GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר שטרית: זו הסיבה שכשנכנס חיידק לגוף, מיד הלימפוציטים רצים לשם, ומנסים ---
רעות ברוק: דווקא המונוציטים הם אלה ש---
מאיר שטרית: המונוציטים, ומנסים לבלוע את החיידק, או פדוציטים, לאכול אותו, להרוג אותו בכל מיני שיטות.
מאיר שטרית: בכל גוף זר שנכנס לגוף, זו אחת הבעיות הקשות בתחום של השתלת איברים.
מאיר שטרית: כי כאשר שותלים איבר מאדם לאדם, הגוף שמקבל את האיבר מזהה את האיבר החדש כגוף זר, ולכן הוא תוקף אותו.
מאיר שטרית: ולכן כדי להשתיל איברים אז מה שעושים בדרך כלל, אם הצלחה מצליחה וכו', האדם שקיבל השתלת איברים לוקח כל החיים תרופות נגד דחייה.
מאיר שטרית: ופיתחו תרופות כאלה שמטרתם לדכא את המערכת החיסונית של הגוף מלתקוף את האיבר הזה.
מאיר שטרית: הם חייבים לחיות על זה כמעט כל החיים.
מאיר שטרית: ופריצות הדרך בכיוון המדע הוא השאלה איך אפשר למנוע את דחיית הגוף את השתל הזר.
מאיר שטרית: האם ניתן לשתול איברים בלי לדחות אותם, ונעשה פעם, ואני אספר לכם איזה שהוא דבר שראיתי פעם במכון ויצמן, במחלקה לאימינולוגיה, דבר מדהים.
מאיר שטרית: וניסו באנגליה לפני כמה שנים לפתח זן של חזיר שהונדס גנטית עם גנים של אדם.
מאיר שטרית: חזיר נקי לחלוטין מבחינה גנטית שהרעיון היה, אתם יודעים, האיברים הפנימיים של חזיר הכי דומים לאדם, והרעיון היה לקחת לבבות של חזיר ולהשתיל אצל אנשים חולי לב, במקום הלב שלהם.
מאיר שטרית: ופיתחו במגזר מיוחד של גנטי, ניקו אותו גנטית במשך כמה דורות, ואחר כך פיתחו, הגיעו והוא מהונדס גנטית כאמור עם גנים של אדם ופיתחו את החזיר הזה.
מאיר שטרית: ובאמת לקחו לבבות מהחזירים האלה ושתלו אותם אצל אנשים חולי לב שעמדו למות.
מאיר שטרית: והסתבר, שבאמת הגוף לא דחה את השתל הזר של החזיר, אבל כל החולים מתו.
מאיר שטרית: לא קרה שאף אחד נשאר בחיים עם ההשתלה של החזיר, והבינו שפה משהו לא מסתדר, למרות שאין דחייה, בכל זאת אנשים מתו, וזרקו בעצם את הפרויקט לפח אחרי השקעות של מיליארדים.
מאיר שטרית: ובמכון ויצמן, עלה בעיניהם רעיון אחר לטפל בסוגיה, והם לקחו את אותם חזירים נקיים גנטית, והחליטו לקחת את העובר של החזיר, עדיין כשהוא בשלב של הביצית המפותחת יותר, נגיד המורולה או הסטרולה או בשלב יותר מתקדם.
מאיר שטרית: בשלב שכבר אפשר לזהות את תאי הגזע, לאיזה כיוון הם מתפתחים.
מאיר שטרית: זאת אומרת ניתן היום בעובר קטן, עובר ההתפתחות הראשונית, לזהות להגיד התאים האלה יתפתחו להיות לבלב, וזה יתפתח להיות לב, וזה יתפתח להיות קיבה וכן הלאה.
מאיר שטרית: ואפשר לזהות את זה.
מאיר שטרית: הרעיון שלהם היה נורא פשוט.
מאיר שטרית: ניקח את התאים בשלב העוברי הזה וניקח את תאים של לבלב, ונשתול אותו אצל אדם שחסר לו לבלב, והאם הדבר הזה יתפתח באמת להיות לבלב, והאם הוא יתחבר לגוף, ועשו את זה בשלב ראשון אצל קופים.
מאיר שטרית: כלומר יש צילומים של הקוף, רואים את הקוף, לקחו את תאי הלבלב הזה שמתוך העובר של החזיר, שתלו בבטן של הקוף.
מאיר שטרית: התאים האלה התפתחו ללבלב מלא אצל הקוף והתחברו למערכת הדם הרגילה בקוף, ורואים בצילום על ידי הכנסה של איזוטופ מסומן של אינסולין, ראו שבתוך הגוף הלבלב יוצר אינסולין, והאינסולין זורם לדם, והקוף מתפקד, גם כשנטרלו את הלבלב המקורי שלו.
מאיר שטרית: זאת אומרת זה עובד.
מאיר שטרית: הלבלב פעל, חי, עובד, רואים את זה בצילומים שהוא מזרים אינסולין ועושה הכל.
מאיר שטרית: עכשיו, אם זה עובד ככה, אמרו עכשיו בואו נעבור לשלב הבא – האם אפשר לקחת תא גזע, תא רגיל ולהפוך אותו לתא גזע.
מאיר שטרית: כי הרעיון הוא שאפשר לשים תאי גזע.
מאיר שטרית: מצאו את הדרך היום, יש כבר דרך, שאפשר להפוך כל תא בגוף לתא גזע.
מאיר שטרית: תא עור, תא דם וכל תא להפוך אותו לתא גזע.
מאיר שטרית: מה שנותר עוד לעשות זה לשאול האם אפשר לעשות מניפולציה לתא הגזע הזה, כדי שהוא יתפתח למה שאנחנו רוצים.
מאיר שטרית: האם אפשר להפוך אותו לתא שיתפתח להיות כבד, או לבלב.
מאיר שטרית: האם אפשר לתת לו איזה שהוא כיוון, לתא הגזע החדש הזה, שיתפתח לתחום שאנחנו רוצים.
מאיר שטרית: כי אם אפשר לעשות את זה, העולם כולו ישתנה.
מאיר שטרית: אפשר בעצם לפתח לכל אדם כל איבר שהוא רוצה.
מאיר שטרית: אם אדם חסר לו לב, לוקחים לו תא, הופכים אותו לתא גזע, הופכים אותו ללב, מגדלים לב במעבדה ואז מחליפים לו.
מאיר שטרית: היתרון הגדול של זה כמובן שלא תהיה דחייה, כי זה תא של הגוף עצמו.
מאיר שטרית: אז ברור שזה יכול לשנות את העולם.
מאיר שטרית: כמובן שיש עוד דרך ארוכה מהקוף שעובד עם הלבלב שכבר חי, ולא עורק אחד ולא רק שניים, עד לשלב הבא של הפיתוח הזה.
מאיר שטרית: אבל אני בכוונה מרחיב כדי להסביר את האופק של העבודה שאת עשית בעצם, שיש לזה השלכות מאד מאד גדולות לגבי העתיד.
מאיר שטרית: אז באמת תודה רבה לרעות.
מאיר שטרית: ניתן לנציג הבא שאמור להציג, אילן ארונין, מבית הספר התיכון הישראלי למדעים ואומניות בירושלים.
מאיר שטרית: המורה המלווה זו גברת חנה שרף, והמנחה זה מר גדעון ליפשיץ.
מאיר שטרית: העובדה שהוא עשה זה קולנוע מגויס באיטליה הפשיסטית במלחמת העולם השנייה.
מאיר שטרית: אז תסביר לנו.
מאיר שטרית: אני מניח שפה אתה דן בעצם בקשר בין פאשיזם לבין הקולנוע, ואיך התייחסו אחד לשני.
מאיר שטרית: זה הוא יכול להסביר יותר טוב ממני.
אילן ארונין: בוא נראה.
אילן ארונין: אז שאלת החקר שלי הייתה בעצם האם, ואם כן כיצד, רתמו השלטונות הפאשיסטים באיטליה את הקולנוע לצרכי תעמולה.
אילן ארונין: אז קולנוע כולנו יודעים מה זה.
אילן ארונין: פאשיזם – כולנו חושבים שאנחנו יודעים מה זה.
אילן ארונין: כל מי שלא אני הוא בעצם פאשיסט.
אילן ארונין: אז הפאשיזם הוא קצת יותר מורכב מזה.
אילן ארונין: קודם כל הוא צורת משטר שהתקיימה באיטליה בין השנים 1922 ל-1943, בראשות בניטו מוסוליני, מכירים את הבחור הזה.
אילן ארונין: הפאשיזם הוא גם אידיאולוגיה.
אילן ארונין: האידיאולוגיה מתחלקת לשניים.
אילן ארונין: קודם כל עקרונות צד, ככה אני קורא לזה, ועיקרון בסיס.
אילן ארונין: עקרונות הצד זה מה שאנחנו מכירים – זו אותה הלאומנות, זו אותה הפטריוטיות, מיליטריזם, סגידה למנהיג וגם תורת הטאליטארית של פיקוח מתמיד.
אילן ארונין: העיקרון הבסיסי שאני מצאתי בעבודה, זה עקרון הדינמיות.
אילן ארונין: מה זה בעצם העיקרון הזה?
אילן ארונין: המנהיג, האדם שרוצה להיות מנהיג, לא מתחייב לשום דבר.
אילן ארונין: בעצם המטרה העליונה זה להיאחז בכיסא, בפרלמנט, או מה שזה לא יהיה.
דניאל בן-סימון: זה לא נשמע טוב מה שאתה אומר.
אילן ארונין: זה לא נשמע טוב, כן, בדרך כלל זה גם הולך באלימות.
דניאל בן-סימון: תעדן, תעדן את הביטויים האלה.
דניאל בן-סימון: נאחז בכיסא?
דניאל בן-סימון: מה זה השטויות האלה?
אילן ארונין: קודם כל להשתלט ואחר כך להיאחז בכיסא ולצבור פופולאריות.
אילן ארונין: זהו בעצם הפאשיזם.
אילן ארונין: הקולנוע באיטליה לפני מלחמת העולם הראשונה, היה קולנוע מאד משגשג.
אילן ארונין: באה מלחמת העולם הראשונה, בום, טראח, וכמו כל תעשייה אחרת באיטליה, גם תעשיית הקולנוע יצאה מרוסקת.
אילן ארונין: ב-1922 עולה המפלגה הפאשיסטית, ובאפשרותה לבוא ולרתום את הקולנוע לצרכיה.
אילן ארונין: אבל אנחנו רואים שבשנות ה-20 זה לא קורה, מכל מיני סיבות.
אילן ארונין: סיבות כלכליות, סיבות פוליטיות.
אילן ארונין: למעשה שנות ה-20 הן שנים שוממות מבחינת הקולנוע.
אילן ארונין: מגיעות שנות ה-30 ועימן הקולנוע המדבר, ופתאום אנחנו רואים התעניינות מצד המשטר בקולנוע.
אילן ארונין: יש כסף, יש השקעה, ובאמת מוסוליני מתחיל להשקיע גם כסף וגם מתעניין בקולנוע.
אילן ארונין: והתפוקה הלאומית בקולנוע הולכת ומתגברת.
אילן ארונין: עדיין אנחנו רואים פתאום שבשנות ה-30 אין תעמולה.
אילן ארונין: זה מאד מפתיע, כי הרי יש את כל התנאים כדי ליצור תעמולה, ואנחנו מכירים את הפאשיזם, אנחנו מכירים את הכרזות, את מצעדי הלפידים, את כל התעמולה הזאת, ואנחנו יודעים שזה משהו שהוא מאד טבעי להגיד.
אילן ארונין: קולנוע פאשיסטי – הייתה כזאת חיה.
אילן ארונין: אז לא הייתה כזאת חיה.
אילן ארונין: והסיבה היא שהצמרת הפאשיסטית הבינה שיצירת תעמולה משכנעת בעצם רק את המשוכנעים, וההמון לא אוהב כשמחנכים אותו.
אילן ארונין: יש ציטוט של שר בכיר שאמר, אני הולך לקולנוע כדי להתבדר, תעזבו אותי, אני רוצה להנות, אני לא רוצה שתדחפו לי תעמולה.
אילן ארונין: אז זו בעצם הייתה הגישה של המשטר, והיה פלורליזם אומנותי, ממש שגשוג בקולנוע, כמו בשאר האומניות, אגב, באיטליה.
אילן ארונין: הפלורליזם האומנותי הזה, שהוא ביטוי של האידיאולוגיה, כן, אמרתי להיאחז בכסא ולצבור פופולאריות, זה פשוט כי זה מה שההמון רוצה.
אילן ארונין: אז ניתן להמון את מה שהוא רוצה, לא נדחוף לו שום דבר שהוא לא רוצה אותו.
אילן ארונין: אז הפלורליזם הזה שירת את המשטר, ועשה לו טובה.
אילן ארונין: בעבודה שלי חקרתי סרט מסוים של רובורטו רוסליני.
אילן ארונין: אנחנו מכירים אותו בעיקר מהניאו ריאליזם שאחרי המלחמה.
אילן ארונין: הוא עשה שלישייה של סרטים שנושאים את השם פאשיסטים, וגיליתי שבעצם הסרטים האלה לא פאשיסטים בכלל, אבל הם עדיין משרתים את המשטר.
אילן ארונין: זהו.
מאיר שטרית: עכשיו, לעומת הפאשיזם, אני חושב שהנאציזם השתמש בסרטים לתעמולה.
אילן ארונין: אז תן לי לסבר את האוזן.
אילן ארונין: גם הנאציזם, מרבית הסרטים שנעשו בגרמניה הנאצית, ואמנם לא עסקתי בזה, אבל קראתי קצת.
אילן ארונין: מרבית הסרטים היו קומדיות, כמו גם באיטליה הפאשיסטית.
אילן ארונין: זה נקרא אסקפיזם, To escape, לברוח מהמציאות הקשה.
אילן ארונין: זה עושה בעצם טובה למשטר, שהוא מרחיק את האוכלוסייה מהצרות של היום יום, ובעיקר במלחמת העולם השנייה.
מאיר שטרית: והנאצים לא השתמשו בתעמולה?
אילן ארונין: הנאצים, תראה, שוב, לא עסקתי בנאציזם, אבל אנחנו מכירים את לני ריפנשטל, אולימפיה, ניצחון הרצון, שנחשב לאחד הסרטים התעמולתיים המשמעותיים ביותר.
אילן ארונין: אבל עדיין מסתבר שלני ריפנשטל הייתה עוף זר.
אילן ארונין: ההצלחה שלה הייתה ממש יוצאת מן הכלל ולא צפויה.
דניאל בן-סימון: אני יכול לשאול את הבחור?
מאיר שטרית: בטח, תשאל.
דניאל בן-סימון: שלפי קצב הדיבור יכול לשבת בצד הזה של השולחן.
אילן ארונין: תודה.
דניאל בן-סימון: חוץ מאשר התבטאות אחת לא במקום, אבל אני, התבטאות לא פרלמנטארית.
אילן ארונין: אני מדבר על הפאשיזם.
דניאל בן-סימון: נאחז בכיסא – לא יפה לדבר ככה על אנשים.
דניאל בן-סימון: תגיד אילן, יש לי שאלה או שתיים.
דניאל בן-סימון: לפי המחקר שלך, לגבי חברות פאשיסטיות, ואנחנו מדברים על איטליה שהוציאה את הרנסנס, את האומנות הכי גדולה אי פעם, ואנחנו מדברים על גרמניה שהייתה מעבדה להתקדמות אנושית שאין לה אח ורע.
דניאל בן-סימון: האם ממה שאתה יודע, חברות מחוסנות מהמחלה הזאת, או כל חברה יכולה ללקות במחלה הזאת, בנגיף הפאשיסטי.
דניאל בן-סימון: זה לגבי בכלל האם חברות מחוסנות, למרות המטען התרבותי שלהן, הכל, ואחר כך אני אשאל את השאלה השנייה.
אילן ארונין: אוקי, אז קודם כל צריך תנאים.
אילן ארונין: אנחנו מכירים את הנאציזם, אנחנו יודעים שהוא צמח כתוצאה מההשפלה ברפובליקת ויימאר.
אילן ארונין: אנשים באמת היו שם מסכנים, הם הרגישו מסכנים, הם הרגישו מושפלים, בעיקר כי התרבות הייתה כן, מרכז התרבות באירופה היה בגרמניה, והם הרגישו אחרי המלחמה מאד לא טוב.
אילן ארונין: אז כן, צריך תנאים מסוימים, אבל לדעתי אדם הוא אדם הוא אדם.
אילן ארונין: שום חברה לא מחוסנת מזה וזה יכול להתפתח בכל חברה.
אילן ארונין: גם בפאן האישי, אפשר להיות גזען, גם אם אתה, לא יודע מה – יהודי למשל.
אילן ארונין: על אף הטראומה השואתית, שהיא כמובן טראומה שמונעת מאיתנו ללכת ולהתדרדר לדבר הזה, אבל ככה זה בן אדם.
דניאל בן-סימון: זאת אומרת, מה שאתה אומר שהחברה הישראלית עלולה חס וחלילה, למרות הטראומה שהיא עברה, לאור מצב פוליטי, או כלכלי, או חברתי, משהו כזה, להגיע למצבים כאלה.
אילן ארונין: תראה, אני לא חוזה את העתיד.
דניאל בן-סימון: לא, תגיד לי מה, אתה כישראלי, צעיר, שרואה את התופעות בחברה הישראלית, תן לי פרשנות שלך לגבי מנהיג חזק, נאחז בכיסא, פופולאריות, פרשנות, והתחושה שכל העולם נגדנו.
דניאל בן-סימון: האם אנחנו במצב טוב, על פי דעתך, או שאנחנו במצב ככה שדורש תיקון?
אילן ארונין: אנחנו במצב טוב.
אילן ארונין: אפשר להירגע.
אילן ארונין: למזלנו יש לנו ---
דניאל בן-סימון: או, תודה רבה.
דניאל בן-סימון: זה מה שרציתי לשמוע.
אילן ארונין: למזלנו יש לנו רשויות, תקשיב.
אילן ארונין: כל המשרות היו מרוכזות אצל מוסוליני, הוא דאג לשלוט בהכל.
אילן ארונין: פה יש רשויות שמאזנות זו את זו ודואגות לפקח אחת על השנייה.
דניאל בן-סימון: אפשר להירגע, מאיר.
מאיר שטרית: אתה יכול להירגע, בינתיים.
מאיר שטרית: אני חושב שזה מרתק.
מאיר שטרית: אתם שמים לב שגם יש נושאים אחרים, חוץ ממדע, שמרתקים ומלאי עניין, וגם מלאי תוכן, כי החומר בתחומים האלה הוא הרבה יותר רחב, הרבה יותר גדול, ואני מניח שבשביל לעשות את העבודה הזאת אתה קראת, אני בטוח, כמות עצומה של חומר והתעניינות במגוון רחב של תחומים, ובאמת יפה מאד.
מאיר שטרית: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למאיה הלוי, מנהלת מוזיאון המדע.
מאיר שטרית: בבקשה רשות הדיבור לך, ולאחר מכן אנחנו נעבור לחבר הכנסת דניאל בן סימון.
מאיה הלוי: ראשית אני רוצה שוב להודות לך ולוועדה ולמנהלת הוועדה, שמארחים אותנו כבר שנה רביעית.
מאיה הלוי: אני חושב שיש משהו מאד סמלי במפגש הזה של וועדת המדע עם הדור החדש והדור הצעיר של מדעני העתיד.
מאיה הלוי: ולסמליות הזאת יש משמשות בהסתכלות קדימה, ואני קודם כל רוצה להודות לכם.
מאיה הלוי: אבל אני רוצה להגיד שהעבודה הזאת שאנחנו בעצם מציגים היום כאן, ששמענו פה ארבעה תלמידים שמייצגים 50 פרויקטים שנעשו על ידי למעלה מ-70 תלמידים, שנבחרו מתוך 400 תלמידים, או 400 פרויקטים שהוגשו לתחרות הזאת, שנעשו מתוך כמה אלפי פרויקטים שנעשים בכל שנה.
מאיה הלוי: אנחנו מדברים על מערכת מאד מאד רחבה, והיא לא נעשית מעצמה.
מאיה הלוי: אז רציתי רק להגיד כמה על התהליך הזה של למידת חקר, על התהליך של עבודות גמר, על תהליך של התעסקות במדע וטכנולוגיה ברמה הכי גבוהה, ולהגיד שבסופו של דבר התהליך הזה נעשה בעזרה של הרבה מאד אנשים.
מאיה הלוי: בוודאי שהתלמידים עומדים במוקד, אבל המורים שמלווים אותם, והמורים שמחנכים אותם והמנחים שלהם, והמנחים שלהם האקדמיים במוסדות להשכלה גבוהה, כל אלה לוקחים חלק מאד חשוב בכל התהליך הזה שאנחנו עכשיו קוצרים את הפירות שלו.
מאיה הלוי: ופה יש מקום מאד מיוחד למשרד החינוך, ששם היום את המדע והטכנולוגיה בתור דגל, ואני מקווה שגם יוביל ויעודד יותר ויותר תלמידים לעשות עבודות גמר, ולעשות עבודות מחקר, כי מהניסיון שיש אצלנו בשנים שאנחנו צברנו, ומניסיון שנצבר בתחרויות בין לאומיות, גם בארצות הברית וגם באירופה – תלמיד שעושה עבודת מחקר במוסד אקדמי, ונחשף לאווירה של המוסד האקדמי, ולהתנסות הזאת, זאת חוויה שמלווה אותו לכל החיים, ונותנת לו כלים ללמידה עצמאית ולחשיבה עצמאית וללמידה מובנית ואחרת ממה שהוא יכול לעשות בלמידה הבית ספרית.
מאיה הלוי: והשילוב של שני הדברים האלה הוא שילוב מאד חשוב.
מאיה הלוי: ופה אני רואה את החשיבות הגדולה של מינהל, מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך, שלמעשה תומך בתחרות הזאת מהשנה הראשונה שלו.
מאיה הלוי: תומך גם בעבודה ובהשתתפות בוועדות, וגם בתמיכה כספית שמאפשרת את התחרות הזאת, והעבודה הרבה שנעשית במינהל הפדגוגי במחלקה לעבודות גמר, שמעודד את התלמידים לעשות עבודות גמר.
מאיה הלוי: והעבודה הזאת, היום יומית של משרד החינוך בתוך העשייה הזאת, היא בעצם קריטית להמשך, ואני מקווה שאנחנו רק מדברים על התחלה, ושהתהליך הזה ילך ויתרחב, ויותר ויותר תלמידים יעשו עבודות גמר, ותהיה לנו עבודה הרבה יותר קשה לבחור מהם, כי נצטרך לבחור לא מתוך כמה מאות, אלה מתוך כמה אלפים, את אותם תלמידים שיגיעו לשבת כאן בדיון כאן, עם וועדת המדע בכנסת, בשנים הבאות.
מאיר שטרית: אני רוצה לומר אגב היום, כשאנחנו דנים בלימודים ובמחקר מדעי בבית הספר, שאחד הדברים שמטרידים אותי באופן אישי, וצריך להטריד את כולנו, זה באמת העניין של החינוך המדעי בבית הספר, ובכלל ההישגים, או רמת ההישגים של תלמידי ישראל בהשוואה כלל עולמית.
מאיר שטרית: אני מוכרח לומר, עד שנות ה-70, תלמידי מדינת ישראל עמדו במקומות הראשונים בכל המבחנים הבין לאומיים, למרות שהיה פחות כסף, פחות בתי ספר, פחות תנאים, בתי ספר לא ממוזגים.
מאיר שטרית: למדו בשתי משמרות, היו לומדים משמרת אחת בבוקר, משמרת אחת אחר הצהריים, כיוון שלא היו מספיק מבני בתי ספר, אז חילקו את היום לשניים.
מאיר שטרית: אני למשל בין אלה שלמדו בשתי משמרות בבתי ספר תיכון, שפעם אחת למדו בבוקר, וחלק למד אחר הצהריים, ומתחלפים כל כמה זמן.
מאיר שטרית: כל שבוע, פעם ככה ופעם ככה, כי זה היה המצב.
מאיר שטרית: ועדיין, תלמידי ישראל היו במקומות הראשונים בעולם.
מאיר שטרית: היום לצערי הרב, בכל המבחנים הבין לאומיים, תלמידי ישראל נמצאים במקומות האחרונים בעולם בין כל שנבחנים.
מאיר שטרית: לא רק אחרונים, זה גם אני מוכרח לומר אפילו מעליב.
מאיר שטרית: ישראל נמצאת במקום האחרון במדינות ה-OECD, בפער של שתי ספרות מהמקום לפני האחרון.
מאיר שטרית: והמטריד עוד יותר על פי הנתונים הוא, שזה נכון לא רק לגבי הממוצע, זה נכון לגבי כשמשווים גם את התלמידים החלשים בארץ לעומת תלמידים חלשים ב-OECD, וגם את המצטיינים בארץ לעומת המצטיינים ב-OECD.
מאיר שטרית: שם אולי הפערים טיפה יותר נמוכים, אבל עדיין אנחנו בפער גדול, ובמקום האחרון בכולם.
מאיר שטרית: עכשיו, אין סיבה שזה יקרה.
מאיר שטרית: ואני חושב שאחת הסיבות המרכזיות שזה קורה, זה העבודה שמשרד החינוך, אני אומר בצער, במשך השנים האחרונות כנראה ביטל כמעט לחלוטין את לימודי המדעים מכיתה ח' ומעלה.
מאיר שטרית: אם פעם למדו בסדר גודל של 8 שעות בשבוע מדעים, אולי יותר אפילו, למיטב זכרוני אפילו יותר.
מאיר שטרית: 4 שעות מתמטיקה, 4 שעות ביולוגיה, 4 שעות פיזיקה, שעתיים-שלוש כימייה, עכשיו אפס.
מאיר שטרית: לומדים כל מיני מקצועות בעיני, תסלחו לי שאני אומר, קצת הזויים.
מאיר שטרית: אני אומר מדוע, מכיוון שאם אתה לא לומד את הבסיס המדעי, את הבסיס הבסיסי, אם אתה לא לומד מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, את הבסיסים, אתה לא יכול לטפס לרמות היותר גבוהות במדע.
מאיר שטרית: אתה גם לא מעלה את הסכנות.
מאיר שטרית: וכדי להתקדם במדע אתה חייב להכיר את הבסיסים.
מאיר שטרית: בלי בסיס, אין במדע קפיצות דרך.
מאיר שטרית: אתה לא יכול לעלות מדרגה אחת ומדרגה עשר, בלי לעבור בדרך את כל המדרגות, כי דבר בנוי על גבי דבר.
מאיר שטרית: החומרים תמיד עובדים ... של משהו אחר.
מאיר שטרית: ואני בעניין הזה העליתי גם בפני שר החינוך, גם בכנסת, גם פה בוועדה בדיונים עם אנשי משרד החינוך, ועם עופר רימון, המפקח החדש על נושא המדעים במשרד החינוך.
מאיר שטרית: הם הבטיחו שהם משנים ואני באמת רואה התחלה של שינוי.
מאיר שטרית: אז אני אומר, השינוי אמנם קורה, אני מקווה שיקבל דחיפה הרבה יותר חזקה.
מאיר שטרית: בעיני זה יותר חשוב פי אלף, תסלחו לי שאני אומר, ואין לי דבר נגד נושאים אחרים, פי אלף מאשר לימודים של כל מיני תחומים שאין להם שום קשר ושייכות ללימודים בסיסיים.
מאיר שטרית: אפשר ללמוד את זה כתוספת, לא במקום.
מאיר שטרית: ולצערי, במשך השנים מה שהתפתח זה במקום.
מאיר שטרית: במקום מדע בוא נלמד תיאטרון, מחול, ואין לי שום דבר נגד תיאטרון ומחול, חלילה.
מאיר שטרית: רק להיפך, אני ראיתי בזה חינוך משלים, לא חינוך בסיסי רגיל.
מאיר שטרית: אני חושב שצריך לתת לכולם לימודי מוסיקה ותיאטרון ואומנות וכו', במסגרת יום חינוך ארוך.
מאיר שטרית: זו הייתה כוונת המחוקק כשעשיתי את חוק יום חינוך ארוך בכנסת.
מאיר שטרית: לצערי הוא לא מופעל כמו שהתכוון המחוקק.
מאיר שטרית: הרעיון היה שילדים יהיו בבית הספר משמונה עד חמש אחר הצהריים, ויקבלו בבית ספר את החינוך הפורמאלי, את הבלתי פורמאלי והמדעי אומנותי.
מאיר שטרית: אני יודע שהילדים שלי רצו להרוג אותי כשעשיתי את החוק הזה, אבל לא עזר להם.
מאיר שטרית: את החוק עשיתי, לצערי לא מפעילים אותו ואני אומר את זה בצער, מכיוון שיש לנו פוטנציאל אדיר, אדיר ולא ממוצה.
מאיר שטרית: זה הכואב ביותר.
מאיר שטרית: אם היינו במצב שבאמת חסרי יכולת, הייתי אומר ניחא.
מאיר שטרית: המצב הוא הפוך.
מאיר שטרית: עד שנות ה-70 אמרתי, עד שנת 1973, בכל המבחנים הבינלאומיים, תלמידי ישראל היו במקומות הראשונים, במצב שמדינת ישראל היה לה פחות מחצי מהמשאבים שהיום מוקצים לחינוך.
מאיר שטרית: זו אגב עובדה.
מאיר שטרית: השתנה משהו במערכת, שהוא לא עובד נכון, וצריך לעשות, ואני מוכרח להגיד, עושים רפורמות כל שני וחמישי.
מאיר שטרית: לא צריך כל כך הרבה רפורמות, צריך להכניס חזרה, לחזור לבסיס.
מאיר שטרית: להכניס מחדש חינוך בבית ספר, לא רק לימודים, קצת משמעת.
מאיר שטרית: לא היה מזיק לאף אחד שיהיה סדר, משמעת ותפיסת עולם.
מאיר שטרית: לכן חז"ל אמרו דרך ארץ קדמה לתורה.
מאיר שטרית: אז דבר אחד שרציתי להגיד על חינוך ואני מקווה שבאמת משרד החינוך ימשיך לדחוף את הכיוון הזה של השקעה בתחומים האלה, כי זה העתיד.
מאיר שטרית: ובעיקר, לנוכח הטכנולוגיה, פיתוחי הטכנולוגיה.
מאיר שטרית: תחשבו רגע על כיתה, לפי דמיוני, כיתה שכל הכיתה יושבת סתם, נגיד עם אייפד.
מאיר שטרית: אייפד עולה היום 2,000 ₪.
מאיר שטרית: כל כיתה יושבת עם אייפד, עם אפשרות למורה לשים מסך גדול על התקרה וללמוד.
מאיר שטרית: יש לנצל את פיתוחי הטכנולוגיה ללימוד.
מאיר שטרית: הרי איך תסביר למישהו איך בנויה מערכת העיכול, כשאתה יכול להראות לו הלכה למעשה, באמצעות תוכנה פשוטה שקיימת.
מאיר שטרית: להראות לו על כל מסך בדיוק איך נראית מערכת העיכול, ואיך היא בנויה, והחלקים שלה אחד לאחד.
מאיר שטרית: אפשר הרי במקום תמונה שווה אלף מילים.
מאיר שטרית: זאת אומרת אנחנו מוכרחים להתקדם גם בטכנולוגיה בחינוך, לקדם את הטכנולוגיה בחינוך, וליצור את האפשרות של התלמידים לגשת לחומרים הרבה יותר, כמו שהיא קיימת, והתלמידים אגב יודעים יותר טוב לפעמים מהמורים.
מאיר שטרית: לגשת לטכנולוגיה הזאת וללמוד ולהיכנס למקורות מידע.
מאיר שטרית: זה החידוש בחינוך, שאנחנו לא כל כך מנצלים אותו באופן מעשי.
מאיר שטרית: ואני אומר את זה בצער, מכיוון שהפוטנציאל קיים וצריך לקדם אותו, ולעשות איתו.
מאיר שטרית: אתם הדוגמא של תלמידים מצטיינים בתחום, אבל אתם לא הממוצע ולא הכלל.
מאיר שטרית: והייתי רוצה שהרבה כמו שאמרה מאיה הלוי, הייתי רוצה שהבחירה תהיה מתוך אלפי עבודות, ולא מתוך כמה מאות עבודות שמקודמות, שהרבה הרבה יותר תלמידים תהיה להם גישה לעניין, כי זה העתיד שלנו.
מאיר שטרית: זה העתיד של מדינת ישראל והעתיד של הכלכלה שלנו.
מאיר שטרית: אז עד כאן בעניין הזה, ואני רוצה להעביר כמובן את רשות הדיבור, כמו שהבטחתי, לחבר הכנסת דניאל בן סימון, שידבר על תקשורת, מדע ופוליטיקה.
מאיר שטרית: אני מבקש לומר שחבר הכנסת מיכאלי שהיה צריך להיות פה, התנצל וביקש למסור התנצלות שהוא לא יכול להגיע.
מאיר שטרית: הוא נקרא בדחיפות לרב הראשי, אז הוא נמצא אצל הרב הראשי, ולכן הוא לא יכול היה להגיע לישיבה והוא התנצל.
מאיר שטרית: חבר הכנסת דניאל בן סימון.
דניאל בן-סימון: כמה דקות יש לי, 3-4-5 דקות?
מאיר שטרית: כמה שאתה רוצה.
דניאל בן-סימון: וואו.
דניאל בן-סימון: האמת היא שצריך להעריך פה כל דקה שמקבלים.
דניאל בן-סימון: פעם לפני, אני קצת איך שהוא באתי מהתקשורת.
דניאל בן-סימון: אני בוועדת המדע ואני פוליטיקאי היום, כך שאני יכול לדבר על הנושא הזה מבלי שאני מבין בו הרבה.
דניאל בן-סימון: אבל אני רוצה פשוט להיות גלוי אתכם, אני בוועדה הזאת נדמה לי שבועיים, כתוצאה ממשבר במפלגה שלי.
דניאל בן-סימון: חילקנו מחדש את הוועדות.
דניאל בן-סימון: יש למפלגה שלי נטייה להתקטן כל הזמן, ומרוב התקטנות אנחנו הולכים לוועדות כאילו "לא חשובות".
דניאל בן-סימון: אז אני נמצא בשתי וועדות "לא חשובות" –
מאיר שטרית: ועדת המדע היא החשובה ביותר בכנסת.
דניאל בן-סימון: תיכף אני אסביר את ההקשר הקלוקל שיש בכנסת בין וועדות כאילו חשובות, לוועדות לא חשובות, ומפלגות גדולות מקבלות את הוועדות החשובות, מפלגות קטנות מקבלות וועדות פחות חשובות, כמו וועדת העלייה והקליטה שבה אני נמצא, שאין בה חברי כנסת חשובים, והכל במירכאות רבותיי, וועדת המדע.
דניאל בן-סימון: ואני חייב לומר לכם, כמי שבא מבחוץ, ורואה את הדברים יש פה סדר לא נכון של העניינים.
דניאל בן-סימון: ועדת חוץ וביטחון היא וועדה לא חשובה.
דניאל בן-סימון: היא וועדה הצהרתית, דקלרטיבית.
דניאל בן-סימון: מופיעים בה אנשים במדים, התקשורת שם, נותנים הצהרות סרק שאפשר לקרוא אותן בעניינים כל יום, אבל היא הוועדה שמרכזת בתוכה את האנשים הכי חשובים.
דניאל בן-סימון: האם אתה מסכים איתי?
מאיר שטרית: כדי שאתם לא תקבלו רושם מוטעה – אני בחרתי להיות ראש וועדת המדע ולא שום דבר אחר.
מאיר שטרית: אני אינני חבר בשום וועדה אחרת.
מאיר שטרית: קדימה היא המפלגה הגדולה ביותר בכנסת, ואני בחרתי דווקא את וועדת המדע, מתוך רצון באמת לקדם את הוועדה הזאת ואת הנושא.
מאיר שטרית: לא רציתי להיות חבר בוועדת החוץ וביטחון, ואני לא מבין פחות מאשר אלה שיושבים שם.
מאיר שטרית: הייתי ממונה על השירותים החשאיים בוועדה לאנרגיה אטומית בממשלה הקודמת, ואני מכיר את מערכת הביטחון, הייתי ראש וועדת תקציב לענייני וועדת המשנה לתקציב הביטחון למשך 10 שנים.
מאיר שטרית: אז אני מכיר את מערכת הביטחון אולי יותר טוב מכל מי שעוסקים בכך.
מאיר שטרית: אבל אני בחרתי להיות בוועדת המדע, כדי להדגיש את החשיבות של הוועדה הזאת, ואני מסכים לכל מילה שהוא אומר ---
דניאל בן-סימון: זו ההזדמנות שלי להגיד שמאיר שטרית הוא אדם יוצא דופן.
דניאל בן-סימון: כלומר, הייתה לו הזדמנות ללכת לוועדות חשובות והוא העדיף וועדה פחות חשובה.
דניאל בן-סימון: ואני אומר פה על סדר העדיפות של הכנסת שמשקף סדר עדיפות קלוקל בעיני, בחברה הישראלית, כי החינוך והמדע הם בעצם האתגר הכי גדול שלנו בחיים.
דניאל בן-סימון: הכי גדול כחברה ישראלית, ואנחנו בשבוע המדע, וכמובן הוועדה לעליה וקליטה שמעצבת את חיינו.
דניאל בן-סימון: שני מיליון איש הגיעו ב-20 שנים האחרונות.
דניאל בן-סימון: חלקם השתלבו, רובם מחפשים את דרכם בתוך חברה שעוד לא מוגדרת.
דניאל בן-סימון: שמחפשת את עצמה בכל הבחינות.
דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר את זה בגלוי, אני פה רק שנתיים, ואכן מותר לי בצורה גלויה וכנה, עוד לא השתפשפתי מספיק כדי לעגל פינות.
דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, זה סדר לא טוב.
דניאל בן-סימון: הוועדות כביכול החשובות מושכות את האנשים הכי חשובים, וזה מוביל גם את התקשורת ללכת למקומות – מה אמר אלוף הפיקוד שהופיע בוועדת החוץ והביטחון.
דניאל בן-סימון: כאילו שזה הדבר הכי חשוב בעולם, כשבוועדות האלה, בעלייה ובקליטה, או בוועדת המדע, ושוב, אני רוצה להגיד מילה על וועדת העלייה והקליטה, שעוסקת בחומרים שיעצבו את חיינו בעוד 20-30 שנה, כי אלה בעצם תוספת של 2 מיליון אנשים, שבחברה שעוד לא סגורה לגמרי, הם יעצבו את הערכים, הם יובילו אותנו בעתיד; וכמובן וועדת המדע שנמצאת, שהנושא הזה, ואתמול נדון בכנסת, ואני חייב לומר בצער – נדמה לי שהיו 5-6 חברי כנסת.
דניאל בן-סימון: אני חייב לומר, זה קורע את הלב.
דניאל בן-סימון: היה פה דיון על 100 שנים לקיבוץ, וישב ראש הממשלה, ישבו נדמה לי כמעט 100 חברי כנסת.
דניאל בן-סימון: ונכון שהקיבוץ תרם את חלקו בהקמת המדינה, בעיצובה ובקידומה.
דניאל בן-סימון: אבל יום המדע הבינלאומי, אין סיבה שימשוך רק חמישה חברי כנסת.
דניאל בן-סימון: פרופסור גוטפרוינד, אתה מסכים איתי או לא?
חנוך גוטפרוינד: בהחלט.
דניאל בן-סימון: אל תסתכן פה, מותר לך לדבר חופשי, אתה בצד ההוא אדם חופשי עדיין ולכן אני אומר, זה עסק לא טוב.
דניאל בן-סימון: יש ימים מאד חשובים, ודווקא אחרי ששמענו את הפרופסור הרשקוביץ, שאמר שאנחנו מובילים בהרבה מאד תחומים.
דניאל בן-סימון: ישראל פרצופה האמיתי זו הקדמה המדעית.
דניאל בן-סימון: ישבנו אתמול או שלשום במחלקה למדעי המוח, ומעולם לא הרגשתי כל כך קטן כמו לשבת ולשמוע הרצאות שלא הבנתי כלום, על איך רואים מציאות באמצעות האוזניים.
דניאל בן-סימון: באמצעות השמעת קולות, או כל מיני פיתוחים מדהימים שמובילים את החברה הישראלית קדימה, וכמובן שוב זה מחזיר אותי, ואחר כך קיבלנו הרצאה קצת בננו טכנולוגיה, וזה מחזיר אותי לקשר בין פוליטיקה לתקשורת.
דניאל בן-סימון: אלה נושאים שלא יכולים להיות מתוקשרים.
דניאל בן-סימון: כלומר, הקדמה המדעית הזאת, הפיתוח הזה שלה, שעיוור יוכל לראות באמצעות אוזניו, זה דבר שהוא מדהים בכל קנה מידה.
דניאל בן-סימון: וזה מוביל אותי למדינות אחרות שבמדינות אחרות התחום הזה, החינוך והמדע, והנושא של בניית חברה הם במרכז הבימה.
דניאל בן-סימון: אני יודע שאנחנו במצב ביטחוני, תמיד במצב ביטחוני לא טוב, אבל אני מייחל שבחלוקה הזאת של בניית אומה, שלדעתי החברה הישראלית הגיעה להישג יוצא דופן.