GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאה מזור: מחכים לראות איך זה יתפתח הלאה ולראות אם באמת אפשר להפיק משם כל מיני תכונות ייחודיות שיודעים שהיו קיימות בזן יהודה וזה נכחד.
לאה מזור: תכונות בריאותיות, אני לא יודעת בדיוק.
יורם פלוטניק: אני לא יודע באיזה שלב בדיוק זה נמצא, אבל אחד החוקרים שלנו אחראי על הפרויקט הזה.
יורם פלוטניק: זה היה בעיתון, היה הו-הא גדול, הצליחו, לקחו שלושה שעשו סימנים שהם גדלים, רק אחד הצליח.
מאיר שטרית: אבל אם נשווה למרוקו, שהיא ארץ של תמרים, יש שם, למשל בדרום מזרח מרוקו, מן דקליה באורך של 1,500 קילומטר, ברוחב של כמעט 100 קילומטר, שהכל מלא דקלים.
מאיר שטרית: במרוקו חיים יהודים מאז חורבן הבית הראשון ברציפות, זאת אומרת מרוקו זה לא דבר שנחרב כמו שקרה במצדה, זאת אומרת אם היו דקלים אז, אולי הם ישנם גם עד היום.
מאיר שטרית: שם אין שכלול ואין מדע ופיתוח טבעי וגנטיקה ודמיון ושינוי, שם בטח הדקלים נשארו עד היום אותו דבר, ויש להם דקלים כנראה מסוגים שונים.
מאיר שטרית: אגב, המעניין הוא שבמרוקו יש, לדעתי, אני לא מגזים, עשרות סוגים של תמרים.
מאיר שטרית: אחד הזנים שאני הכי אוהב, אני זוכר אותו מהילדות, עד היום שאני נוסע למרוקו אני קונה כמה קילו, זה זן שקוראים לו בוסקרי, זה סוג של תמרים שכשהוא מתייבש הוא קשה כמו אבן, אתה ממש שובר אותו עם השיניים, מתוק מתוק וקשה כמו אבן.
מאיר שטרית: אין בארץ, לא ראיתי את זה בשום מקום אחר בעולם.
מאיר שטרית: יש כל מיני זנים, בשוק, אני לא יודע אם הייתם במרוקו, נכנסים לשוק, אתה רואה ערמות של תמרים בשוק מוכרים, ערמות ערמות של תמרים, עשרים סוגים של תמרים, טעמים שונים, סטרוקטורה שונה של התמר, אני לא מכיר את כולם.
יורם קפולניק: אנחנו עשינו מחקר דומה על הזיתים, כי גם עץ הזית נשאר הרבה שנים.
מאיר שטרית: ובמרוקו אתה רואה גם עשרות סוגים של זיתים.
לאה מזור: לארץ הביאו דקליים מעירק.
יורם קפולניק: רק לשים את זה בפרספקטיבה, אתם ביקרתם עכשיו במתקן לאומי, זה מתקן של מדינת ישראל, נתרם 50% על ידי משפחת רוטשילד, כמו בית המשפט.
יורם קפולניק: יותר מזה, אני זכיתי להיות מעורב בבנייה שלו, אז מה שקרה זה שתכננו את הבניין ומשפחת רוטשילד גם מממנת ארכיטקט שיבקר את הארכיטקט הישראלי ומה שהוא עושה.
יורם קפולניק: הוא אומר 'מה פתאום שהמקרר יהיה פה?' הוא הוריד לנו את המקרר למטה לקרקע, עכשיו הוא אומר 'זה צריך להיות מוגן מהפצצות', הוא שם כל קיר 1.20 מטר בטון.
יורם קפולניק: זה עוד היה כלום בסוף מה שהוא נתן.
מאיר שטרית: מה זה כל האזעקות האלה?
קריאה: יש פה אדם כלוא.
יורם פלוטניק: אם יש מישהו בפנים, בתוך המקרר, הוא לוחץ ואז אתה יודע באיזה חדר הוא כלוא, בלובי או שבתוך ה---
מאיר שטרית: אבל הוא יודע שהוא צריך ללחוץ...
קריאה: חסרה התמונה שלו, להחליט אם פותחים לו או לא...
יורם פלוטניק: חברים, אנחנו גמרנו את העניין הזה ואנחנו רצים לתחנה הבאה.
אמנון ליכטר: אנחנו נמצאים במחלקה לחקר התוצרת החקלאית.
אמנון ליכטר: האחריות שלנו זה לפתח שיטות איך להביא את הפרי בריא ככל האפשר לצלחת שלנו ושישמור על הערך התזונתי, שישמור על הערך הבריאותי, שישמור על המראה, כל הפרמטרים שאנחנו רוצים.
אמנון ליכטר: יש פה מספר מעבדות, כל אחת מתמחה בתחום אחר של גידולים, כולם יושבים ביחד, טכנולוגיות חדשות זורמות בין המעבדות ומתפתחות.
אמנון ליכטר: הבאתי דוגמאות ספציפיות.
אמנון ליכטר: יש הרבה מאוד דוגמאות, אבל מה שנמצא כרגע על המדף.
אמנון ליכטר: אם זה בתחום של ירקות השורש, אחד הטיפולים שפותחו אצלנו במחלקה בשנים האחרונות זה למנוע את הבעיה של הנביטה של תפוחי אדמה, שהיא צרה צרורה, גם בבית, אבל תחשבו על חדרי קירור עצומים ש---
יורם קפולניק: תחשבו על אוניה שנוסעת עם תוצרת חקלאית לאירופה, ובגלל משהו מתעכבת עוד יום אחד בנמל, אתה יכול להגיע---
מאיר שטרית: עם גינה.
אמנון ליכטר: אז אין בעיה, יש כימיקלים שיודעים לעשות את העבודה, אבל המטרה היא למצוא חומרים שהם חומרים בריאים, טבעיים, שיחליפו את זה.
אמנון ליכטר: הפתרון הוא מאוד פשוט.
אמנון ליכטר: אתם יכולים להעביר.
אמנון ליכטר: זה המנטה, שמן מנטה.
אמנון ליכטר: זו אותה מנטה שנמצאת פה בקופסאות, אבל ממצים את השמן.
יורם קפולניק: אתה לוקח שמן של צמח אחר, מטפל בתפוח האדמה, אתה מקבל פעולה.
יורם קפולניק: במקום לשים חומר כימי, כי יש לנו חומרים שצורבים, אבל אז אתה אוכל בתוך הסלט שלך את החומר הכימי, אתה רוצה להשתמש עם משהו טבעי.
אמנון ליכטר: אפשר בכל שלב לעשות את הטיפול ולחזור ולעשות את הטיפול.
מאיר שטרית: מה הטיפול?
מאיר שטרית: מה עושים?
אמנון ליכטר: מערפלים את שמן המנטה בתוך חדר הקירור, מאדים את זה וזה צורב את הניצנים וזה עוצר.
אמנון ליכטר: אחרי חודש צריך לחזור ולעשות את זה, זה לא טיפול---
יורם קפולניק: תחשוב, אתה עושה את זה בבטן האוניה, אין לך שום בעיה.
אמנון ליכטר: פתרונות לבית עוד לא תכננו.
מאיר שטרית: תביא שמן מנטה, תמרח את תפוחי האדמה.
עדי מתן: זה שמן מנטה רגיל או שזה פותח במיוחד?
יורם קפולניק: זו ואריאציה מסוימת של שמן מנטה.
יורם קפולניק: זה לא סתם השמן, לוקחים חלק מאוד מסוים שיודעים איך לאסוף אותו.
רון פורת: זה זן רימונים, פיתוח של מכון וולקני, הזן נקרא עמק.
רון פורת: הוא זן מאוד מקדים וזה גדל בערבה.
רון פורת: זה נקטף אתמול ביטבתה.
רון פורת: זה גם זן מקדים וגם מאזור שמקדים במיוחד, והם יכולים לייצר רימונים ביולי.
רון פורת: זה המון מחקר ופיתוח שנעשה שם במו"פ ערבה וזה מאפשר לתפוס את רשתות השיווק מוקדם ואז להישאר... יש פה מחקר ופיתוח גם של השבחה של זנים וגם מחקר ופיתוח של איך לגדל את זה, בתנאים הקשים של הערבה.
אמנון ליכטר: הצבע האדום הזה של הרימון זה ממש נס רפואי, כי בערבה שם, עם כל הקרינה---
יורם קפולניק: בדרך כלל בקרינה גבוהה זה דוהה.
יורם קפולניק: כמו שאתה תולה על החבל חולצה בצבע מסוים, ואחר כך אתה בא בצהריים ואתה רואה שעד המקום של החבל יש פס.
יורם קפולניק: כי זה דוהה בשמש.
יורם קפולניק: גם הצבעים של הפירות והירקות שלנו דוהים בעקבות הקרינה של השמש.
עדי מתן: אבל הטעם הוא אותו טעם?
יורם קפולניק: יש קשר בין טקסטורה, ארומה וטעם.
מאיר שטרית: זה די טעים.
מאיר שטרית: יש רימונים בצבע לבן ורימונים בצבע אדום.
רון פורת: במחלקה לאחסון אנחנו למדנו לאחסן רימונים ארבעה חודשים, אז יש לנו זנים מוקדמים מיולי עד נובמבר, פלוס שאנחנו מאחסנים רימונים מישראל תשעה חודשים בשנה.
מאיר שטרית: החומר הזה, אם אתה לוקח ספר, אתה סוגר את הספר ומורח את הדפים עם זה, זה עושה אותו צהוב וזה נשמר כל הזמן.
מאיר שטרית: במרוקו כל הספרים, מורחים אותם בצד הזה, בסידורים.
מאיר שטרית: היום מוכרים ספרים כאלה, אתה רואה, עם סימנים צהובים בחוץ.
אמנון ליכטר: זו עוד מהפכה מהמחלקה שלנו.
אמנון ליכטר: ככה נראים תפוחים גרנד סמית שלא טיפלו בהם אחרי מספר חודשים, הם הופכים להיות חומים.
אמנון ליכטר: טיפול כימיקלי יכול למנוע את החמצון של הקליפה, אבל אנחנו, שוב, מחפשים טיפולים טבעיים.
אמנון ליכטר: פה החוקרת שפיתחה את הטיפול הזה החליטה לחנוק אותם, למנוע מהם בהתחלה חמצן לתקופה של מספר ימים בטמפרטורה מסוימת, וזה נותן איזה שהיא עקה, והעקה הזאת מונעת את ההתפתחות של החום לאורך כל התקופה של האחסון.
אמנון ליכטר: כלומר טיפול אחד של שבוע וגמרת.
אמנון ליכטר: זו מהפכה.
אמנון ליכטר: במדינות מפותחות יש חדרי קירור ושיטות מתוחכמות, אבל מדינות עניות, אפריקה, הם יכולים לעשות את הטיפול הזה בלי בעיה.
אמנון ליכטר: סוגרים את הפרי למשך שבוע בתנאים של חמצן נמוך, זה לא ממש בלי בעיה, צריך לפתח את הטכנולוגיה עדיין, חמצן מאוד נמוך, אבל זה הרבה יותר קל מאשר הטיפולים במה שנקרא קונטרול אטמוספיר, שזה מצריך ציוד מאוד מתוחכם.
מאיר שטרית: זאת אומרת אם אתה שם אותם בתוך שקית כזאת של ואקום, שואב את האוויר מבפנים, זה יישמר.
אמנון ליכטר: באופן תיאורטי אתה יכול, אבל שוב, ברמה של פתרונות לצרכן, אנחנו לא שם עדיין, אנחנו ברמה של פתרונות לתעשייה.
אמנון ליכטר: ויש הרבה דברים כאלה שלמדנו לפתח עבור התעשייה וצריכים ליישם גם עבור הצרכן הביתה.
אמנון ליכטר: כל התחום של תבלינים טריים בארץ זה תחום עצום שהתפתח במכון וולקני משיגעון של בן אדם אחד שהחליט שזה משהו שיילך, אבל הוא לא היה יכול לעשות את העבודה בלי עבודה עצומה שהתבצעה פה במחלקה כדי לפתח את האריזות המתאימות.
אמנון ליכטר: הטכניקה שאתם רואים פה זו טכניקה של אווירה מתואמת.
אמנון ליכטר: המנטה שנמצאת בפנים משחררת פחמן דו חמצני, הוא מצטבר בתוך האריזה והוא מונע את הכמישה של הפרי.
אמנון ליכטר: האריזות האלה פותחו במכון וולקני.
אמנון ליכטר: פה זה באריזה של אגרקסקו, אבל בסך הכל כל הטכנולוגיה הזאת מאפשרת לשלוח היום תבלינים לארצות הברית.
מאיר שטרית: כמה זמן זה נשמר?
אמנון ליכטר: זה יכול גם חודש, בתנאים האלה.
יורם קפולניק: אתה לוקח חבילה של נענע, אם אתה לא שם אותה במקרר בבית, אחרי חצי יום זה הולך פארש.
אמנון ליכטר: זה חלק מניסוי, תראו איזה רענן ויפה.
אמנון ליכטר: זה עדיין חלק מניסוי.
רועי גולדשמיט: אתה לא מוכר את זה באריזה הזו.
אמנון ליכטר: לא, אתה בא לסופרמרקט---
מאיר שטרית: שם הם עושים את זה.
מאיר שטרית: הפטנט הזה עוד לא עובד?
מאיר שטרית: אם הייתי לוקח את זה, זה יחזיק חודש?
מאיר שטרית: אני יכול לקחת את זה?
יורם קפולניק: החבילה שאתה החזקת נקטפה מתי?
יורם קפולניק: לפני עשרה ימים.
מאיר שטרית: והיא נראית טרייה לחלוטין.
אמנון ליכטר: וזה יחזיק עוד שבועיים-שלושה בלי בעיה.
מאיר שטרית: איזה יופי.
אמנון ליכטר: בשביל ללמוד איך לעשות את הדברים האלה, אנחנו צריכים מכשור.
אמנון ליכטר: כל זה עולה כסף.
מאיר שטרית: כשאתה מטייל בעיר העתיקה של פס, שאומרים שהיא שמורת טבע היסטורית שאסור לפגוע בה, מהאו"ם, 2,500 שנה קיימת העיר העתיקה של פס, היא נקראת מדינה.
מאיר שטרית: יש שם קטע שבו צובעים את העורות וצובעים את המשי.
מאיר שטרית: הקטע שצובעים את העורות זה מסריח, כי הרי זה בורסקאות, אתה רואה שם ילדים בני ארבע, חמש, הולכים עם סלים על הכתפיים עם העורות ויושבים בתוך ברכות כאלה, עם כל מיני חומרים, סיד, וזה מסריח לשמים.
מאיר שטרית: באים המון תיירים לראות, אז איך מראים לתיירים את האזור הזה?
מאיר שטרית: כשאתה נכנס לרחוב, נותנים לך חבילת נענע, אתה מריח והולך כל הסיור כך.
מאיר שטרית: פתרון טבעי.
אמנון ליכטר: הייתי בקטע של הכסף.
אמנון ליכטר: המכשיר הזה עולה כמו מאזדה 3, פחות או יותר.
אמנון ליכטר: זה מחיר יקר.
אמנון ליכטר: קנינו בשנה שעברה.
אמנון ליכטר: המכשיר הזה בודק חומרי טבע בתוך פירות וירקות, עלים, כל מה שאתם רוצים.
מאיר שטרית: מה זאת אומרת חומרי טבע?
אמנון ליכטר: הוא למשל יודע למדוד את הרמה של האנטוציאנינים, הפיגמנטים האדומים שנמצאים בפרי, או הכלורופיל שנמצא בעלה.
אמנון ליכטר: הוא משדר אורך גל מסוים, קולט אורך גל אחר ואורך הגל הזה מתרגם אותו לחומרי טבע, לכלורופיל, לאנטוציאנינים ולחומרים שונים והוא יודע אם הצמח נמצא בעקה או לא נמצא בעקה.
אמנון ליכטר: אז אנחנו עושים עבודה כדי לאפיין את המצב של הפרי, הן בשטח והן לאחר האחסון, וזה נותן לנו באמת כלים מאוד חזקים כדי להגיד האם זה שונה מזה.
אמנון ליכטר: זה אנחנו יכולים לראות שהוא שונה מזה, אבל האם זה שונה מזה?
אמנון ליכטר: אנחנו צריכים מכשור עדין ומדויק.
אמנון ליכטר: סוגים נוספים של מכשור, למשל אם אנחנו רוצים לבדוק מוצקות של ענבים.
אמנון ליכטר: הענבים האלה מאוד טעימים אבל יש להם בעיה שהם קצת רכים.
אמנון ליכטר: להגיד אם זה רך או קשה, זה לא חכמה, אבל כדי לדעת מה המגמה העדינה, אנחנו צריכים להיות מסוגלים.
אמנון ליכטר: ..
אמנון ליכטר: אנחנו עכשיו נעשה טסט.
אמנון ליכטר: הוא עכשיו יורד, בודק כל ענב, רושם את הערך שלו, את הקוטר שלו והוא נותן לנו מדד מאוד מדויק לדעת האם הטיפול שעשינו גרם להתרככות או שמר על המוצקות של הפרי.
אמנון ליכטר: כך יש לנו מכשור חדש לבדיקה של פירות גדולים.
אמנון ליכטר: הנה, לדוגמה, החלק הזה יירד אל הפרי, ייגע בו, ישדר מה הגודל של הפרי ואז אנחנו נתחיל לראות את עקומת התגובה של הפרי פה על המחשב.
אמנון ליכטר: ברגע שהוא ייגע בו אתם תראו את העקומה הזאת נפתחת.
אמנון ליכטר: הנה, בבקשה, עכשיו הוא מודד כמה דפורמציה, 3% דפורמציה של הפרי.
אמנון ליכטר: 3% דפורמציה זה מה שאנחנו בדרך כלל לוחצים באופן טבעי.
אמנון ליכטר: הוא יגיד לנו מה ההתנגדות של הפרי כשדחסנו את הפרי ב-3% מהגודל שלו.
אמנון ליכטר: בשביל זה הוא צריך לדעת את הגודל, לחשב את ה-3% ולדעת מתי לעצור את הטסט ולתת לנו את הערך הסופי, שהוא תיכף יגיע, עוד עשר שניות, הוא כבר מתקרב.
אמנון ליכטר: הוא גמר את הטסט, עולה למעלה ועכשיו הוא אמור לתת לנו את הערך.
אמנון ליכטר: הערך של המוצקות של הפרי כרגע 55 ניוטון.
אמנון ליכטר: זה פרי מאוד מוצק.
אמנון ליכטר: אנחנו יודעים להגיד הרבה דברים עם הנתונים האלה, עם הטיפולים שאנחנו עושים, אם הפרי מוכן או לא מוכן.
אבינועם דעוס: אני מראה לכם, התחלתי מהסוף כדי לא לעכב אתכם, שתראו את האפקט.
אבינועם דעוס: מה שאתם רואים כאן זה מכשיר שיודע לפרק את טיפות המים לטיפות מיקרוניות, זאת אומרת שאם אני מפעיל את המכשיר, וזה בדיוק מה שאני עושה---
מאיר שטרית: אתה לוקח את זה מהאוויר?
אבינועם דעוס: יש פה מיכל מים פנימי.
אבינועם דעוס: אתה תיגע, אתה תראה שאתה לא נרטב וזו המטרה, כי כשאתה מרטיב פירות וירקות יש למיקרו אורגניזמים, לכל מעבירי המחלות, תכונה שהרבה יותר נוח להם לתקוף, ואז אתה משתדל לתת את הטיפול.
אבינועם דעוס: מה שאנחנו עושים, אנחנו בודקים חומרים, אנחנו מנסים ליישם חומרים שונים בטיפות המיקרוניות שיודעות לחדור לכל פינה ופינה.
אבינועם דעוס: כלומר אם אני לוקח כזה ארגז ומיישם את זה עליו, הוא נכנס גם בין הגרגרים, כך שהוא עוטף את הפרי בצורה האופטימלית ביותר והוא נושא עליו חומר חיטוי וכך אנחנו יכולים לטפל.
אבינועם דעוס: או בחדרים כאלה, שאנחנו ממלאים אותם בחומרים ואז הם יודעים לטהר לנו גם את הדיפיוזרים שיש שם מושבות של מיקרו אורגניזמים.
אבינועם דעוס: זו השיטה, אם אתה רוצה להרחיב על זה.
אמנון ליכטר: לא, אתה אמרת הכל ויפה מאוד.
מאיר שטרית: זה אמור לשמור את הפרי יותר זמן?
אמנון ליכטר: הוא פותח כדי לשפר את האיכות, זו טכנולוגיה של קירור.
אמנון ליכטר: פה יש אגף של 35 חדרי קירור וכדי להביא את הפרי ממצב של חום, כמו היום, למצב של קירור, אם נשים את זה בחדר קירור רגיל, זה ייקח ימים, אז יש לנו מערכת של קירור מאולץ.
אמנון ליכטר: אנחנו שמים את המשטח של הפרי מול, זה שואב את האוויר הקר דרך הפרי ואז מוריד את הטמפרטורה בשעות בודדות.
אמנון ליכטר: במקום שזה ייקח 24 שעות, זה ייקח 4 עד 8 שעות, להוריד את הטמפרטורה שלו, וזה שווה שבועות של איכות, של שמירה.
אמנון ליכטר: זה היה מתקן שהיה למשל רק בחדרי קירור מסחריים ועכשיו, כשיש לנו אותו פה, אנחנו יכולים לבצע את הניסויים גם פה ולראות מה קורה.
אמנון ליכטר: לכל אבטיח יש מספר, יודעים מה הזן, בודקים מה ההשפעה, מה הזנים שמסוגלים להחזיק חודש, חודשיים, שלושה.
אמנון ליכטר: אם רוצים לדעת איך לשמור אתרוגים, יש לזה ערך עצום, כולם יודעים.
אמנון ליכטר: הם עושים גם את העבודה הזאת.
אמנון ליכטר: זו עבודה של נוער שוחר מדע.
יורם קפולניק: זו קייטנה של שמינית, הם באים לשבועיים הנה, זה נקרא מחנה מדעי.
אמנון ליכטר: פה אלה זנים שונים של מלונים שבודקים את הנשימה שלהם.
אמנון ליכטר: זה סימולטור של בית אריזה.
אמנון ליכטר: בבית האריזה מקבלים את הפרי, צריכים להיות מסוגלים לשטוף את הפרי, לייבש אותו, לארוז אותו, אז כל הקטע של השטיפה זה קטע שפותח פה.
אמנון ליכטר: כל הענף של הפלפלים היום מתבסס על המכונה הזאת.
יורם קפולניק: כל פרי שאתה קונה בסופרמרקט עבר שטיפה באותה מתודה כאילו שאתה שוטף את המכונית שלך.
יורם קפולניק: הוא עבר דרך מברשות.
קריאה: אז יש טעם לשטוף אותו?
יורם קפולניק: עדיף שתשטפי את זה.
יורם קפולניק: אם היית רואה איך זה גדל בשדה, זה לא כזה מבריק ויפה.
אמנון ליכטר: זו הברשה חמה.
אמנון ליכטר: אלה גם שיטות ידידותיות, מים חמים בלבד, לפעמים עם חומרי חיטוי טבעיים, זה עובר הברשה, עובר ייבוש.
אמנון ליכטר: אם זה מלונים או תפוזים או הדרים, אז יש פה מכונה חדשה לציפוי בשעווה, לווקסים, מה שנקרא.
אמנון ליכטר: יש פה מעלית שעולה ויורדת.
אמנון ליכטר: אם אנחנו רוצים להעביר את זה הלאה, זה עובר הלאה, אם רוצים לעשות טיפול בשעווה, זה יורד ומצפה את הפרי.
אמנון ליכטר: יש פה, למשל, ציוד חדש, זה צנטריפוגה, לא מהסוג שיש באירן, אבל זו צנטריפוגה לארגזים.
אמנון ליכטר: אם אנחנו רוצים לייבש תבלינים או ענבים, אנחנו שמים את הארגז פה, לוחצים על הכפתור, שלוש דקות והפרי יוצא יבש, זורק את המים הצדה.
יורם קפולניק: יש גם פרחי נוי וגם צמחי נוי.
יורם קפולניק: השוק שנמצא מעבר לים אליו צריך לשלוח, וצריך לדעת איך אנחנו עושים את הדבר הזה שבסופו של דבר יחזרו ויגידו 'אנחנו רוצים את הזר מישראל ולא זר מהודו'.
אמנון ליכטר: פה המחלקה של הפרחים ומוצרי הנוי היא מאוד פעילה, זה ענף מאוד דינמי.
אמנון ליכטר: מוצרי נוי זה מוצר מאוד מאוד תחרותי בכל העולם, ואנחנו כל הזמן צריכים להתחדש ולמצוא מוצרים חדשים ושיטות חדשות איך להאריך את משך החיים שלהם, מהזמן שקוטפים אותם, דרך האונייה, אחרי זה בדיספליי.
אמנון ליכטר: זו סימולציה לחיי מדף, שהיא סטנדרטית בכל העולם, שמים אותם בוואזות, הוואזות מכילות לא מים, אלה תמיסות סודיות שמכילות כל מיני מרכיבים שמחזיקים את הענפים או את הפרחים במשך הרבה הרבה יותר זמן מאשר הם מחזיקים בבית.
אמנון ליכטר: התמיסות האלה גם יודעות לפתוח את הפרחים בזמן הדרוש, כי אתה לא רוצה שייפתחו באונייה, אתה רוצה שייפתחו בבית של הלקוח.
מאיר שטרית: אז למה לא מוכרים את התמיסות האלה לציבור?
אמנון ליכטר: מוכרים.
אמנון ליכטר: יש חברות או חנויות שאתה יכול לקנות את השקיות האלה.
אמנון ליכטר: בארץ זה פחות מפותח, אבל באירופה זה קיים.
אמנון ליכטר: אתה יכול לקנות ביחד עם הפרחים את השקית, לשפוך לזה.
אמנון ליכטר: תוסיף אקונומיקה וסוכר, זה יעשה עבודה דומה.
אמנון ליכטר: אבל אלה פורמולציות מיוחדות ופה עובדים על הפורמולציות האלה ועל המוצרים החדשים, איך להחזיק אותם.
אמנון ליכטר: מדובר בעשרות רבות של מינים וכל מין חדש יכול להיות גורם תחרות מאוד משמעותי, לכן בלי זה, הענף של הפרחים לא היה קיים.
אמנון ליכטר: כלומר כל הזמן צריך להתחדש, כל הזמן צריך ללמוד, איך לעשות את הדברים נכון.
אמנון ליכטר: עכשיו יש בעיה גדולה, אגרקסקו היתה הקטר העיקרי של כל ענף הפרחים ובלעדיהם אנחנו לא יודעים עדיין איך זה יעבוד.
מאיר שטרית: תקימו חברה פרטית שתעשה את זה.
אמנון ליכטר: חברות פרטיות זה בעיה, הן אל"ף, הן שומרות את הידע אצלן, כי הן מפחדות מהחברות האחרות ואז ידע ציבורי הוא לא---
יורם קפולניק: הם לא ישקיעו בידע ציבורי.
אמנון ליכטר: כן, הן הרבה פעמים קטנות מדי---
מאיר שטרית: אבל אז הן יאכלו אותה.
מאיר שטרית: אתם אומרים להם, ברגע שאתם עושים עבור אגרקסקו מחקר, 'תשמע, בשביל לשמור את הפרחים שלך טוב, אתה צריך לעשות אל"ף, בי"ת, גימ"ל', זה שומר לו את הפרחים.
אמנון ליכטר: אבל מי שאוכל אותה זה ישראל.
אמנון ליכטר: למה?
אמנון ליכטר: התחום שלי זה ענבים, אז חברה קטנה חדשה ייצאה למגדלים מהבקעה פרי לאירופה, בזמן המתאים, פרי נהדר והכל, רק מה?
אמנון ליכטר: שכחו לעשות משהו.
אמנון ליכטר: חברה חדשה, במקום לבוא אליי ולשאול איך לעשות את זה.
אמנון ליכטר: מי נפגע?
אמנון ליכטר: המגדלים של הבקעה נפגעו, השם של ישראל נפגע, כי---
מאיר שטרית: אבל החברה---
יורם קפולניק: לא אכפת לי החברה כרגע, חשוב לי ככה; חקלאי ישראל והתוצרת של החבר'ה האלה לא נמכרה במחיר שהם חשבו שיקבלו.
אמנון ליכטר: זה השם של ישראל.
אמנון ליכטר: אנחנו צריכים לשמור על השם.
יורם קפולניק: הוא לא בא אליך?
אמנון ליכטר: לא.
אמנון ליכטר: הם באו אליי קודם, אמרתי 'יש פה מומחה לזה, מומחה לזה, מומחה לזה, מומחה לזה, ענבים אנחנו יודעים'.
אמנון ליכטר: הם לא הגיעו, כי הם קטנים מדי ובסך הכל יש להם בן אדם אחד שמתעסק בטכנולוגיה.
אמנון ליכטר: בקיצור עם חברות פרטיות זו בעיה, עדיף שהידע יהיה ציבורי, פתוח לכל החברות, הן יידעו להשתמש בזה, אבל צריכים קטרים פה.
אמנון ליכטר: אי אפשר בלי קטרים.
מאיר שטרית: העלים האלה מחזיקים הרבה זמן בכל מקרה, גם בלי שום דבר.
אמנון ליכטר: יכול להיות.
אמנון ליכטר: זה יחסית עמיד, אבל תראה אותו חום וכמוש, אז---
מאיר שטרית: כמוש הוא לא יפה.
יורם קפולניק: יש עוד משהו, אמנון?
אמנון ליכטר: יש עוד הרבה דברים, אבל אני לא אחזיק אתכם.
יורם קפולניק: אני רוצה לסכם כאן, שכאן קצת קר ולא נצא אל השמש.
יורם קפולניק: קודם כל זה היה תענוג לארח אתכם.
יורם קפולניק: אנחנו מרגישים לפחות שאנחנו הטבור של המדע, כי הכל עובר דרכנו.
יורם קפולניק: אל"ף, האנשים מגיעים ממוסדות המדע שאתם אמונים על השמירה וההצעה שלו בתוך הבית הכי חשוב.
יורם קפולניק: הדבר השני זה שכל המדענים שלנו מגיעים עם תוצרת של המפעל הזה, כי הממצאים המדעיים עוברים דרכנו ובסופו של דבר יוצאים חזרה לעם ישראל, לחקלאים, לחברות ולכל מיני דברים כאלה, אז אנחנו מרגישים שמעבר לזה שזה כבוד, אני חושב שזה חשוב מאוד שוועדת המדע תראה את המוסד הזה.
יורם קפולניק: אנחנו נשמח גם בעתיד, אם יש זוויות שונות שאתם רוצים לראות, אבל אני חושב שנתנו לכם את התחושה במה מדובר, מה זה מכון וולקני.
יורם קפולניק: אנחנו נמצאים על הצומת ואף אחד לא עוצר פה, אז אני חושב שזה היה חשוב גם לנו להיפתח ואני אשמח מאוד שאנחנו נעשה דברים משותפים בעתיד.
יורם קפולניק: ואת מלח"י איכשהו נפתור גם כן, כי אני חושב שזה טוב לעם ישראל.
יורם קפולניק: אני מודה לכם שבאתם ואתם מוזמנים כל פעם.
מאיר שטרית: תודה רבה על הסיור, אני מאוד נהניתי, אני מקווה שגם החברים נהנו.
מאיר שטרית: זה מעניין.
מאיר שטרית: אני אומר, לבושתי, שזו פעם ראשונה שאני מבקר במכון וולקני, חבל שלא עשיתי את זה הרבה זמן קודם.
מאיר שטרית: למדתי, אני חושב שיש לי כל מיני רעיונות מה אפשר לעשות ומה צריך לעשות ואני מקווה לעשות אותם.
יורם קפולניק: יופי, תודה רבה.
מאיר שטרית: התנצלותי על האיחור.
מאיר שטרית: הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע אמורה להגיש לכנסת דוח פעילות אחת לשנה והוגש לנו דוח.
מאיר שטרית: יפתח את הדברים יושב ראש הרשות.
יורם הכהן: תודה רבה.
יורם הכהן: בוקר טוב.
יורם הכהן: רשות למשפט טכנולוגיה ומידע הגישה בפני הועדה הזו שני דוחות, האחד דוח לשנת 2009 -שהוגש באיחור בשל עומסים שהיו ברשות והשני הוא לשנת 2010.
יורם הכהן: הדוח שלנו בדרך כלל מאחד את הפעילות בתחום הגנת הפרטיות ובתחום החתימה האלקטרונית, שני התחומים שאנחנו הרגולטורים שלהם.
יורם הכהן: כאן אנחנו עוסקים, כמובן, בפרק שעוסק בחתימה אלקטרונית, שזו בעצם הזהות הדיגיטלית.
יורם הכהן: כמו שהדברים עולים מן הדוחות -ואני משער שקראתם אותם, אנחנו נציג את העיקר שלהם.
יורם הכהן: שוק החתימה האלקטרונית התאפיין במהלך השנתיים האחרונות בצמיחה שנבעה בעיקר מפעילות של רשות המסים והיוזמה של פיתוח אלקטרוני של חשבוניות לרשות, מה שגרר פריסה מאד רחבה יחסית של תעודות אלקטרוניות בקרב האוכלוסיה, פריסה שהולכת וגדלה כל הזמן.
יורם הכהן: במשך כל התקופה הזו היה השוק תחת פיקוחה של הרשות ושל הרשם לגורמים מאשרים.
יורם הכהן: אני שמח להגיד שלפני מספר שבועות אישר הרשם את רישומה של חברה נוספת שנמצאת היום -למיטב ידיעתי, בתהליכי כניסה סופיים.
יורם הכהן: מבחינת חלק מן הדברים שמתוארים פה בדוח זו בשורה מאד חשובה לשוק הזה.
יורם הכהן: כבר אמרתי בפעמים הקודמות: אני, בשל העבר שלי בתחום החתימה האלקטרונית ובשל הסכם ניגוד העניינים שלי לא עסקתי באופן ישיר בפיקוח על הגורמים המאשרים במהלך השנים האלו -2009 ו- 2010.
יורם הכהן: זאת בשל הרקע שלי בחברת סקיורימנט שהיא זו שקשורה לפעילות החדשה שהחלה אבל, בתחילת השנה הזו אתמנה כרשם גורמים מאשרים וניגוד העניינים -שכלל לא היה מעולם, בכל מקרה פג תוקפו מזמן ולכן, אפשר לקיים את החלטת הממשלה לפיה ראש הרשות למשפט וטכנולוגיה מחזיק את סמכויותיהם של שלושת הרשמים שתחת הרשות.
יורם הכהן: אנחנו פועלים עכשיו להחזר של הענין הזה ולטעמנו אין שום מניעה לעשות את זה.
יורם הכהן: את כל התהליך -עד היום ובוודאי בשני הדוחות שמתוארים פה, ניהל עמית אשכנזי שהוא היועץ המשפטי של הרשות למשפט וטכנולוגיה וגם רשם גורמים מאשרים ואבקש ממנו להציג את עיקרי הדוח.
עמית אשכנזי: תודה, בוקר טוב.
עמית אשכנזי: הדבר הראשון שיש לומר הוא שחלק מן העבודה החלה להיתמך בצורה משמעותית על ידי מחלקת רשות ופיקוח ונמצא אתי עורך הדין עזמי טנוס שמוכר היטב לגורמים המאשרים בעתיד ובעבר וגם לאחרים שעובדים מולנו.
עמית אשכנזי: בדיווח קודם שהגשנו בשנת 2008 נתנו גם סקירה יותר עמוקה של החוק ואז עברנו פה הרבה מאד דיונים בוועדה עם חלק גדול מאד מן הפורום הזה, סביב תיקון החקיקה, אני אעבור על הדברים בצורה מאד קצרה ואז נעבור אל העבודה שביצענו בשנתיים האחרונות.
עמית אשכנזי: נזכיר, החוק הישראלי קובע שתי דרגות של וודאות לחתימה אלקטרונית: חתימה מאובטחת וחתימה מאושרת, זה השירות שאנחנו מפקחים עליו ובמסגרת התפקידים של הרשם אנחנו אמורים לפקח על הפעילות.
עמית אשכנזי: בזרוע המשפטית יש משהו שנקרא מסמך נהלים שהוא בעצם תקנון השירות.
עמית אשכנזי: זה מסמך שמגלם גם את המחויבויות של החברה מול הלקוחות שלה, גם את המחויבויות של החברה מול מי שמבקשים להסתמך על השירותים שהיא נותנת, ובמבנה של החוק הישראלי -כך אני מבין את זה, גם את המחויבויות שלה כלפי הרשם.
עמית אשכנזי: זאת אומרת שזה המנגנון דרכו אנחנו מנחים את שתי החברות בנושאים האלה שהם חשובים לנו ויש לזה פירוט בהמשך.
עמית אשכנזי: מהות השירות היא שנדרש הליך זיהוי קפדני של מבקש התעודה שהרי השירות הוא משרד הפנים של האינטרנט.
עמית אשכנזי: על מנת להגן על אותו משרד פנים של האינטרנט נדרש מערך אבטחת מידע ברמה גבוהה מאד ובהקשר הזה מדובר על מערכת אבטחת מידע שארגון פיננסי למשל היה מחיל על עצמו וכדו'.
עמית אשכנזי: הענין הבא עוסק בהיבט יחודי של השירות הזה והוא תקנים ודרישות יעודיות בתחום ההצפנה.
עמית אשכנזי: השירות הטכנולוגי מבוסס על שימוש בהצפנות ושימוש בהצפנות בצורה נכונה ואחראית ומדוייקת.
עמית אשכנזי: זה נושא שגם עליו אנחנו נותנים את הדעת.
עמית אשכנזי: לגבי זמינות גבוהה ומיידית של מאגר התעודות הבטלות, למעשה, החוק קובע חובה על הגורם המאשר לפרסם את רשימת התעודות הבטלות על מנת שהמסת
עמית אשכנזי: מך יידע מול מי הוא עובד וזה נושא מאד עקרוני שקשור למהירות של השירות.
מאיר שטרית: תעודה בטלה - האם היא לא בטלה אוטומטית ברשת?
עמית אשכנזי: לא, בענין הזה הגורם המאשר צריך להפעיל איזשהו מוקד, לקבל את הפנייה ולבטל את התעודה.
עמית אשכנזי: או אז הוא צריך לפרסם את זה ברשת.
עמית אשכנזי: כדי להפוך את התעודה לכזו שהעולם יודע שהיא מבוטלת צריך לעשות תהליך.
עמית אשכנזי: בתשובה לשאלת יושב הראש, המשתמש עצמו לא יכול לבטל כי אין לו אותה.
עמית אשכנזי: זה כמו במקרה שאבד כרטיס אשראי ועליך לדווח על כך.
מאיר שטרית: האם מאשר החתימות יכול לבטל במרכז?
מאיר שטרית: כי אז מי שירצה להיכנס אל פרטי התעודה הזו לא ימצא אותה.
יורם הכהן: זה מחייב את מי שמסתמך לוודא מול איזושהי רשימה שהוא מקבל חתימה, צריך לעשות תהליך של חתימה.
יורם הכהן: האמת היא שהמודל מאד דומה לתהליך שקורה במקרה של איבוד כרטיס אשראי, אם אני רוצה לקבל תשלום ממישהו עלי לבצע בדיקה שהכרטיס בתוקף.
יורם הכהן: רעיונית זה אותו הדבר כמו החתימה האלקטרונית רק שהטכנולוגיה שונה לחלוטין.
עמית אשכנזי: שוב, זה איזשהו תרשים שהצגנו כאן בעבר בצורה יותר מפורטת לגבי תהליך של חתימה מאושרת ובעצם הדגש כאן הוא על מה שקורה למטה, יש לנו גורם מאשר שמסומן פה ב "Ca" והוא זה שעושה את הזיהוי ומאשר שפעולת החתימה נעשתה.
עמית אשכנזי: לגבי ההסתמכות, כמו שאמרנו, מרגע שהתעודה יצאה לאויר העולם, ובטח בחוק הישראלי, המשמעות היא שגורמים מסתמכים יכולים להסתמך עליה ועל הזיהוי זאת אומרת, בשונה מדוא"ל שחתום על ידי בן אדם והאדם כותב בתחתיתו את שמו, בתעודה אלקטרונית מהות החוק ומהות השירות הן שכשאני צורב אותה אז יש גורם נוסף שלוקח אחריות על הזהות של מי שביצע את פעולת החתימה.
עמית אשכנזי: כפי שציינו גם בדוחות קודמים, גם בעולם וגם בישראל ברמה המסחרית האזרחית השירות הזה לא מאד "תפס" כי עולם המסחר האזרחי מוצא לעצמו פתרונות שלא מחייבים חתימה אלקטרונית ממוחשבת אבל השירות כן "תפס" אצל המסתמכים שלא אוהבים לקחת שום סיכון, ושהם נדרשים לתוקף משפטי חד ערכי למה שהם מקבלים ואני מדבר -כמובן- על המדינה.
עמית אשכנזי: המדינה, כאשר היא מקבלת מסמכים חתומים היא רוצה להיות באפס סיכון ולהשתמש בטכנולוגיה הממוחשבת ולכן, כשרשות המסים עברה לדיווחים ממוכנים היא יישמה את חוק החתימה האלקטרונית והמשמעות המיידית של הדבר הזה היתה שכל מי שצריך לדווח -בהתאם לסדרת הפעימות שרשות המסים קבעה, צריך לרכוש לעצמו תעודדה אלקטרונית על מנת לבצע את הפעולה הזו.