GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי נגר: במקומות של המשטרה או הצבא אין ברירה יכול לנבוע מהרבה דברים אחרים, של פרקטיקה מבצעית או ביורוקרטיה או לא יודע מה.
אלעזר כהנא: הוא אומר תכליות של החתימה, כי לגופים שמוציאים חתימה לא בגלל שהם צריכים את זה לצרכים, לא מרוויחים מזה.
אלעזר כהנא: אלא, נניח אם יש לי באיזשהו תהליך שאני כמשטרה חייב לחתום על איזשהו מסמך, ואני מעביר את התהליך ל"פייפר לס", אז לא יהיה הגיוני שלא אחתום לו.
אלעזר כהנא: אבל יכול להיות הנפקות, לצורך העניין, מבחינת, הנפקות לציבור של החתימה הזאת הוא חסר ערך.
אלעזר כהנא: יש לי כול מיני דוגמאות לזה.
אלעזר כהנא: לכן אני אומר, האבחנה צריכה להיות אבחנה בין שוויון זה שוויון בין שווים.
אלעזר כהנא: האבחנה יכולה להיות גם שונים.
אלעזר כהנא: אז פה הרשם, יש לו 3שיקול דעת מנהלי, ואם הוא חורג משיקול הדעת יש למי לפנות.
עופר ישי: אני יכול שוב בשם ממשל זמין, שאנחנו לא מבקשים שום הנחות ויש לנו את כל המוטיבציה כי המערכת שיושבת על מה שאנחנו עושים, מערכת מאוד רגישה ואנחנו מודעים לזה.
עופר ישי: מה שטוב לשוק האזרחי יהיה טוב לנו, אנחנו לא מבקשים הנחות.
מאיר שטרית: ומה עם מנהל ממשל זמין?
מאיר שטרית: אין מנהלים לשום מקום, לא בנציבות לא בממשל זמין לא לרשות הבטיחות בדרכים, מה קורה?
מאיר שטרית: יש המון אנשים שמחפשים עבודה.
מאיר שטרית: אז זה מספק אותך?
אבי נגר: אני רק מתריע בפני מצב, שהתייחסתי אליו עכשיו, שמחר בבוקר תהיה חתימה, למשל, שהיא ב- "SHA-2", כי כך אמר הרשם וכי יש לה תוקף הרבה יותר חזק ברמה טכנולוגית, ויסתובבו חתימות של "SHA-1" כי תהיה להם בעיה טכנולוגית.
מאיר שטרית: תראה, למדינה, מוטיבציה של המדינה, זה לעמוד בהגדרה של החוק, גורמי מדינה שמחייב אותם, המוטיבציה שלהם זה החוק, הם לא יכולים להיות מפרי חוק.
מאיר שטרית: לכן ברגע שדבר כזה המדינה תחויב, על פי אותם סטנדרטים, לעשות משהו.
מאיר שטרית: אם תצטרך תעשה אותו, למדינה אגב זה יותר קל, אין להם בעיה של משאבים.
מאיר שטרית: באופן מעשי כשצריכים לעשות משהו וחייבים, אז המשאבים הם לא מגבלה כי אז חייבים, אז עושים.
אבי נגר: חייבים זה משהו נזיל.
מאיר שטרית: עוד הערות, חברים?
מאיר שטרית: אני מציע לאשר את התקנות, מי בעד?
מאיר שטרית: הצבעה בעד – רוב נגד – מיעוט התקנות אושרו
מאיר שטרית: שר החקלאות יישב פה?
יורם קפולניק: כן, הוא עשה עסקה נדל"נית אחרת.
יורם קפולניק: היה לו מקום בקריה, הם מכרו את זה בקרוב ל-18 מיליון, צריפים עתיקים מפעם.
יורם קפולניק: מכרו את המקום שם למשרד הביטחון ובנו את כל הקריה הזאת פה.
יורם קפולניק: מי הוא מכון וולקני?
יורם קפולניק: מה שאני רוצה לעשות, אני קצת אאפיין את המכון הוולקני ואני אגע בדרך שבה אנחנו עובדים פה במכון וולקני, כדי שאוכל אחר כך לחשוף בפניכם גם נושאים אחרים שאנחנו כאן עובדים עליהם ותוכלו לרדת לעומק.
יורם קפולניק: אני אשאיר הרבה זמן לשאלות.
יורם קפולניק: אנחנו, כמו שאמרתי, הזרוע המחקרית של משרד החקלאות ואנחנו למעשה מרכז המחקר הגדול במדינת ישראל, העיקרי שבהם.
יורם קפולניק: יש לנו מספר יעדים, אנחנו צריכים לפתור בעיות חקלאיות עדכניות.
יורם קפולניק: צריכים לזכור את הסיטואציה שמכון וולקני, כמו שהראיתי לכם בשקופית, קם על רקע זה שאוניות מגיעות לנמל, מגיעים אנשים, מאיזה שהוא מקום, מכניסים אותם למשאיות ופורקים אותם באיזה שהוא מקום ולמחרת בבוקר הם צריכים להתפרנס ולפרנס את המשפחה שלהם.
יורם קפולניק: הם לא היו חקלאים בחיים שלהם, הם לא יודעים איך לגדל את זה, במדינה שלנו, עם כל הכבוד, גם אז, וגם היום, תנאים מדבריים, קשה מאוד, מה שהם ראו באירופה אי אפשר ליישם בישראל ולכן הממשלה ראתה מזמן כבר שיש נחיצות לאיזה שהיא מערכת שאל"ף תפתור, ובי"ת תטמיע טכנולוגיות כדי שנוכל לעזור לאנשים האלה, לאותם מתיישבים, להתפרנס.
יורם קפולניק: ככה קמה החקלאות.
יורם קפולניק: בהתחלה לא היה כלום, אבל היום אנחנו מוצאים את עצמנו עובדים לעתיד החקלאות, לא רק לקיום של החקלאות, אלא גם למוצרים העתידיים.
יורם קפולניק: אתם התחלתם פה לטעום כל מיני דברים שעדיין לא נמצאים בשוק ואתם תראו בהמשך עוד דברים מאוד מעניינים ולמעשה במכון וולקני אנחנו עושים גם מחקרים תשתיתיים שיובילו לפריצת דרך.
יורם קפולניק: אחד האנשים שידבר איתכם עכשיו הוא הבן אדם שממציא עבור קוקה קולה העולמית את הממתיק הטבעי, שלא יהיה כימי, כדי שיכניסו את זה בתוך ה...
יורם קפולניק: שימו לב, קוקה קולה העולמית מגיעה הנה כי היא מוצאת פה מרכז מצוינות בקנה מידה עולמי.
יורם קפולניק: יש לנו מבנה מאוד פשוט, אנחנו עובדים בסך הכל לפי תחומי עבודה.
יורם קפולניק: יש לנו חבר'ה שיוזמים, מייצרים כלים חקלאיים; החל מהנדסה חקלאית, יש לנו אנשי בעלי חיים, תוצרת חקלאית שצריכים למצוא את הדרכים איך לשלוח אותה, כי אחרי הכל, אם ישראל תייצר חקלאות רק למדינת ישראל, זה לא מספיק, השוק הגדול והכסף הגדול נמצא מעבר לים, ומערכת שהיא פותרת בעיות של פגעים בחקלאות, אנחנו קוראים לזה הגנת הצומח, מדעי הצמח זה המכון שמארח אותנו הבוקר וחבר'ה שמתעסקים בקרקע, במים, בסביבה, אלה מכונים שונים.
יורם קפולניק: אתם נמצאים באתר המרכזי של מכון וולקני, זה בבית דגן, אבל יש לנו עוד שתי תחנות, אחת בצפון ואחת בדרום, אחת בנווה יער, הצפונית ואחת בגילת, זה הדרומית.
יורם קפולניק: אלה תחנות מחקר.
יורם קפולניק: זאת אומרת אם אני רוצה לבדוק את הזן הענבים שבדקתם, אני יכול לבדוק את זה בתנאים מתאימים של הצפון ושל הדרום, כך שכל מה שיסיקו פה, אפשר לעזור לחקלאים פה, התנאים פה, כמו שאתם רואים וכבר יודעים, זה לא אותם תנאים בדרום, וכך אנחנו יכולים בבת אחת לקבל אינפורמציה ולרדת לפרטים גם ברזולוציה של אזורי גידול.
יורם קפולניק: נמצאים פה קרוב ל-190 חוקרים, עוד כ-400 תומכי מחקר, שזה מהנדסים וטכנאים.
מאיר שטרית: ה-Ph.D של החוקרים, במה הוא?
מאיר שטרית: באיזה תחומים?
יורם קפולניק: כל אחד בתחום שלו, מדעי הטבע, הנדסה שזה טכניון, מכון וייצמן שזה ביולוגיה תאית.
יורם קפולניק: כל אחד בתחום שלו; ביולוגיה תאית, הנדסה גנטית, כימיה.
יורם קפולניק: כל תחומי הביולוגיה, המדעים המדויקים, נמצאים פה, כולל חבר'ה שתיכף אתה תראה כאן, חבר'ה שממציאים מחשבים שמדברים עם הסאט ליין, אלה חבר'ה שהם עם רקע במחשבים.
יורם קפולניק: אם ייצא לנו זמן, אנחנו נדבר איתם.
יורם קפולניק: כאן תהיה לנו בעיה, הרי איש מחשבים שגומר את הטכניון, ישאל את עצמו; 'אני בא לעבוד כעובד מדינה במשכורת של עובד מדינה, או שאני הולך להיי טק שנמצא באמצע הדרך?
יורם קפולניק: ' שזאת בעיה בפני עצמה, שאנחנו צריכים לכל אורך הדרך להתגבר על הדבר הזה וזה נעשה חריף משנה לשנה.
יורם קפולניק: איך אנחנו עובדים?
יורם קפולניק: התקציב הכללי שלנו הוא סדר גודל של 260 מיליון, כאשר שני שליש מהתקציב הזה מגיע מהממשלה, יש קרנות תחרותיות, כאשר כל החוקרים, אתם מכירים את תהליך העבודה, ויש איזה שהוא גורם עסקי שגם הוא נכנס.
יורם קפולניק: הוא קטן יחסית, אבל עכשיו ראש הממשלה מינה את יוג'ין קנדל לעשות מינוף של המחקר והפיתוח החקלאי על מנת שאולי מבחינה עסקית העסק הזה יהיה עוד קטר נוסף במשק הכלכלי, כדי שאפשר יהיה להשתמש בהישגים של המחקר והפיתוח החקלאי.
יורם קפולניק: כמו שהבלעתי, בעבר אנחנו עבדנו עם כמה דגשים.
יורם קפולניק: רצינו שהחקלאי ירוויח יותר, שיהיה יבול גבוה יותר, שהירק והפרי שלו יהיה ללא מחלות ולא מזיקים, שיטות אחסון, הובלה, אלה נושאים שעבדנו במשך הרבה שנים.
יורם קפולניק: היום אנחנו לקחנו טיפה את הפוקוס וצידדנו אותו ומה שחשוב לנו שבתוך הסלט שאנחנו אוכלים אנחנו נקבל כבר את כל רכיבי המזון והבריאות שבן אדם צריך.
יורם קפולניק: אנחנו לא נראה לכם את זה, אבל יש לנו כאן פיתוח של פלפל שיש לו אחוז גבוה של ויטמין E וויטמין C שאין, אם אתם לא יודעים, בפלפלים אחרים.
יורם קפולניק: הדבר הזה גורם לכך שהמזון, אני מדבר כרגע לא על הכיכרות בכל מיני מקומות בעולם, אבל בדרך כלל בן אדם קם בבוקר ורוצה שהמזון קודם כל ישביע את הרעב שלו.
יורם קפולניק: אנחנו חושבים שהיום הבן אדם צריך לקבל במזון יותר מאשר רק להשביע את הרעב שלו.
יורם קפולניק: אנחנו מדברים על מרכיבי בריאות, טעמים שונים, כמובן מחיר סביר, מי שנכנס לסופרמרקט באירופה ובארצות הברית כבר יודע, יש כאן הבדל גדול מאוד.
יורם קפולניק: זמינות במשך כל עונות השנה, אותו דבר, בדוכנים באירופה, אתם יכולים לראות, משלמים עבור פלפל או עגבנייה או תפוח, אצלנו אותו מחיר אתה משלם עבור קילו.
יורם קפולניק: וכמובן חשוב לנו לא לזהם את הסביבה, או לא לקלקל את הסביבה, לעשות את כל הדברים האלה בלי לפגוע בדורות הבאים.
מאיר שטרית: אתם רוצים לעשות כסף?
מאיר שטרית: אתם צריכים למצוא אוכל שהוא מרזה.
אנסטסיה מיכאלי: פלפל עם ויטמין E.
יורם קפולניק: תשאל אותה, אני חושב שיש לך תשובה לידך.
יורם קפולניק: תשאל אותה מה היא אוכלת.
יורם קפולניק: מה שעושה מכון וולקני, אנחנו קודם כל מנסים להכניס מוצרים חדשים ותיכף אנחנו נדבר על כמה מהם, אבל אנחנו מתעסקים גם בשטחים הפתוחים.
יורם קפולניק: אחרי הכל למדינת ישראל יש הרבה שטחים פתוחים ואם אנחנו לא נמצאים שם עם העדר, אז יגיע...
יורם קפולניק: מדברים כאן גם על אלמנטים פוליטיים ואנחנו מאבדים לאט לאט את המדינה שכולנו חלמנו עליה.
יורם קפולניק: בד בבד עם זה שאנחנו דואגים לצלחת של אותו משלם ביורו, אנחנו צריכים גם לדאוג לעם ישראל או לעתיד של עם ישראל שהעסק הזה יישאר שלנו.
יורם קפולניק: לכן מכון וולקני מחזיק את המקל משני הקצוות.
יורם קפולניק: אנחנו רוצים כמובן שכל מה שאכלתם עכשיו, שלא יחסר חומרי הדברה, אז אנחנו מפתחים חלופות לחומרי ההדברה, הדברה ביולוגית.
יורם קפולניק: וכמובן הדבר שאיתו התחלנו.
יורם קפולניק: כשבאים לכאן אנשים לא ישראלים, אני מתחיל את ההרצאה ואני אומר; מדינת ישראל היא המדינה הכי גרועה לעשות בה חקלאות, אין בה קרקע, אין בה מים, אין בה מספיק ידיים עובדות, ולמרות זאת אנחנו צריכים להאכיל את עם ישראל ולכן זה היה המנוף.
יורם קפולניק: אותו דבר הנושא של המים, שדוחף אותנו להגיע לפיתוחים ואתם בוודאי מכירים את הטפטפת, היא לא דווקא במכון וולקני, אבל הלחץ הזה שאתה צריך למצוא איזה שהוא פתרון הוא דרייב שמצעיד את החקלאות הישראלית קדימה.
יורם קפולניק: אנחנו קצת נדבר על עוד נושא, הנושא של ידיים עובדות שזה משהו קריטי, הוא נעשה גם בעיה דמוגרפית בישראל באזורים מסוימים, כך שאם אנחנו נמצא מכונות שתעשינה את העבודה ולא נצטרך להשתמש בכל כך הרבה ידיים עובדות, אנחנו מעדיפים את זה.
יורם קפולניק: הפיתוח של החקלאות הימית, אני חושב שהוא דבר חשוב מאוד, ושיטות גידול על מנת לקבל תוצרת יותר טובה.
יורם קפולניק: אנחנו היום משתמשים בשיטות של סאט-ליין, של לוויינים, על מנת לעשות חקלאות הרבה יותר מדויקת, כשהכל רתום למחשב.
יורם קפולניק: אנחנו יודעים מה נעשה איפה, זה על ידי מצלמה תרמית.
יורם קפולניק: אלה האמצעים שהצבא השתמש בהם הרבה זמן ואנחנו מכניסים אותם לשירות החקלאות.
יורם קפולניק: אנחנו יודעים שהשדה הזה יבש, מהסאט-ליין החקלאי יכול לקבל את האימג' הזה, הוא צריך לדעת פשוט איך לשלוח את ההגדרות.
רועי גולדשמיט: אני הבנתי שזה גם ברמה של עץ ספציפי, אפשר לזהות עץ.
יורם קפולניק: כן.
יורם קפולניק: זה תלוי איזה מערך, אתה יודע שלא כל הג'י.
יורם קפולניק: פי.
יורם קפולניק: אס פתוח לכל הקהל, אבל אפשר להגיע לרזולוציה של סדר גודל של 30 סנטימטר ולדעת מה כל 30 סנטימטר צריך.
יורם קפולניק: זה לביקור הבא שלכם, אם תרצו, אנחנו נחשוף אתכם לפני הדברים האלה.
יורם קפולניק: הפעם מכיוון שחם החלטנו לשמור אתכם in door ולא להוציא אתכם החוצה, אבל התוצאה הזאת, שהחקלאי מקבל בטלפון שלו, שהחלקה שלו, אם הוא לא פותח, הוא הולך לאבד את היבול, כי זאת ההחלטה כאן, זה דבר גדול, אני חושב.
יורם קפולניק: עוד דבר אחד, שקצת הצעיד אותנו קדימה בפיתוח הטכנולוגי; לקלף רימון.
יורם קפולניק: לפחות אשתי אומרת 'תעשה את זה במרפסת, החוצה'.
יורם קפולניק: מכון וולקני למעשה הוציא את הפטנט הראשון, מכונה ראשונה בעולם שפותחת את הרימונים לבד, פורטת את הרימונים לבד וסל של מוצרים נוצרו ובעולם משתמשים בזה.
יורם קפולניק: מכונה שיצאה מהמכון הזה נמצאת בעולם, קיבלה פרסים ראשונים, אנחנו מדברים על פרסים בתערוכות של מזון בינלאומיות, כי זה פתאום גיוון את המדף, על המדף אתה יכול לקבל את הרימון שלך סגור ומסודר ונקי ואתה יכול לקבל אותו בכפית.
יורם קפולניק: יש לזה שוק.
יורם קפולניק: חוץ מזה, אפשר לייצר גם מהקליפות וגם מהגרעינים עוד דברים.
יורם קפולניק: ברימון, אתם יודעים, יש הרבה נוגדי חמצון, חומרים שהם אנטי וסקולרי, הם מאוד חשובים.
יורם קפולניק: אנחנו לא מנותקים, אנחנו חושבים על חקלאות ישראל אבל אנחנו בקשר עם כל העולם.
יורם קפולניק: כל העולם כרגע עסוק בכמה איומים; קודם כל ההתחממות הגלובלית.
יורם קפולניק: מי ששמע את מה שקורה בארצות הברית, בניו יורק, בימים האחרונים זה ממש קטסטרופה.
יורם קפולניק: זה משפיע, זה גם משפיע עלינו.
יורם קפולניק: העגבניות שלנו כאן בישראל.
יורם קפולניק: הצמח נראה יפה, יש לך פרח, אבל הפרח לא חונט לפרי בגלל שטמפרטורת הלילה גבוהה מדי.
יורם קפולניק: אשתי אומרת את זה כבר כמה שנים, חם לה בלילה, אמרתי לה 'תשמעי, זה גלי חום, הגיל שלך או משהו', היא אומרת, 'לא', וכשאתה מסתכל על הממוצעים השנתיים, אתה עושה ממוצע של טמפרטורה גבוהה או נמוכה, אז אתה נמצא באותה טמפרטורה, אבל הטמפרטורה של הלילה בקיץ, היא עולה בשנים האחרונות יותר מאשר היתה בעבר, וזה מפריע לתהליך הנורמלי של הגידולים החקלאיים.
יורם קפולניק: לכן אנחנו חושבים שזה איום שאנחנו צריכים לטפל בו.
יורם קפולניק: כמובן משבר האנרגיה, שכולנו מדברים עליו בכל מסדרונות הכנסת, זה דבר שמזיז הכל.
יורם קפולניק: תיכף תראו מה אנחנו יכולים לעשות לדבר הזה.
יורם קפולניק: משבר המזון.
יורם קפולניק: זו גם כן בעיה.
יורם קפולניק: אתה רוצה לייצר מזון במחיר שווה לכל נפש, איך אתה עושה את זה?
יורם קפולניק: זה לא חכמה לשווק או לייצר בשיטה היפנית, שכל עגבנייה נראית כמו בונבוניירה, מלמיליאן, אבל המחיר שלה בדולרים הוא מאוד מאוד גבוה.
יורם קפולניק: אנשים שם קונים עגבנייה אחת או מלפפון אחד ולא קילו וקילו כמו שאצלנו בשווקים.
יורם קפולניק: איום נוסף שיש על העולם, שלא ניכנס לזה עכשיו, זה הנושא של טרור חקלאי.
יורם קפולניק: אם מישהו זוכר את הימים שהזריקו כספית לתפוזים הישראליים באירופה, והיו שנים שמספיק לשים שניים-שלושה תפוזים כדי לגרום לבהלה בכדי שהעסק הזה יימחק וזה יגיע עד החקלאי שלא ייקנו ממנו והפרי שלו יישאר על העץ.
יורם קפולניק: ובכן, על ההתחממות הגלובלית.
יורם קפולניק: אנחנו מפתחים זנים חדשים שיוכלו לגדול על סף המדבר.
יורם קפולניק: אנחנו מקנים עמידות לתנאי עקה, כדי שהצמחים האלה יצליחו לגמור את מחזור החיים שלהם, ומפתחים שיטות שונות לגדל את הצמחים בתנאים האלה.
יורם קפולניק: אחת הבעיות של משבר המזון, תיכף אני אראה לכם שקופית נפרדת; אם לצמח יהיה יבול גבוה יותר, אז כמובן שהעלות פר קילוגרם תהיה קטנה יותר, ועל דברים כאלה אנחנו הולכים.
יורם קפולניק: גם הנושא של שיפור תנאי האחסון, פיתוח שיטות, הגדרות טכניות, את כל זה אנחנו עושים כאן.
יורם קפולניק: וכמובן משבר האנרגיה, כאן אמנם זה לא יהיה המקום שבו אנחנו נגדל את הצמחים שיפתרו את בעיית האנרגיה, אבל בהחלט נכנסנו לזה חזק, לביו דיזל, יש לנו כאן פרויקטים.
יורם קפולניק: עם כל הידע שלנו נכנסנו גם לדבר הזה.
יורם קפולניק: בשקופית הזאת רציתי להראות לכם, כיוון שאתמול בערב פתחתי את האינטרנט ומסתבר שבארצות הברית, אנחנו מסתכלים לשם כי זה משפיע עלינו, בצמחים לא היתה כזו תקופה יבשה.
יורם קפולניק: מה זה עושה?
יורם קפולניק: זה גורם לכך שמחיר הגרעינים שאיתם אנחנו מאכילים את בעלי החיים שלנו יהיה גבוה מאוד, כי יהיו פחות גרעינים בשוק.
יורם קפולניק: כשיש פחות גרעינים בשוק, תסתכלו מה זה עושה לחקלאות.
יורם קפולניק: אם יש לכם 100 קילוגרם של אוכל, אתם יכולים לתת את זה לכבשה, לחזיר, לתרנגולת או לדג.
יורם קפולניק: עבור אותם מאה קילוגרם אתם יכולים לייצר סך הכל 1.2 קילוגרם של בשר טלה, אבל אתם יכולים לייצר 65 קילוגרם של בשר דגים.
יורם קפולניק: הנושא של חקלאות ימית והנושא הזה של המשבר הוא דבר שתראו אותו צף ועולה, ואם יש לכם השפעה ואתם מכוונים דברים, זה הכיוון שהאנושות תצטרך ללכת עליו.
רועי גולדשמיט: אפרופו חקלאות, מה עם מלח"י (המרכז הלאומי לחקלאות ימית), האיחוד שלה עם וולקני הושלם?
יורם קפולניק: אתם באתם הנה ללמוד על מכון וולקני, אני ישבתי וחשבתי איך אני יכול מהביקור שלכם להציף משהו שכואב לי.
יורם קפולניק: מלח"י לא זז.
יורם קפולניק: כל דבר שאחרי הישיבה הזאת והביקור שלכם יזיז את מלח"י, אתם תבורכו, כי הוא חשוב גם לנו, כמו שאתם רואים כאן.
יורם קפולניק: הוא חשוב לא רק לעם ישראל, לכל העולם.
יורם קפולניק: זה ברור לחלוטין שצריך לקחת את ה---
מאיר שטרית: ישב אצלנו המנהל הכללי של משרד החקלאות ואמר בישיבה בוועדה שזה גמור.
יורם קפולניק: מבחינתו זה גמור.
יורם קפולניק: יש הסכם.
יורם קפולניק: אני אשמח מאוד לעשות פולו אפ של המפגש הזה ולתת לכם קצת יותר אינפורמציה, אבל אנחנו במצב כזה שאנחנו חושבים להודיע לממשלה, אני יודע שיש החלטת ממשלה, 'sorry, שלוש שנים אנחנו מנסים לעשות את התהליך, המחירים שקבענו אז הם כבר לא מחירים, התקציבים.
יורם קפולניק: ..', שם כבר יוצאים לפנסיה, הדין הוא לא דין, אבל תזכרו, אחרי שנגמור לריב כאן בישראל, כדי לייצר קילו של דגים, צריכים פחות אנרגיה, וכשהאנושות ממלאה את הגלובוס, זה דבר שאנחנו צריכים לחשוב עליו.
יורם קפולניק: אני חוזר קצת למכון וולקני, כיצד אנחנו פועלים.
יורם קפולניק: אז באמת חלק מאיתנו פועלים כמו שאתם מכירים במוסדות האקדמיים, יש פרופסור, יש חוקר, יש לו את קבוצת המחקר והוא עובד בה וגם אותו חוקר יכול לעבוד על מחקר לטווח ארוך כשלמעשה הוא מכוון את עצמו לפריצות דרך מדעיות, כמו שבהרבה מוסדות אקדמיים עושים, אבל רוב המאמצים שאנחנו עושים זה על מנת שאותה פריצת דרך תהיה עבור פתרון של בעיה רלוונטית לחקלאות.
יורם קפולניק: העבודה היחידנית של הפרופסור הבודד, שפעם ראינו לפני הרבה שנים, שהוא היה עובד לבד, מול מחקר תשתיתי שעובד בקבוצות גדולות ומכוון עבור החקלאות, התמהיל הזה הוא הערובה.
יורם קפולניק: אני מדבר כאן מבחינה לאומית, עזבו את משרד החקלאות, זה מה שחשוב.
יורם קפולניק: חשוב לערבב את שני הדברים האלה יחד.
יורם קפולניק: לכן אנחנו החלטנו שאנחנו נבטא את היתרון היחסי שלנו קצת יותר, על ידי כך שאנחנו ניקח את ההתמחויות שיש לנו בחצר, ויש לנו פיזיולוגים, גנטיקאים, יש לנו חוקרים חקלאיים, אנשי גידול, מטבולוניקה, וגם הצד הגנטי, ונרכז אותם מול או נאפשר להם לעבוד בתוך איזה שהוא מרכז שיקיף בעיה מסוימת.
יורם קפולניק: למשל מרכז הדלועים, המנהל של המכון הוולקני, לא אני, והמנהל שהיה לפניי, החליט לפני קרוב לעשר שנים שיש לנו יתרון יחסי בדלועים והיום החבר'ה של הדלועים נמצאים כמעט במקום אחד בעולם בהבנה של הגנום של המלון, והם יוצאים מזה עם המון המון מוצרים ואולי נשמע חלק מהדברים, כי מי שמוביל את המרכז זה פרופסור ארי שפר, שאמנם הוא התבקש לדבר על עגבניות, אבל הוא מוביל את המחקר הזה ויש לו כאן הצלחות מסחררות.
יורם קפולניק: יש לנו מרכזים נוספים, הידע איך להשריש.
יורם קפולניק: פשוט רותמים את האקספרטיז מול הבעיה.
יורם קפולניק: לא וולונטרי יותר, 'תגיש הצעת מחקר להוא, תגיש הצעת מחקר...' לא, 'הנה, זאת הבעיה'.
יורם קפולניק: עכשיו, אחרי שזיהינו אותה בוא נחפש כסף ייעודי לבעיה הספציפית.
יורם קפולניק: העבודה הזאת, גם כשאתה לוקח התמחויות בנושא מסוים ואתה קושר אותן יחד עם התמחויות אחרות, היא מולידה added value שזה היתרון היחסי של מכון וולקני, שלא נמצא באקדמיה, וזה הגל שאנחנו החלטנו להמשיך...
יורם קפולניק: יש לנו מרכז שהקמנו לאחרונה, שבו אנחנו רותמים את כל האקספרטיז כדי ליצור מוצרים חדשים.
יורם קפולניק: אתם לא יודעים, אני גולש, אבל תות שדה, בדרך כלל היה לנו תות שדה בערך בינואר-פברואר, אבל קבוצה של ישראלים, לפני 20-18 שברו את התרדמה של התות שדה וגרמו לכך שתות שדה ישראלי ישווק לפני כריסמס לשוק הגדול.
יורם קפולניק: הם אמרו שאחרי כריסמס השוק הוא שוק בינוני והספרדים מתחרים, אם נהיה לפני כריסמס, אין אף אחד בשוק.
יורם קפולניק: אבל מה?
יורם קפולניק: הצמח גדל, שמח וטוב לב, ולא פורח אפילו, היה צריך לשבור לו את השעון הביולוגי, כי בכל הנושא של פריחה יש שעון ביולוגי, היה צריך להכיר את השעון הביולוגי.
יורם קפולניק: ללא הנדסה גנטית, כמו שיעקב עשה אצל לבן, על ידי גנטיקה פשוטה, ידיעה של המערכת, הצלחנו ליצור, היה לנו בזמנו פטנט, כבר פג תוקפו של הפטנט, אבל כל העולם היום למעשה רוכב על פיתוח שהגיע ממכון וולקני.
יורם קפולניק: דיברתי קודם על הרימונים.
יורם קפולניק: המכונה עולה בערך מיליון וחצי דולר.
יורם קפולניק: מה, מי יקנה?
יורם קפולניק: מה הבעיה של מחיר כזה גבוה?
יורם קפולניק: שהרימונים נמצאים על העץ, כמה זמן?
יורם קפולניק: חודש, חודשיים.
יורם קפולניק: העונה, נגיד שאתה מגדל בצפון, השקעת מיליון וחצי, בשביל מה?
יורם קפולניק: המכונה תעבוד ארבע שנים.
יורם קפולניק: אבל גילינו שיש זנים לנוי, איפה?
יורם קפולניק: ביפן, שהם פורחים בגנים ובבוסתנים יפנים, אבל הם פורחים כל השנה, כמו פרח נוי.
יורם קפולניק: אז הלכנו והכלאנו את התכונה של היכולת ואנחנו עכשיו מעריכים שיהיה לנו כאן, זה אחד הדברים שעדיין לא יצא לשוק, זנים של רימונים, שההחלטה היא 'אוקי, את השורה הזאת אני נותן לפרחים עכשיו לחנוט, זה בשביל ה...', וכך אתה מותח ויוצר תעשייה חדשה.
מאיר שטרית: עובד כל השנה?
יורם קפולניק: כל השנה.
יורם קפולניק: וכשיהיו לך נקודות, אתה יכול תמיד לאחסן לתקופה מסוימת.
יורם קפולניק: מה קורה?
יורם קפולניק: אנחנו אלה שפיתחנו את המכונה, יש לנו פטנט על המכונה, אנחנו יכולים למכור את הפטנט עם הזנים, כי אנחנו יכולים לפתח את הזנים.
יורם קפולניק: בשביל לגדל את הזנים שלנו אתה צריך גם את המומחיות שלנו.
יורם קפולניק: יש חבילה, וזה מה שיוג'ין קנדל רוצה, לקחת את זה ולהעצים את זה, כי לבד, כמכון ממשלתי, קשה לנו לקחת ולתמרן---
מאיר שטרית: אני יכול למצוא לכם קליינט גדול.
יורם קפולניק: צריך קליינטים גדולים.
מאיר שטרית: יש לי.
יורם קפולניק: יש לך כבר?
יורם קפולניק: יאללה.
מאיר שטרית: בקליפורניה יש את החברה הגדולה ביותר בארצות הברית לייצור רימונים.
מאיר שטרית: אני מכיר את המנהל הכללי שלהם.
יורם קפולניק: יכול להיות שאנחנו באינטראקציה איתו, בכל מקרה אנחנו נשמח מאוד.
מאיר שטרית: שם רימונים לא פורחים כל השנה.
יורם קפולניק: זה אין לו, זה עוד לא יצא.
יורם קפולניק: אל תגיד לו.
יורם קפולניק: רגע.
יורם קפולניק: אני בא להרשים אותך ואתה כבר מוכר לי את זה.
יורם קפולניק: אני רק רוצה להגיד לך שאנחנו לא ישנים, שאנחנו הולכים קדימה.
מאיר שטרית: חשבתי שאתה רוצה למכור.
אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שיותר רלוונטי למכור את זה לחברות יפניות, שיש להן את המוצר כבר במשך כל השנה.
אנסטסיה מיכאלי: עדיף לשווק את זה---
יורם קפולניק: אבל אצלם זה לנוי, ליופי.
יורם קפולניק: לא יוצא מזה רימון.
יורם קפולניק: ביו דיזל.
יורם קפולניק: אותו דבר עשינו לביו דיזל.
יורם קפולניק: אנחנו לא נגדל כאן את הקיקיון עבור כל העולם ונייצר דלק, אבל כל השכל וכל הגנטיקה וכל איך עושים את זה, יהיו כאן זרעים חכמים שנמכור אותם לעולם, שילמדו את זה איפה שיש הרבה שטח ומים.
יורם קפולניק: אין לנו מים ושטח בשביל הדבר הזה.
מאיר שטרית: עושים דלק מגרעינים?
יורם קפולניק: לא, מהשמן, אנחנו מוציאים את השמן החוצה וזה ביו דיזל.
יורם קפולניק: אתה צריך לאסוף את הזרעים, אתה עושה להם press, ומוציא את השמן החוצה.
יורם קפולניק: איך אנחנו פועלים?
יורם קפולניק: חזרה למכון וולקני.
יורם קפולניק: אז ישנו ידע.
יורם קפולניק: כשאנחנו מייצרים את הידע, הידע הזה הוא ידע ציבורי ואנחנו מפרסמים אותו במאמרים, בהרצאות, והוא יוצא לציבור הרחב.
יורם קפולניק: ישנו ידע שהוא יותר מקצועי שהוא הולך לחקלאים.
יורם קפולניק: יש לנו מערכת בתוך משרד החקלאות של מדריכים חקלאים במו"פים האזוריים, וזה זורם אל החקלאיים.
יורם קפולניק: ויש לנו כמובן ידע עסקי, שזה זנים וטכנולוגיות שיוצאים החוצה לחברות ומשקיעים שמעוניינים בדברים האלה.
יורם קפולניק: אבל בראש ובראשונה מכון וולקני נועד על מנת לעזור לחקלאי ישראל למצוא את לחמם ולאפשר לנו כמובן לתת אוכל למדינת ישראל באיכות סבירה ובמחיר סביר.
יורם קפולניק: איכות מקסימלית.
יורם קפולניק: זאת היחידה שמטפלת בנושא של מכירה של מחקר ופיתוח חקלאי.
יורם קפולניק: זאת יחידה עצמאית שעובדת בתוך מכון וולקני והיא דואגת גם לרשום את הזכויות וכל מה שנוצר פה, כל מה שמדען ממציא כאן, שייך למדינת ישראל, זה קניין רוחני של מדינת ישראל.
יורם קפולניק: לא של המדען עצמו.
יורם קפולניק: זה עוד הבדל ממה שיש באוניברסיטאות.
יורם קפולניק: גם שם כבר לא נותנים למדענים לעשות מה שהם רוצים.
יורם קפולניק: אנחנו כמובן עושים כדאיות לכל אחד מהפרויקטים שלנו, מה כדאי לנו לעשות איתו.
יורם קפולניק: זה הקמפוס שלנו, שנראה מזוויות שונות.
יורם קפולניק: אנחנו נמצאים במרכז מאוד מאוד תוסס.
יורם קפולניק: כמו שאמרתי קודם, בבוקר נכנסים לכאן מעל 1,000 איש, עם הסטודנטים ועם הכל וזה לא מורגש, אבל בסך הכל זה מקום שאנחנו קצת---
מאיר שטרית: אילו סטודנטים אלה?
יורם קפולניק: מכל האוניברסיטאות, מווייצמן.
יורם קפולניק: אצלי היו דוקטורנטים במעבדה שלי.
יורם קפולניק: אנחנו לא אכסניה לתואר ראשון, אנחנו אכסניה לתואר שני ושלישי.
מאיר שטרית: פקולטה לחקלאות?
אנסטסיה מיכאלי: יש לי שתי שאלות.
אנסטסיה מיכאלי: בהתחלה דיברת על האחוזים שכל אחד משקיע, הממשלה, 6% האיש הפרטי.
אנסטסיה מיכאלי: האם יש לכם רווחים בתחומים מסוימים?
אנסטסיה מיכאלי: כי אתם מתעסקים, אני הבנתי, בשיווק עולמי.
יורם קפולניק: אנחנו עכשיו מתחילים אותו.
יורם קפולניק: אני צריך להסביר.
יורם קפולניק: אנחנו באנו מה שנקרא מהעידן הציוני.
יורם קפולניק: בעידן הציוני החקלאים היו הולכים אצלנו בתוך המעבדות, היו רואים, לא היו רושמים פטנטים, לא כלום, זה היו חברים שלנו.
יורם קפולניק: ידוע שמחקר חקלאי מתפתח בכל דור בערך בפי שתיים, יש מכפילים של פי שתיים.
יורם קפולניק: זאת אומרת שבדרך כלל הבן של החקלאי מייצר פי שתיים ביעילות גדולה יותר מאשר אבא שלו.
יורם קפולניק: הדור הראשון של חקלאות ישראל, המכפיל היה פי 30, וזה בגלל הדחיפה של הממשלה, והאווירה הכללית, 'אוקי, תייצרו ידע', כבר היום אחר הצהריים הוא עובר לחקלאי, כבר מנסים אותו, כבר בודקים אותו.
יורם קפולניק: הנגישות, לנו כמדענים, מאוד נוח שיש לנו פיילוט שהוא מאוד פתוח, שהוא מאוד מוכן לשאת על עצמו גם נזקים לפעמים.
יורם קפולניק: יש לך רעיון משוגע, אתה הולך לבדוק אותו, איי, לא הצליח, מי משלם?
יורם קפולניק: אז הפתיחות הזאת הולכת לשני הכיוונים.
יורם קפולניק: לצערנו אנחנו בעידן, אני יודע שזה כואב שאנחנו אומרים את זה, הפוסט ציוני, זה כבר לא עובד ככה.
יורם קפולניק: מסתובבות כאן חברות, הן רוצות יותר, ראיתם, קוקה קולה, חברת הזרע, שהיתה חברת זרעים ישראלית, נקנתה על ידי חברה מחוץ לארץ, חברת זרעים גדרה, שזה היה דגל ישראלי, סינג'נטה העולמית.
יורם קפולניק: כל החברות נבלעות על ידי חברות, אז המגרש משתנה.
יורם קפולניק: אם המגרש משתנה, גם המשחק צריך להשתנות והחוקים צריכים להשתנות.
אנסטסיה מיכאלי: במה אתם תלויים מבחינת ההכנסות?
יורם קפולניק: יש עוד דבר שאני חייב להדגיש אותו, שהוא שונה, זה לא כמו אלקטרוניקה.
יורם קפולניק: באלקטרוניקה מרחק הזמן מהרעיון עד הפיתוח הוא קצר מאוד.
יורם קפולניק: לפתח היום זן של ענבים שאת ראית אותו עכשיו, זה בין שבע, שמונה, תשע שנים, ואני לא מדבר רק על המוצר הגדול, אני מדבר על מוצרים שנכנסים והם דיווייז בתוך מערכת גדולה, זה לא המוצר הגדול.
יורם קפולניק: למשל מצאתי גן של עגבנייה שאפשר להשקות אותו במים מלוחים.
יורם קפולניק: אבל זה לא מספיק, עכשיו צריך לתת לה את הטעם ואת הצורה שלה ואת העמידות, זה גנים אחרים, אז צריך להכניס את זה לתוך מערכת יותר גדולה ולכן מכון וולקני לא מייצר את המוצר הסופי.
יורם קפולניק: אנחנו עושים את הדיודות, את השפופרות, את הטרנזיסטורים בתוך המערכת הגדולה, את זה אנחנו ממציאים.
אנסטסיה מיכאלי: הבעיה שהדיודות והטרנזיסטורים, הם גם משתנים מבחינת הגודל ומבחינת הטכנולוגיה.
יורם קפולניק: נכון, אנחנו כל הזמן במרוץ, כל הזמן.
יורם קפולניק: בדיוק ככה.
אנסטסיה מיכאלי: השאלה השנייה היא, כשאתה הבאת לנו דוגמה של 100 קילוגרם של זרע שאתה מאכיל את הדגים ואת הבשר, האם אתם לקחתם בחשבון שאותה פרה, היא גם מייצרת חלב ומוצרי חלב וגבינה.
יורם קפולניק: אותה פרה שמייצרת חלב, לא מייצרת בשר.
אנסטסיה מיכאלי: אבל בסוף היא תהיה בשר.
יורם קפולניק: בסדר, אבל שוק הבשר נבנה קצת אחרת.