ באמצעות זכיינים.
טל הרמתי: הנושא נבחן על ידינו בצורה יסודית והוא על השולחן כבר זמן רב וב 2010 החלטנו שכדי להרחיב את הפרוייקט יש להשתמש בזכיינים.
מאיר שטרית: "אמן" הם גם זכיינים.
טל הרמתי: "אמן" היא זכיינית במודל אחר לחלוטין, שהיה תקף קודם, והגענו למסקנה שהמודל הזה הוא שגוי.
טל הרמתי: עשינו חשיבה מחודשת.
טל הרמתי: המודל הקודם חי במצב העולם הקודם קרי, יש ארבעה עשר מרכזים ויש מצב סטטי.
טל הרמתי: כרגע יש מצב שבו מוכנים שבעה עשר מרכזים חדשים ואולי יהיו עתידיים וזה מצב חדש.
טל הרמתי: לכן נתבקשה חשיבה מחודשת.
טל הרמתי: אני לא מקבל את הדה-לגיטימציה שהתבצעה פה לחברות זכייניות ואני לא מקבל את האמירות שנאמרו פה.
טל הרמתי: החברות שזכו במכרז הן ראויות, גדולות, מן הגדולות בשוק, הן נותנות שירותי הדרכה בכל הארץ, הן יודעות לתת שירותי הדרכה, הן עושות את העבודה הזו וזו הסיבה שפנינו למכרז, הן עושות את העבודה הזו והן טובות בה.
טל הרמתי: נוצרה בעיה.
טל הרמתי: הבעיה היתה שהמרכזים הוכנו על ידי הרשויות המקומיות בשיתוף אתנו, וראינו -ועדיין רואים את הרשויות המקומיות כשותפות שלנו למרכזים.
טל הרמתי: חלוקת המשאבים פה היא, אגב, מאד ברורה.
טל הרמתי: הרוב המכריע של המשאבים בפרוייקט הזה מוקצה על ידי המדינה, באמצעות משרד האוצר.
טל הרמתי: הרוב המכריע.
טל הרמתי: מן הרשויות נדרשו שני דברים, האחד, הקצאה ראשונית להקמה של מה שנקרא הקצאת שטח ולאחר מכן תפעולו ואחזקתו.
טל הרמתי: לעומת זאת, הציוד, הפתרונות והפעלה על ידי חברות היו -מאז ומעולם, באחריות האוצר וגם נשארו כאלה.
טל הרמתי: נקלענו למצב שבו המרכזים היו מוכנים עוד לפני שהיה מוכן מודל ההפעלה שלנו, המכרז טרם יצא ונדרש מענה.
טל הרמתי: לגבי המענה, יושבים פה מספר מנהלים וגם מספר מדריכים.
טל הרמתי: האוכלוסיה פה אינה הומוגנית והנסיון -לצורך הענין, לכלול את כל האוכלוסיה הזו בכפיפה אחת ו"כולנו עובדים פה ונותנים את הנשמה ובנינו את המרכז במשך שמונת החודשים האחרונים" הוא פשוט 'זריית חול בעיניים'.
טל הרמתי: המנהלים שנקלטו –ומדובר על ששה מנהלים, שעבדו במודל הקודם, נקלטו כיוון שראינו שהמרכזים מתקדמים ואילו ההפעלה שלהם לא היתה מוכנה אז נקלטו ששה מנהלים.
טל הרמתי: כולם יושבים פה.
טל הרמתי: מנהלים אלה - - -
מאיר שטרית: ששה מתוך השבעה עשר.
מאיר שטרית: מה עם היתר?
טל הרמתי: אתייחס.