GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: אני צוחק.
רליק שפיר: אולי לא תחנת דלק.
קריאה: כתבתם לוועדת ששינסקי.
רליק שפיר: נכון.
רליק שפיר: אנחנו כתבנו את זה לוועדת ששינסקי.
רליק שפיר: המשקיעים שלנו, דרך אגב, שזה המקום להזכיר אותם, שזה הווארד ג'ונאס וזה יעקב רוטשילד וזה מייקל סטיינהרדט, הם עצמם יזמו את הרעיון בעצם שאנחנו נתרום לשטח ולאזור, זה אנשים שבוודאי לא חסר להם כסף, הם חושבים, כמו שאנחנו חושבים, שתושבי האזור צריכים להיות משפיעים, בוחנים, ומבקרים, וגם ליהנות מהתוצרים כמו  שדרך אגב מקובל בעולם, במקום שבו אתה עושה תעשייה.
איתן כבל: בסוף, היתה גם מצגת, גם ד"ר ויניגר דיבר, וגם היה לנו הדמיה.
איתן כבל: יותר מזה, לא יכולתי לבקש.
רליק שפיר: אני רוצה להודות על הגמישות שלך.
איתן כבל: ברשותכם, אנחנו נעבור לתושבים.
איתן כבל: יש לי שתי בקשות פשוטות.
איתן כבל: אחת – אמוציות להשאיר מאחור, לנסות להתמודד עם הדברים בצורה הכי עניינית, הכי ערכית, הכי עקרונית.
איתן כבל: זה גם תורם לדיון ואני חושב שזה משפיע על חברי הכנסת יותר מאשר כל דבר אחר ואני מבקש, מנכ"ל החברה סיים, אפשר להיות ציני, לא ציני, אבל אני מבקש בכל-זאת את ההתייחסות של התושבים, לעניין שישנה התחייבות ששום פעולה לא תיעשה, במידה ויסתבר, אם יש פגיעה סביבתית וקל וחומר אם מדובר בפגיעה בכל מה שנוגע לאיכות החיים של מי שגר באזור.
איתן כבל: אני מבקש שזו תהיה נקודה שלא, אני אומר את זה, אני אתנגד בכל תוקף אם מישהו ינסה לנפנף אותה ככה כלאחר יד.
איתן כבל: אני רוצה התייחסות עניינית לשאלה הזו.
איתן כבל: מי מטעם התושבים מתחיל?
איתן כבל: ברשותכם, אני אתן לראש המועצה, בכל-זאת, את הכבוד המגיע לו ולאחר מכן אני אתן לכם.
איתן כבל: ברשותך, בבקשה, משה.
משה דדון: אני ראש המועצה האזורית מטה יהודה מלפני שנתיים.
משה דדון: אני חייב לומר ששתי הפתעות קרו לי אחרי שנבחרתי.
משה דדון: אחת – שנבחרתי, דבר שני – הפצלי שמן.
משה דדון: אבל אני רוצה לומר משהו שאני לא מחפש פה כבוד, אני מחפש למידה והבנה.
משה דדון: באמת, הייתי מוותר על הכבוד, לו הייתי בטוח שכל מה שקורה פה הוא כזה, אני לאט לאט לומד את פצלי השמן.
משה דדון: ודרך אגב, אחרי שאני אסיים להיות ראש מועצה, אני אהיה מומחה לפצלי שמן.
משה דדון: אבל מה קרה?
משה דדון: אני רואה פה מצגת ואני מאוד מעריך את רליק ואת אפי, אני נפגשתי אתם ואנחנו נפגשים ואני עוד רגע אדבר על תהליך שאנחנו, כמועצה, עשינו, ובמכוון לא הבאתי מצגת.
משה דדון: אני חייב לומר לכם שיכולתי לעשות הדמיה יותר יפה.
משה דדון: שמראה ההפך.
משה דדון: כי זה מחשב, יש לי בן תותח במחשבים, אומר לי – ירוק הופך לאדום, מושגים.
משה דדון: לכאורה מי שרואה מה שקרה פה, זה פרויקט ירוק שבכל העולם צריך לעשות.
משה דדון: ככה אני הבנתי.
משה דדון: אני שמח שאתה אומר את זה.
משה דדון: עוד פעם, אל תביא לי להנחתות, אתה מכיר אותי.
משה דדון: לכאורה, היו צריכים כולנו לצאת עכשיו ולהתנדב אנחנו לקדוח.
משה דדון: מתחולל פה תהליך.
משה דדון: עכשיו אני אספר לכם בשתי דקות מה זה אזור עדולם, אני בן מושב לוזית, נולדתי שם, ואני חוזר למה שאני אמרתי בוועדת המדע.
משה דדון: האזור הזה הוא חבול ומוכה לאורך 50 שנה.
משה דדון: באמת, עשו שם את כל הטעויות ואני שמח שאברהם שקד אמר – לא חייבים לחזור על טעויות.
משה דדון: קלטו שם מושבי עולים, הרסו את החקלאות, עשו שם מטמנה, עשו את הכל.
משה דדון: קרה משהו בשנים האחרונות.
משה דדון: באו מאות משפחות, באו לאזור שאני גדלתי, שעד לפני ארבע שנים אף אחד לא רצה לגור שם.
משה דדון: אף אחד לא רצה לגור שם והם היו באים עם להט ואומרים – חבר'ה, זה המקום.
משה דדון: אני, כראש מועצה, ידידי חבר הכנסת איתן כבל, מוביל אזור לשמר אותו.
משה דדון: ארץ התנ"ך, אזור ירוק.
משה דדון: לא רוצים להתפרע בבנייה.
משה דדון: מוביל שם באמת שאפילו ישובים ההרחבה תהיה פנימה, כדי להשאיר את הירושה הזאת שאנחנו צריכים להעביר לילדים שלנו.
משה דדון: תוך כדי התהליך, שבועיים אחרי שנבחרתי, דרך אגב, אני תמיד אומר ששבוע לפני שנבחרתי, המועצה אישרה את הפרויקט הזה.
משה דדון: שבוע או שבועיים.
משה דדון: לפני שנבחרי, במהלך הבחירות, הוועדה לבניין ערים אישרה או תמכה בעניין, דבר שמאוד הכעיס אותי דמוקרטית, לא עושים את זה לראש מועצה.
משה דדון: קרה משהו.
משה דדון: ראיתי שהמדינה, ואני פונה, ואמרתי, פניתי לכל השרים.
משה דדון: תפקיד המדינה, כאשר הולך להיות אירוע מכונן באזור, 30 שנה לעזאזל, לקחת ולבדוק ולא לתת לחברה שאני מאוד מעריך, לבדוק.
משה דדון: כי כשאני בודק, אפילו לאשתי אני אומר חצי אמת.
משה דדון: כי אני רוצה שהיא תאמין לי.
משה דדון: לא אמרנו לא.
משה דדון: לקחנו, אנחנו במעט המשאבים שיש לנו, עם תושבים וחברת צנובר ועכשיו עוד חברה שבודקת, ואמרנו – חבר'ה, אנחנו רוצים ללמוד מה המשמעויות.
משה דדון: הרי זה לא רק איך הגז יצא.
משה דדון: מה ההשלכה – משאיות, לא משאיות.
משה דדון: דרך אגב, מישהו, איזה חבר אמר לי שהוא מעולם לא ראה תחנת דלק שלידה יש ירוק.
משה דדון: יש ירוק בדולרים.
משה דדון: אמרתי גם לרליק, מוכן להישאר מועצה ענייה ויותר ירוקה בעצים, לא רוצה מאף אחד תמלוגים, לא רוצה הטבות.
משה דדון: יודעים להסתדר לבד.
משה דדון: אם התושבים צריכים לשלם, ישלמו יותר כדי לשמור.
משה דדון: מה אנחנו מבקשים?
משה דדון: אנחנו עושים תהליך, לנו אין את המיליונים שיש לכולם.
משה דדון: לוקחים, לומדים, בודקים, מדברים עם תושבים.
משה דדון: וכל הזמן הסיפור של אבא שלי מחדד לי במחשבה.
משה דדון: הוא אומר לי – תקשיב, 50 שנה עשו בנו מה שרצו.
משה דדון: הגיע הזמן שאתם תהיו שותפים למה שקורה באוזר.
משה דדון: זה צעד אחד לגבי עדולם.
משה דדון: הוועדה, חלק מהוועדה היו אצלנו, אתם מוזמנים לסיור, כדי להבין.
משה דדון: אני לא נגד המדינה.
משה דדון: אם למדינה יש צרכים לייצר אנרגיה צריך לשבת ולבדוק.
משה דדון: אני הרי יודע מה קורה, כולנו יודעים מה קורה כאשר הפיילוט חצי מצליח.
משה דדון: אני יכול לעמוד מול כל משרדי הממשלה, אני יכול לספר פה את כל הלחצים שהפעילו עלי כל משרדי הממשלה לפני שנבדק.
משה דדון: כולם כבר בעד, לפני שבדקו.
איתן כבל: רק שאלה, ברשותך.
איתן כבל: אני רוצה לכוון כדי שנהיה אחרי הדברים שאמרת.
משה דדון: אני לא אדבר שלושת-רבעי שעה.
משה דדון: עשר דקות.
איתן כבל: אני לא לחוץ בזמן, אז מה אתם בלחץ?
איתן כבל: לגופו של עניין, אני מבקש ממך, תנסה בדקה להיות יותר ספציפי בהתייחסות לאשר אמר המנכ"ל, לגבי ההתחייבות שלו ששום דבר לא ייעשה, אלא לאחר שיסתבר שהפיילוט, קודם כל, הוא בוודאי ובוודאי לאחר מכן.
איתן כבל: זאת נקודת המפתח, זאת אומרת, בעניין הזה.
אפי איתם: זה לא וולונטארי, אנחנו מדינת חוק.
אפי איתם: המשרד לאיכות הסביבה לא ייתן לנו רישיון, לא נעבוד.
אפי איתם: רק הערה.
איתן כבל: מה שהם יענו לך, אני אענה יותר טוב – הרבה דברים אישר המשרד להגנת הסביבה שאחר-כך בלחץ כזה או אחר, אבל זה דיון אחר.
איתן כבל: בבקשה, המשך.
משה דדון: אני אתייחס לזה, זו התשובה שהגעתי וגם אמרתי לאנשים.
משה דדון: לו יכולנו אנחנו באזור, אנחנו, נאמר לאשר את הפיילוט, אבל האישור המסחרי יהיה רק באישור שלנו, אני קונה את העניין, למרות שיכעסו עלי התושבים.
משה דדון: אם יהיה לי מכתב שאנחנו נצטרך להסכים, יש לנו זכות וטו הולך הפיילוט.
משה דדון: אני אשכנע את התושבים, ניקח את עמק דוד ועמק גוליית ונהרוס היסטוריה, ונעשה שם נפט ונשים את התנ"ך ליד הנפט.
משה דדון: בכלל, מעניין אותי את גוליית ודוד, ליד.
איתן כבל: יש שם?
משה דדון: זה ממש בעמק.
איתן כבל: בדיוק במקום של החפירה?
משה דדון: דרך אגב, ממש, ואני אומר – תגידו, השתגענו?
משה דדון: אין לנו נכסים לאומיים, מה, אנחנו רק ופנו אלי, רליק אמר – תשמע, נעשה להם.
משה דדון: אני אמרתי – אני, כראש מועצה, כאחד שקיבלתי מנדט מהתושבים האלו, אני חש גם אחריות על האזור וגם להעביר לילדים.
משה דדון: אין לנו ביטחון.
משה דדון: אני יודע שאין ביטחון, עם הסאגה שעברתי על לחצים פוליטיים.
משה דדון: זה פשוט, אני מתבייש שכך זה פועל במדינת ישראל, פשוט מתבייש.
משה דדון: שרים שאני מאוד מעריך, לפני שבדקו, אמרו – הם בעד.
משה דדון: זה הוציא אותי מדעתי.
משה דדון: ואנשים שאני מאוד מעריך.
משה דדון: אמרתי להם – תגידו, לא ראוי שנעשה בדיקה?
איתן כבל: יש לך חיים טובים, אם רק זה מה שמרגיז אותך מהשרים.
משה דדון: ומה בקשתי?
משה דדון: אנחנו מקיימים שיח ואני יושב אתם בשש עיניים, בעשר עיניים.
משה דדון: אני כרגע לפני ישיבה מאוד מקיפה של המועצה עם הצוות כדי ללמוד את הדו"ח צנובר ועוד דו"ח.
משה דדון: ודרך אגב, יש דו"ח שנעשה, סליחה, סודי, אתם יודעים למה?
משה דדון: אני אספר לכם סיפור, כדי שתבינו מה קורה לי.
איתן כבל: ותסיים עם זה, ברשותך.
איתן כבל: אני השתכנעתי, אתה רוצה לקלקל?
משה דדון: אני רוצה לומר משהו.
איתן כבל: תן גם לתושבים, אני רוצה שגם חברי הכנסת יעשו, לא פחות חשוב שהמדען הראשי של משרד התשתיות יתייחס לדברים האלה.
משה דדון: שכרנו את חברת צנובר, חברה, לפני שאני ידעתי, כולם ידעו מה קורה שם, וכל המבין יודע.
משה דדון: ולקחתי עכשיו שני חבר'ה מקצועיים, שאפילו התושבים לא יודעים, שהם בודקים לי עכשיו תהליך בדיסקרטיות מה המשמעות.
משה דדון: אני חייב לומר שכשאין לחץ, הם חושבים אחרת.
משה דדון: הם מדברים על נזקים, על פגיעה בסביבה.
משה דדון: יש כלכלן שעשה לי השפעות ונזקים לכל המשקים אצלנו, על ירידת ערך, על דברים שהם לא פחות חשובים ועל זה אני רוצה לומר וזו בקשתי.
משה דדון: לו תינתן לנו התחייבות, כתושבים, ואני כנציגם בינתיים, נבחרתי ברוב גדול אז אני עדיין נציגם.
איתן כבל: אחרי קרב קשה, צריך להגיד.
משה דדון: קרב לא קשה.
משה דדון: קרב מלוכלך, לא קשה.
איתן כבל: בבקשה, משה.
משה דדון: אני רוצה לומר לגבי הענין, שאני אמרתי גם לרליק, שאם אנחנו נקבל התחייבות, ואני אומר ואני אכופף את התושבים, שתהיה לנו זכות וטו בפרויקט הכלכלי, כלומר, אנחנו מוכנים ללכת.
משה דדון: ואמרתי להם, גם ביקשתי זמן.
משה דדון: אנחנו עומדים.
משה דדון: אחרי הפגישה אצלו אנחנו נזמן את רליק ואת אפי, עם התושבים, כדי ללטש את כל הסוגיות.
איתן כבל: תודה, תודה.
איתן כבל: אורי, חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה, ולאחר מכן נציגת התושבים, בבקשה.
אורי אריאל: אני בעד פיתוח והברה ומהר אם אפשר.
אורי אריאל: אני רוצה לשאול את נציג משרד התשתיות, יש פה כזה?
איתן כבל: הוא יתייחס, המדען הראשי.
איתן כבל: הוא ידבר.
אורי אריאל: אני רוצה לשאול שאלה אחת, אם אפשר עכשיו, עוד כמה דקות אני צריך לצאת.
אורי אריאל: אין חלופות?
אורי אריאל: בסדר, יש, שמענו טכנולוגיה, ממש מרשים מאוד, אני אומר בהערת סוגריים – זה נשמע קצת יותר מדי טוב, אבל מי אני, שמעתי, בסדר, הבאתם מומחים, הכל נהדר.
אורי אריאל: למה זה צריך להיות שם או פה?
אורי אריאל: שני קילומטר, זה נשמע כל-כך רחוק, אתה יודע, אפשר להגיד 2000 מטר, גם.
אורי אריאל: פה זה סמוך.
אורי אריאל: זה על התשתית, כמו שנאמר פה, על הכבישים ועל התשתיות.
אורי אריאל: נגמרה המדינה בעדולם?
אורי אריאל: אז אם אפשר לקבל הסבר על זה.
אורי אריאל: יכול להיות שיש מקום קצת פחות כלכלי, אבל הוא עדיין כלכלי, אני לא אומר, אם הוא לא כלכלי, אין עסק, זה אני מבין.
איתן כבל: חבר הכנסת אורי אריאל, ברשותך, אני מעדיף שקודם כל, השאלה שלך היא במקומה.
אורי אריאל: אני לא מרשה, אבל אני נכנע.
איתן כבל: לא היתה לך ברירה.
איתן כבל: שם בבקשה, ותפקיד, לפרוטוקול.
חגית טישלר: אני תושבת שריגים וחברת המטה להצלת חבל עדולם.
חגית טישלר: אני רוצה להגיד בפתיחת דבריי, אני הבאתי מצגת אבל אני יכולה להסתדר בלעדיה.
חגית טישלר: אני חושבת שחובת ההוכחה פה היא באמת על היזמים, אבל האחריות היא של המדינה.
חגית טישלר: ויש כאן בדיון הזה ערבוב שהיזמים עשו בין הפרויקט המסחרי ופרויקט הפקת הניסוי.
חגית טישלר: פרויקט הפקת הניסוי הוא לא הנושא לדיון שצריך להעלות פה בוועדת הכנסת.
חגית טישלר: ובכלל, המדיניות של ישראל ומדינת ישראל, והממסד של מדינת ישראל, צריך לדון בפרויקט הגדול וההשלכות שלו על הרבה מאוד היבטים שקשורים לאסטרטגיה וניהול משק האנרגיה של מדינת ישראל ועוד הרבה מאוד השלכות סביבתיות וכלכליות שיש למיזם הזה.
קריאה: ולכן עושים פיילוט.
חגית טישלר: ואני אתייחס לפיילוט עכשיו.
חגית טישלר: אני אתייחס לפיילוט, אבל קודם אני רוצה להגיד שבהפקה המסחרית בעצם אין לנו שום מידע.
חגית טישלר: פה החברה דיברה פתאום על אזור טרקומיה, כאזור שבו היא תהיה ההפקה המסחרית.
חגית טישלר: אני לא יודעת, אני לא ראיתי תוכנית כזאת, אני לא ראיתי בכלל תוכנית של ההפקה המסחרית, בשום מימד, בשום היבט.
חגית טישלר: לא היבט כלכלי, לא היבט של ייצור, אין תוכנית.
חגית טישלר: החברה לא נדרשה להציג תוכנית של ההפקה המסחרית, אז אף אחד לא יודע איפה זה יהיה מתוך אזור הזיכיון העצום, איפה זה באמת יהיה.
חגית טישלר: אבל החברה יכולה לבחור אזור, היא באמת תקבל אזור מצומצם מתוך אזור הזיכיון.
חגית טישלר: אבל היא יכולה לבחור איזה אזור שייראה לה מתאים.
חגית טישלר: איזה קריטריונים יש?
חגית טישלר: איזה בלמים יש, לאיזה אזור ייבחר?
חגית טישלר: מה שחשוב לי להגיד על הפקת הניסוי, וזה התפקיד של המדינה ואחת הבעיות זה שבעצם מי שאמון מטעם המדינה על נתינת האישורים האלה, זה משרד התשתיות, שהוא זה שמקדם את הפרויקט.
חגית טישלר: אז איך אפשר לסמוך על מישהו שמקדם את הפרויקט, שגם יבקר עליו?
חגית טישלר: אנחנו מדברים על גופים, על המכון הגיאולוגי, על רשות המים, הם כולם בעצם גופים שהם תחת, יושבים תחת משרד התשתיות.
חגית טישלר: אני, בתור אזרחית המדינה, לא רק בתור תושבת האזור, מאוד מוטרדת מזה.
חגית טישלר: לגבי הפקת הניסוי.
חגית טישלר: הפקת הניסוי, ויש לי תואר שני בגיאולוגיה, היא לא כמו ניסוי מדעי במעבדה, שלרוב מנסה או משתדל כמה שיותר להיות דומה לניסוי הגדול עצמו.
חגית טישלר: דרך אגב, גם ברפואה, בכל תחומי המדע.
חגית טישלר: ולעתים לא מצליחים לעשות את זה.
חגית טישלר: במקרה שלנו, ויש לי כאן טבלה מאוד יפה להראות, שאני יכולה להראות במצגת, אין שום דמיון בין הפקת הניסוי וההפקה המסחרית.
חגית טישלר: הדמיון היחידי שיש הוא ששניהם רוצים להפיק נפט מפצלי שמן ובשניהם יש מפעל פטרוכימי תת קרקעי, שיש בו גזים, כמו מימן גופריתי ומתאן, די דליקים, די מסוכנים, מאוד, בהפקה, יש הרבה מאוד הבדלים בין שני הדברים האלה, אבל בעצם אין שום דמיון.
חגית טישלר: ולא רק שאין שום דמיון, אלא אין שום קריטריונים שאומרים מתי זה מוגדר כמוצלח, מתי הפקת הניסוי מוגדרת כמוצלחת.
חגית טישלר: מתי אומרים – כן.
חגית טישלר: ומצד שני – מתי אומרים לא ומה הבלמים ומי יבקר את התהליך הזה?
חגית טישלר: המשרד להגנת הסביבה, מכיוון שיש לנו חוק במדינה, חוק הנפט שהוא חוק ארכאי מאוד, שמאפשר בעצם ליזמים ללכת לכיוון שהם לא צריכים להגיש תוכנית כאילו, אדם טבע ודין מייד יציגו את עמדתם בנושא, אז אנחנו בעצם רואים שמכיוון שהם לא צריכים להגיש תוכנית ואין תסקיר השפעה על הסביבה, כל הנתונים הסביבתיים שמציגה החברה הם וולונטאריים.
חגית טישלר: אני, אין לי שום דבר אישי נגד אנשי החברה, אף אחד מהם.
חגית טישלר: הם כולם אנשים, אני מאמינה, מאוד טובים.
חגית טישלר: אבל האם אני יכולה לסמוך, האם אני או אנחנו או מדינת ישראל, יכולים לסמוך על המילה של, והחתימה אפילו, של חברה שעל-פי חוק הנפט, אחרי, אחרי שהם מכריזים על תגלית על-פי חוק הנפט, בעצם מחויבים לייצר נפט במהירות האפשרית.
איתן כבל: אני רוצה ברשותך להתפרץ ולשאול אותך שאלה.
איתן כבל: את לקחת כיוון, אני לוקח את מה שראש המועצה, משה דדון, אמר ומה שאת אומרת ולנסות לחבר.
איתן כבל: כי אני רואה שיש כאן כאילו, זה כאילו פעם ראשונה נפגשים.
איתן כבל: זאת אומרת, שני הצדדים.
חגית טישלר: לא.
איתן כבל: ברור כשמש לאור הירח שלא.
חגית טישלר: פשוט לא מקשיבים לנו.
איתן כבל: סליחה, תרשו לי.
איתן כבל: אני לא אמרתי שלא נפגשתם, ואני לא אמרתי שהמיילים של כל אחד מהגופים לא התפוצצו מתחינות של האחרים להיפגש, לא שמעתם אותי אומר את זה.
איתן כבל: אני מדבר על משהו אחר לגמרי.
איתן כבל: זה לא משנה, נקודת המבט היא כאילו, אתם מדברים כאילו מעולם לא דיברתם, זו כוונתי.
איתן כבל: אני אומר כמאזין מן הצד, לא מתייחס, איך אומרים?
איתן כבל: שם לרגע את הדברים שלי, את מה אני מאמין וכו' – בצד.
איתן כבל: כמאזין.
איתן כבל: אני ברשותכם.
רליק שפיר: בכל-זאת, אני כן רוצה לקבל את בקשתה, אנחנו מתחייבים.
איתן כבל: זה הבנתי, אני רואה שהיזמים השפיעו עליכם מאוד לנהוג בהם בזהירות.
רליק שפיר: אני מקבל את דרישתה, אנחנו מתחייבים לא להפקה מסחרית בלי תוכנית מלאה.
איתן כבל: תרשה לי, תרשה לי.
איתן כבל: חברים יקרים, זה בסדר, אפי, לא צריך ללחוש לי, אני מבין את העניין.
איתן כבל: ברשותך.
איתן כבל: אני ברשותכם רוצה לשאול.
איתן כבל: ישנה כאן התחייבות, אני מבין את חוסר האמון שלך, הוא גם מבחינתי אל מול המדינה מוצדק, ליד הבית של ההורים שלי בנו מכון סניקה שהתחייבה המדינה שיהיה אפשר לבשל שם.
איתן כבל: והסירחון יהיה היחיד, הריח של החביתות שיבשלו וכמובן שהמציאות היא אחרת.
איתן כבל: אבל לא על זה אני באמת מדבר.
איתן כבל: אני רוצה לבוא ולומר – אם ייווצר, אם תיווצר האפשרות התיאורטית, התיאורטית, שבה יש גוף שכולם מצליחים להתאחד סביבו והוא יודע לתת את אותם מענים או אותן תשובות לשאלות שמטרידות את מי שגר באזור, החל מראש המועצה וכלה באחרון התושבים באזור, כי אני רוצה גם – OK, זה בסדר לא להסכים, אבל בסוף צריך גם באי-ההסכמה הזו, להתכנס סביב איזה שהוא מודל שבסוף אומרים – OK, שמענו, הקשבנו, לא מוכנים.
איתן כבל: כי א', ב', ג', ד', א', ב', ג', ד', כל אחד מן הצד שלו.
איתן כבל: ברשותכם.
חגית טישלר: אני חושבת שיש כאן בעיה בסיסית, משום שהחוק של מדינת ישראל, על-פי חוק, היזמים הם בסדר גמור.
חגית טישלר: זאת הבעיה.
חגית טישלר: הבעיה היא שהחוק מאפשר דברים שהם בלתי הפיכים.
חגית טישלר: החוק מאפשר דברים.
חגית טישלר: יש כאן הפרשנות לחוק שאומרת כמובן אנחנו טוענים שהם מחויבים לתוכנית.
חגית טישלר: אנחנו חושבים שצריך לדון בפרויקט הגדול ולא בפיילוט, ולא בהפקת הניסוי.
חגית טישלר: אבל מה שחשוב להבין, שאתה אומר – רגע, החברה, היזם, יכול להתחייב לי אבל בסופו של דבר, החוק יכול לחייב אותו לעשות משהו שהוא בניגוד למה שהוא מחייב.
קריאה: לא יקום ולא יהיה.
חגית טישלר: האמון, האמון שלי.
איתן כבל: זה בניגוד, אמרתי לך, של כל המשקיעים.
איתן כבל: אתה מפריע להם.
חגית טישלר: אז לכן, יש כאן בעיה בסיסית הרבה יותר ממה שאתה אומר.
חגית טישלר: אני יכולה אולי לסמוך על היזם, יכול לבוא לא הם, יזם אחר.
איתן כבל: גם בדברים שלך, יש התקדמות מאוד גדולה, לפחות כמי שמקשיב כאן למה שאת אומרת, אל מול הנקודה שבה התחלנו.
איתן כבל: אני אתן לאדם טבע ודין להציג את הדברים, ברשותכם.
איתן כבל: בקצרה, גם כן.
איתן כבל: מה שאני מבקש, שוב, זאת אומרת זה בסדר ללכת מסביב, תנסו, הדברים ברורים.
איתן כבל: מצידם של המשקיעים והחברה, יש פיילוט, יש הפקה מסחרית מצד אחד, יש אמירה גורפת שלא יתבצע שום דבר אם וכאשר.
איתן כבל: יחד עם זאת, יש את הצד שבא ואומר – פגיעה או אי-פגיעה, והפרמטרים.
איתן כבל: אני רוצה שתתמקדו סביב הדברים האלה.
קרן הלפרין: אני עורכת-דין באדם טבע ודין, אני מבטיחה לדבר בקצרה ואחרי שאני אדבר בקצרה על כמה היבטים משפטיים, אני אעביר את הדברים לד"ר אריה ונגר, אנחנו בוועדת מדע והוא המדען שלנו בתחום האוויר והאנרגיה והוא גם יתייחס בקצרה לכמה נקודות בהיבט הזה.
קרן הלפרין: אני עונה ישירות ותמציתית לשאלה שלך.
קרן הלפרין: האם יש דרך לראות איך אנחנו מתקדמים הלאה והאם יש הידברות וכדומה.
קרן הלפרין: הידברות זה דבר מאוד מאוד חשוב, אבל אני כעורכת-דין אצמד פה רגע למסגרת החוקית.
קרן הלפרין: צריכים להתקיים פה שני דברים לפני שפרויקט כזה יוצא לדרך והאחד הוא דיון ברמת המדיניות בממשלת ישראל, אם פרויקט מסוג כזה בכלל צריך לצאת לדרך, אם צריך עוד לבדוק אותו או שצריך קודם כל לשאול את השאלה העקרונית האם כשמדינת ישראל מתחייבת בפני פורומים שונים בארץ ובעולם, להפחית את גזי החממה, לעבור למקורות אנרגיה חלופיים.
איתן כבל: כן, אבל בואי תתקדמי, זה ברור לי, אני עוסק בזה, את יודעת, מבוקר עד ערב.
קרן הלפרין: רק לסיים את המשפט, בבקשה.
קרן הלפרין: הדבר הזה, בעינינו, הפרויקט הזה סותר לחלוטין את המדיניות וכמו שאמרנו, גם רוב משרדי הממשלה אינם חלק מהסיפור הזה וזאת, כיוון שהוא מקודם במסגרת חוק הנפט וזה לנקודה השנייה, כדי שפרויקט כזה יתקדם, הוא חייב לעבוד לפי חוק התכנון והבנייה.
קרן הלפרין: אנחנו מדברים פה כל הזמן.
קרן הלפרין: הוא לא עובד ככה ואני מייד אסביר.
קרן הלפרין: אני מייד אסביר.
קרן הלפרין: חוק התכנון והבנייה קובע שכל שינוי בפני השטח, עם השלכות סביבתיות, צריך להיעשות מכוח תוכנית ולפעמים גם עם תסקיר השפעה על הסביבה.
קרן הלפרין: פה מדברים על התחייבות לקיים תוכנית בשלב ההפקה המסחרית.
קרן הלפרין: אני מדברת כרגע על שלב הפיילוט.
קרן הלפרין: כבר הפיילוט הזה שתואר כאן יפה, שהוא, יש לו השפעות והוא מרחיק לכת ודברים הרבה יותר מצומצמים ממנו במדינת ישראל נדרשים לעשות מכוח תוכנית, גם באזורים רגישים.
קרן הלפרין: הוא לא כל-כך ברור.
איתן כבל: אבל את צריכה לדבר אלי, לא אליהם.
קרן הלפרין: אני פונה אליך.
קרן הלפרין: אז הדרישה מבחינתנו היא שהדברים ייעשו בדרך המלך, מהשלב הראשון, כלומר כבר משלב הפיילוט.
קרן הלפרין: ואני אזכיר עוד נקודה חוקית אחת קצרה.
קרן הלפרין: כפי שצוין כאן ואני רק אגיד מאיפה זה בא, ההתקדמות הלאה היא מאוד מאוד אוטומאטית כשעובדים לפי חוק הנפט שזה המסלול שבו עובדים כיום.
קרן הלפרין: כלומר, הרישיון שמשרד התשתיות הנפיק עבור היזם, מאפשר להם ובמובן מסוים אפילו מחייב אותם, כאשר תוכרז תגלית לפי החוק, שזה משהו שהוא מאוד מעורפל והקריטריונים שלו אינם ברורים והם בידי משרד התשתיות בלבד, לעבור לשלב ההפקה המסחרית.
קרן הלפרין: מעבירה לד"ר ונגר.
איתן כבל: בבקשה, בקצרה אבל.
איתן כבל: יותר קצר, זאת אומרת, ממה שהיא הבטיחה.
אריה ונגר: דקה לא יותר.
אריה ונגר: כמה הערות שחשוב לי להגיע לכולן ואני אנסה טלגרפית.
אריה ונגר: קודם כל, צריך להיות די מטומטם כדי להשקיע בפיילוט מיליונים של שקלים או דולרים, ולא לרצות להחזיר את זה בהפקה מסחרית ואנשי IEI אינם כאלה.
איתן כבל: ארצות-הברית גם פלשה לעיראק, נו אז מה?
איתן כבל: זה לא טיעון.
אריה ונגר: פגשתי אותם, הם אינם מטומטמים.
אריה ונגר: ולכן, יש הרבה נימוקים והרבה רציונאל להתייחס לשלב ההפקה המסחרית ואנחנו צריכים להבין פה על מה מדובר.
אריה ונגר: הפיילוט הוא רק יריית פתיחה בהפיכת אזור שפלת יהודה לאזור של תעשיית נפט.
אריה ונגר: על זה מדובר, לא פחות ולא יותר.
אריה ונגר: ומדובר פה על 240 ק"מ שהולכים להרתיח אותם ל- 300 מעלות למשך שלוש שנים, כמובן על כל ההשלכות האנרגטיות של זה.
אריה ונגר: אני לא יודע איך שליש ממה שמפיקים שורפים או סדר גודל כזה, בלי להגדיל את פליטת גזי החממה של ישראל, אולי בוועדת פרס נובל בשבדיה עכשיו רושמים תרשומות בבהילות, כי יש פה תגלית מדעית מאוד מרשימה.
רליק שפיר: אתה רואה למה צריך מצגת?
איתן כבל: תעשה לו את המצגת בפגישה.
רליק שפיר: אני אשמח, אם הוא יסכים לבוא.
איתן כבל: חברים, תודה.
אריה ונגר: ואם מדוב רפה בתעשיית נפט, תעשיית נפט היא תעשייה מזהמת פר הגדרה, אין תעשיית נפט נקייה, לא קיים כזה דבר.
אריה ונגר: ראינו את מפרץ מכסיקו.
אריה ונגר: לו היה נפט בשפלת יהודה והיה צריך לשאוב אותו מהאדמה ולנצל אותו, אני אומר – ניחא, זה גם מזהם, אבל עוד אפשר לחשוב שיש בזה איזה היגיון מסוים.
אריה ונגר: בשפלת יהודה, בחבל עדולם, אין טיפה אחת של נפט מתחת לקרקע, יש חומר גלם שממנו מפיקים נפט, בתהליך שהוא תהליך תעשייתי.
אריה ונגר: מדובר פה על תעשייה כימית מאוד כבדה.
אריה ונגר: אמנם המפעל הוא מפעל מאוד מיוחד, את רובו אנחנו לא רואים, הוא מתחת לקרקע, אבל יש לו תשתיות, יש צנרת, יש מיכלים, ויש תהליך של הפקת חומר חדש מחומר אחר שהוא חומר הגלם שמצוי שם.
איתן כבל: ברשותך, תגיד לי דברים, אני, כל מה שאמרת עד עכשיו – אנחנו הבנו.
איתן כבל: תציג דברים שהם מנקודת המבט שלי, משהו שעוזר לי, מחדש לי.
איתן כבל: לעניין הזה.
איתן כבל: מה שאתה אמרת לי עד עכשיו הבנתי את זה מהדברים של קודמיך.
אריה ונגר: קודם כל, יש ודאות שיהיה נזק מסוים, גדול יותר או קטן יותר, אי-הוודאות היא אולי במידת הנזק.
אריה ונגר: ברור שיהיה נזק כלשהו.
אריה ונגר: בקטעים שלא יהיו ודאיים, בחלקים שבהם אין ודאות, גם אנשי החברה לא יכולים להבטיח.
אריה ונגר: למשל, ההפרדה שהם טוענים שיש בין השכבה של פצלי השמן והאקוויפר, אותו מאגר מים.
איתן כבל: בקיצור, אדוני, אתה כופר בהצגה המדעית.
איתן כבל: בסדר, זה לגיטימי.
קריאה: בהחלטיות.
איתן כבל: בהחלטיות, בסדר גמור.
איתן כבל: זאת הגדרה, לדעתי, אולי יותר טובה.
אריה ונגר: למשל, שוב, מישהו יכול להבטיח שלא תהיה רעידת אדמה בעוד 20 שנה ואז חלקים מהנפט הזה יחלחלו למי התהום?
איתן כבל: לשיטתך צריך גם כן ככה להיערך לשלג באילת.
איתן כבל: העניין ברור, אני חושב שהצגת.
אריה ונגר: עוד שתי נקודות בקצרה, אדוני.
אריה ונגר: אין שום תהליך כימי תעשייתי שהיעילות שלו היא מאה אחוז.
אריה ונגר: זאת אומרת, שמרגע שכבר לא יהיה כלכלי לחמם את הקרקע ולהשאיר את גופי החימום ולשאוב נפט, הם יוציאו את זה ויעברו לתא השטח הבא.
אריה ונגר: אבל אז לקרקע ייקחו חודשים או שנים להתקרר ועדיין יהיו שם שאריות של חומר שימשיך להזיל נפט ובסופו של דבר, יישארו שם בריכות תת קרקעיות ומאגרים.
אריה ונגר: נקודה אחרונה, ברשותך אדוני, חוק אוויר נקי שאדוני היה שותף מאוד חשוב בקידומו ובהעברתו, חוק אוויר נקי שנכנס לתוקף רק בתחילת החודש הנוכחי, הוא חוק שעושה הסדרה מתקדמת בנושא זיהום האוויר ויש לו הרושם, זה עוד מצריך בדיקה משפטית קצת יותר דקדקנית, בבדיקה ראשונית ככל הנראה גם הפיילוט ובוודאי ובוודאי ההפקה המסחרית, יצטרכו לקבל היתר פליטה מהמשרד להגנת הסביבה כמפעל טעון היתר ואני חושב שצריך לבדוק את זה כרגע משפטית.
איתן כבל: יש לנו רבע שעה.
הלה בן פזי: אני תושבת מושב אדרת.
הלה בן פזי: אני חושבת שיש משהו מאוד מתעתע בקריאה שלך לשבת ביחד ואני מצטרפת לקריאה של חברתי חגית שלא מקשיבים לנו.
הלה בן פזי: מה זאת אומרת לא מקשיבים?
הלה בן פזי: אנחנו תושבים, אנחנו לא אלו שאמורים לקבל את ההחלטות ברמה המדינית והמעשית.
הלה בן פזי: היה ומדינת ישראל תבחן את כל ההיבטים, כפי שהם עלו בוועדה להגנת הסביבה, ועדת הפנים, שהתקיימה כאן לפני מספר חודשים, וקבעו שהתהליך הזה ייעצר עד שכל הגורמים במדינת ישראל ייתנו את דעתם ולא ייעשה כאן מחטף, היה ובניגוד למה שאומר חבר הכנסת אורי אריאל, לא יימצאו שום חלופות במדינת ישראל ומדינת ישראל תחליט שכאן יהיו פצלי השמן, אנחנו נשב עם החברה בשמחה, וגם אולי נדון באמת על קבלת השוחד שהם מציעים.
איתן כבל: אני עוצר אותך כאן.
איתן כבל: אמרתי והזהרתי ונתתי לך את זכות הדיבור.
איתן כבל: זה יימחק מהפרוטוקול.
הלה בן פזי: יימחק מהפרוטוקול.
הלה בן פזי: סליחה, לא שוחד, אלא הטבות כלכליות.
הלה בן פזי: הנקודה היא, הנקודה היא שכאן הבחינה, זה לא דו-השיח שלנו מול החברה, זה באמת לא העניין.
הלה בן פזי: העניין הוא פה מה מדינת ישראל רוצה.
הלה בן פזי: ולא חוק הנפט, זאת אומרת, לא יוזמה פרטית של חברה.
איתן כבל: העניין ברור, את חוזרת.
איתן כבל: יש את הפרסומת תחדשו לי.
איתן כבל: זאת אומרת, זה מה שאמרה כבר נציגת התושבים, חגית.
איתן כבל: זה בדיוק מה שהיא אמרה, רק זה מה שנקרא, במילים אחרות.
איתן כבל: אז תודה לך.
איתן כבל: דרך אגב, אני רוצה רק לומר שאין דבר יותר לגיטימי והגיע הזמן ואני אומר את זה בלי קשר להסכמתי או אי-הסכמתי, שכמעט כל מיזם שבו יש משקיעים, שמי שגר באזור יזכה ליהנות מפירותיו, זה אחד הקרבות היותר גדולים שמתקיימים, זה לגיטימי.
איתן כבל: זה לא שוחד, נהפוך הוא.
איתן כבל: אני חושב שהמשקיעים לדורותיהם, לא שיתפו ולא נתנו למדינה מספיק מהפירות.
קריאה: כשמשתפים, צועקים שוחד.
קריאה: אי-אפשר לצאת מזה.
איתן כבל: זה, אני מניח, שתצטרך למצוא דרך.
איתן כבל: ברשותכם, משפט קצר, ברשותך.
אברהם שקד: אני רוצה להגיד שאנחנו ישבנו עם היזמים, דיברנו וגם הבנו ורק אז אמרנו את העמדה שלנו.
איתן כבל: שהיא-?
אברהם שקד: שאנחנו מתנגדים למהלך, לתהליך המתחולל כאן ומבקשים לעצור את כל הסיפור הזה, את כל הסיפור הזה, עד לקיומו של דיון עקרוני.
איתן כבל: אני רוצה להיות יותר ספציפי.
איתן כבל: כדי שנבין בדיוק גם לסיכום שלי את הדברים בצורה יותר עניינית.
איתן כבל: אתה אומר ישבתם, הבעתם עמדה על-פי מה שהבנתם.
איתן כבל: יחד עם זאת, האם המשמעות היא שאתם מתנגדים מרגע זה ואילך לכל מהלך, או שאתם חושבים שבשלב הזה, מה שקרה ביניכם, לא הגעתם למיצוי אמיתי.
אברהם שקד: אנחנו מיצינו את כל מה שצריך.
אברהם שקד: אנחנו מתנגדים להמשך המהלך על-פי חוק הנפט.