GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: זאת אומרת מ שרציתי ברשותך, אם אתה יכול לתת לנו קצת יותר נתונים, אם יש לך, כמו למשל כמה תלונות בממוצע מגיעות אליכם, בוא נאמר מדי חודש.
איתן כבל: כמה ראויות לטיפול לדעתכם, כמה אתם מטפלים, כמה אתם מצליחים לפענח.
איתן כבל: קצת יותר נתונים שיסברו לנו את האוזן, וגם אם תוכל גם לתת לנו קצת יותר מידע לגבי חומרת העבירות שעולות ברשת.
איתן כבל: אני לא מדבר בכלל.
איתן כבל: אני מדבר בעיקר במה שנוגע לבני נוער בעיקר.
איתן כבל: שאלה אחרונה, כמה בני נוער מסך עבירות המחשב לסוגיהם השונים, אתה יכול לומר, זה החלק של בני הנוער?
ירון בן צבי: קודם כל, אתחיל מזה שרוב הקליינטים שלנו הם אכן צעירים, עבריינים לצורך העניין.
איתן כבל: תגדיר.
איתן כבל: לא, ברור לי שזה צעירים.
איתן כבל: קצת יהיה קשה לראות את האבא שלי עבריין מחשב, שיהיה בריא.
איתן כבל: אבל אני מדבר בטווחים...
איתן כבל: אם אני אנסה אני, לתת לך את זה, כאילו מגיל של ילדים ועד 18, אם ננסה לתחום את העניין הזה.
ירון בן צבי: אחד התיקים האחרונים שטיפלתי בו, זה התיק של הישרדות, בנושא של פריצה ואימיילים והישרדות ואחרים, אז התיק הזה הובל על ידי 3 קטינים.
ירון בן צבי: 2 עסקו בהפצה של הווירוס בפיסי יבוק, אפרופו, ומי שכתב את הווירוס, את הפישינג לזה, היה ילד בן 12.5, לצורך העניין.
ירון בן צבי: אז אזימוט הגילאים לספקטרום, זה גילאים שאני ראיתי לאורך השנים, זה נע החל מ-11 ואילך.
ירון בן צבי: צריך לזכור שהם מאוד ממוקדים וזה מה שהם עושים, ובגלל זה הם טובים במה שהם עושים.
ירון בן צבי: גם הם רעננים יותר.
ירון בן צבי: זה לגבי אזימוט הגילאים.
ירון בן צבי: עבירות, ראיתי את כל סוגי העבירות.
ירון בן צבי: הכול.
ירון בן צבי: אתה רוצה דברים יותר ספציפיים, אני צריך לדלות מזיכרוני.
ירון בן צבי: בעניין סטטיסטיקות, יש פה את אבי הדי שיכול לתת לך נתונים, כי הנתונים שלי הם הנתונים של היחידה שלי, שאנחנו עושים.
ירון בן צבי: ספקטרום העבירות הוא הכול.
ירון בן צבי: אנחנו נקראים היחידה לחקירת פשעי מחשב.
ירון בן צבי: סך תיקי עבירות המחשב שלנו, הוא לא רב היום.
ירון בן צבי: אנחנו מטפלים כמעט בכל חוק העונשין, ואנחנו רואים ילדים בכל...
איתן כבל: זאת אומרת, איך שאתה מדבר, אני כבר יודע ש-12 זה רחוק מלעסוק ב...
איתן כבל: זה אפילו לא התחלה של לעסוק בעניין הזה.
ירון בן צבי: נכון.
ירון בן צבי: צריך גם תמיד לזכור, שאותם קטינים לפעמים מופעלים על ידי גירים, שמנצלים את היכולות של אותם קטינים, את חוסר המודעות למה שהם עושים.
ירון בן צבי: כשאומרים לילד, תפיל אתה לצורך העניין, או תפיץ איזה שהוא וירוס, לא תמיד הוא מבין את המשמעויות הכלכליות והנזק שהוא יכול לתרום, ופה יש ניצול של אותו בגיר כלפי אותו קטין.
איתן כבל: חלק ניכר מהעבירות המתקיימות היום בכל החברה, הם דרך האתר.
איתן כבל: זה לא משנה, דרך האתרים השונים לסוגיהם.
איתן כבל: Facebook זה אפילו לא קצה קצהו של הקרחון, ונכון, זה הדבר הכי נפוץ על לשוננו היום, אבל זה לא בהכרח הדבר הכי.
איתן כבל: . לכן אני אומר, בהגדרה אני אומר לך, אני מרשה כן לעצמי לומר, ש-12 זה רחוק אפילו לגעת בקצה קצהו של הבעיה.
ירון בן צבי: 12 ביחידה הארצית.
ירון בן צבי: יש בעוד כאלו מטי מעט ביחידות...
איתן כבל: טוב שהדגשת את העניין של המטי.
ירון בן צבי: מה שבא לפתחנו, אני חייב לסנגר על היחידה.
ירון בן צבי: מה שבא לפתחינו, נחקר בצורה מצוינת.
ירון בן צבי: אני כמעט ולא זוכר תיקים שלא הגענו בסוף לחשוד.
ירון בן צבי: אנחנו קבוצה קטנה, אבל איכותית.
אבי דיכטר: שלום, אבי ממחלקת נוער במטה הארצי, ראש חוליית בילוש.
אבי דיכטר: לגבי סטטיסטיקות, אז ממה שאני יודע ואני מתייחס לתיקים שנפתחו לקטינים עד גיל 18, זה לא הרבה.
אבי דיכטר: קודם כל סך העבירות הכללי שאנחנו מדברים או סעיפי העבירה, הכלליים שאנחנו מדברים עליהם, הם יחסית מעטים ולכן גם סוג העבירות שנפתחות כתוצאה מכך, הן לא רבות.
אבי דיכטר: בסך הכול ב-2010, בכל מה שקשור בעבירות מחשב, דהיינו חדירה למחשב, שינוי תוכן במחשב וכדומה, מה שבוצע על ידי קטינים, אנחנו מדברים על 32 תיקים, 32 עבירות.
איתן כבל: כמה תלונות הוגשו?
אבי דיכטר: בכל הארץ, אוקיי?
איתן כבל: כמה תלונות הוגשו לכם, כלל?
אבי דיכטר: כשתלונות, זה בסביבות ה-41 בכל הארץ.
אבי דיכטר: אני מסייג את זה בצורה כזו, שלא את הכול אנחנו יכולים לדעת.
אבי דיכטר: מאחר ולצורך העניין לדוגמא, עבירת איומים, 192 בחוק העונשין, היא עבירת איומים כמו שהיא נרשמה, וכשמישהו מאיים על מישהו ברשת, בא אותו אדם ומתלונן על האיום, זה יפתח עדיין כעבירת איומים.
אבי דיכטר: אני לא יכול לדעת שזה בוצע ברשת.
אבי דיכטר: אני יכול מתוך הסטטיסטיקה המשטרתית להוציא שבוצעה עבירה, אבל אני לא יכול לומר היכן בוצעה העבירה הזו, האם ברשת או האם במקום אחר.
אבי דיכטר: גם ההתייחסות לאותה עבירת איומים, תהיה אותה התייחסות הן מבחינה חקירתית והן בסופו של דבר מבחינה משפטית, בסוף הכרעת הדין.
אבי דיכטר: אסור לשכוח שאצל קטינים יש עבירות אלימות שלא מדווחות, ולא תמיד אנחנו יודעים בדיוק.
איתן כבל: אבי, סליחה על ההתפרצות, כי גם אני רוצה שבני הנוער, אם יש להם שאלות אל המשטרה, נשמח שתציגו אותן, אבל עשה לי טובה, אני פשוט רציתי, אתה יודע, נתונים הכי יבשים.
איתן כבל: זאת אומרת, הוגשו X תלונות, הצלחנו בחקירה כך וכך והצלחנו לפענח כך וכך.
איתן כבל: פשוט שיהיה לנו קצת מושג.
אבי דיכטר: אני יכול לומר שמתוך...
איתן כבל: 2010, בוא, אם יש לך.
אבי דיכטר: 2010, מתוך 41 תיקים שאני מצאתי, יש 4 תיקים שהגיעו בסופו של דבר לפרקליטות, והם עדיין נבדקים.
איתן כבל: שאלה, ואז מישהו מכם שירצה לשאול.
איתן כבל: אנחנו מדברים בעולם ומלואו.
איתן כבל: חברים יקרים, עשו לי טובה.
איתן כבל: אתם  מכניסים אותי עכשיו לסרגל במצגת, מה יש לי.
איתן כבל: אני אומר באופן עקרוני.
איתן כבל: אני לא שופט אף אחד.
איתן כבל: אני רק אומר, כאזרח.
איתן כבל: כל יום בעיתון אתה נחשף ליותר עניינים הנוגעים לעבירות ברשת, ביום.
איתן כבל: אני אומר, אם ניקח את העיתון של היום ואנחנו נעבור ידיעות בכל העיתונים, יסתבר לכם...
איתן כבל: אני עוד לא אמרתי שזה יגיע לכדי כתב אישום או דברים מן הסוג הזה.
איתן כבל: אני אומר אבל, מהתעסקות של עבירות שיש להן משמעויות פליליות דרך הרשת.
איתן כבל: ביום יש יותר ממה שאתה מקליק בכל השנה.
איתן כבל: איך אתה מסביר את זה?
ירון בן צבי: אנחנו מטפלים לא רק בעבירות מחשב, אלא בעבירות שהמחשב היה איזה שהוא כלי עיקרי, נדבך בתהליך ביצוע העבירה.
ירון בן צבי: זה לא סטטיסטיקה שהובאה כאן.
ירון בן צבי: 41, 40 ומשהו תיקי עבירות מחשב, כהגדרתם בחוק המחשבים, שזה וירוסים, סוסים טרויאנים, שימוש פוגע של מחשב, אנחנו לא יכולים לספור את הכמות תיקים בארץ.
איתן כבל: אין לכם נתונים, בקיצור, לזה.
קריאה: לא. אין דרך למדוד את הסטטיסטיקה.
איתן כבל: בוא נגיד את זה ככה, שיבוא מאיר, הוא יעשה את הדיון הזה.
איתן כבל: אני רק עובר ברמת העיקרון.
איתן כבל: אני מבין שאין את הנתונים כפי שאני, לפחות בעיניים שלי רואה אותם.
איתן כבל: חברים, בני נוער, בקשה.
אברהם אייזל: שמי אברהם אייזל, אני לומד במדעית-טכנולוגית כפר בתיה.
אברהם אייזל: אני כאן מהמועצות, כיתה י"ב.
אברהם אייזל: אני מאוד מסכים עם מה שנאמר כאן לגבי הפתרון שהוא כפי שיהונתן אמר, לא כולל.
אברהם אייזל: זה בעיה שקשה מאוד לדעתי לתת לה פתרון כולל, וזה מדובר יותר על דברים נקודתיים לתחומים מסוימים, בעיקר מה שנאמר עד כה לגבי חינוך ואכיפה של המשטרה.
אברהם אייזל: לדעתי, את הדגש העיקרי צריך לשים יותר על המודעות של ההורים ועל החינוך גם של הילדים, ובמיוחד של ההורים, על הסכנות שטמונות באינטרנט, בין אם זה Facebook לבין אם זה בלוגים וכל שאר הכלים שקיימים באינטרנט.
אברהם אייזל: פחות על חקיקה ויותר על אכיפה.
איתן כבל: אוקיי, תודה, תודה לך.
איתן כבל: בקשה, שם?
שיר מקסימוב: שיר מקסימוב מפתח תקווה, מבית ספר עמל ב', בכיתה י"ב.
שיר מקסימוב: כולם פה דיברו על הפתרון שההורים צריכים להיות מעורבים ב-Facebook, להיות חברים.
שיר מקסימוב: אני לא מסכימה לזה.
שיר מקסימוב: כלומר, כן, אמא שלי חברה שלי ב-Facebook, וכן, אין לי בעיה עם זה, אבל אני לא חושבת שהורים צריכים לרגל אחרי הילדים שלהם.
שיר מקסימוב: אני לא חושבת שהם צריכים להיכנס לפרופיל שלהם ב-Facebook באופן קבוע, ולהסתכל על מה הם עושים, מה הם קוראים.
שיר מקסימוב: כמו שאף בנאדם לא אוהב שקוראים לו את ה-SMS בטלפון, ככה.
שיר מקסימוב: אני לא אוהבת שההורים שלי יקראו לי את ההודעות ב-Facebook.
שיר מקסימוב: התגובות שאני מגיבה.
שיר מקסימוב: אני לא חושבת שאז בבית, ההורים שלי צריכים לבוא אלי ולהגיד, אה, מה, למה וכמה.
שיר מקסימוב: אני חושבת שלילד צריכה להיות פרטיות, ויש פרטיות, וזה לא נכון שההורים צריכים לבוא ולרגל אחרי הילדים שלהם, לאו דווקא ב-Facebook.
שיר מקסימוב: יש הרבה שיטות באינטרנט לעקוב אחרי הילדים, לראות לאיזה אתרים הם נכנסים.
שיר מקסימוב: אני לא חושבת שזה נכון.
שיר מקסימוב: אני חושבת שמה שצריך לעשות, זה חינוך, כמו שדיברנו עליו, מגיל קטן.
שיר מקסימוב: כמו שאני יודעת, לפני שאני חוצה, אני מסתכלת ימינה ושמאלה במעבר חציה, וחושבת שככה גם ההורים צריכים לחנך את הילדים שלהם.
שיר מקסימוב: אני ממש לא חושבת שזה נכון שהורים צריכים לרגל אחרי הילדים שלהם.
איתן כבל: קודם כל, כל הכבוד על העמדה הזו.
איתן כבל: הדיון שצריך להתנהל, ואני אומר את זה כהורה.
איתן כבל: חינוך היא מילה ענקית והיא במידה רבה גם מילה מכובסת.
איתן כבל: זאת אומרת, כולנו עוסקים בלחנך, ומה זה חינוך.
איתן כבל: אחד רואה חינוך בהגדרה א', אחד מחנך בהגדרה ב', וכולם חושבים, או כמעט כל אחד מאיתנו חושב שהוא מחנך מצוין, בעניין הזה.
איתן כבל: עכשיו תראי, לפחות כשאני יכול לתת עדות ממקור ראשון.
איתן כבל: את יודעת, יש עכשיו את הפרסומת "עד גיל 9 לא חוצים לבד".
איתן כבל: זה לא אומר שהילדה שלי עד גיל 9, היא לא אחראית, היא לא זה, לא חינכנו אותה כמו שצריך, אלא חייבים לייצר מערכת ערכים.
איתן כבל: את יודעת, כשאני מדבר עם הילדים שלי, אני זוכר גם את עצמי כילד דעתן.
איתן כבל: אני בטוח שאני יותר חכם מכולם באותו בזמן, שההורים שלי לא מבינים מהחיים שלהם שום דבר, והם סתם מנג'סים לי וחופרים לי בראש, ובכלל הם קודחים לי.
איתן כבל: אתם לא מבינים בכלל.
איתן כבל: . אני אומר את זה כמובן בהכללה גמורה.
איתן כבל: הכוונה היא, אני בדבריי אמרתי, שאם כל העניין יהיה סביב המושג הזה של לרגל אחרי הילדים, כי זה כשלון גמור.
איתן כבל: אין שום סיכוי.
איתן כבל: אין שום סיכוי לנסות לטפל בעניין במחשבה שאתה מרגל אחרי הילדים שלך.
איתן כבל: בלי אינטרנט, גם בחיי היום יום.
איתן כבל: כל הורה שחושב שהוא ישים לילד שלו איתוראן, אז הוא ידע מה הילד שלו עושה בכל זמן וזמן, הוא טועה.
איתן כבל: את צודקת, רק צריך בתוך הדברים שאת אומרת...
איתן כבל: גם אני לא רוצה שירגלו אחריי.
איתן כבל: רציתי שירגלו אחריי כילד, זה ברור.
איתן כבל: רק צריך למצוא את האיזונים והבלמים.
איתן כבל: בכל דבר חייבת שתהיה מערכת ערכים שיוצרת איזונים ובלמים, ואני אשמח לשמוע את זה גם כן מהמחנכים שעוסקים בעניין, אבל הצגת נקודה מאוד מאוד מרכזית וחשובה, ואני אבקש מצביה אלגלי, רכזת לשימוש נבון  באיגוד האינטרנט, ככה בקצרה לומר לנו מה המשמעות של הכותרת הזו.
צביה אלגלי: אוקיי.
צביה אלגלי: תודה רבה.
צביה אלגלי: אני עוסקת באיגוד האינטרנט הישראלי בנושא של יעוץ לגלישה בטוחה.
צביה אלגלי: אני בתפקיד שלי כמעט 9 שנים.
צביה אלגלי: איגוד האינטרנט החליט לעשות בתחום הזה כחלק מראיה כוללת של אזרחות דיגיטלית, של חינוך לאזרחות דיגיטלית.
צביה אלגלי: אני אתחיל דווקא מהסוף, ממה ששירה אמרה.
צביה אלגלי: אני מאוד מאוד מסכימה איתך, גם כמי שעוסקת בתחום הזה באופן מקצועי וגם כאמא.
צביה אלגלי: אין דין ילדה בת 18 או בחורה בת 18 כדין ילד בן 9, שלא חוצה את הכביש לבד.
צביה אלגלי: זה לא אותו דבר גם באינטרנט.
צביה אלגלי: אני כן חושבת שהורים צריכים להסתכל על מה שילדים עושים ברשת בגילאים מאוד צעירים.
צביה אלגלי: כשילד בן 9 פותח Facebook, מה לעשות, צריך להיות חלק מההסכם, אבל אני נגד ריגול, כי אנחנו מרגלים אחרי אויבים שלנו.
צביה אלגלי: אנחנו לא מרגלים אחרי הילדים שלנו.
צביה אלגלי: ריגול וחינוך או מעקב, זה שני דברים שונים.
צביה אלגלי: אפשר להרחיב על זה.
צביה אלגלי: אפשר לעשות על זה ישיבה בפני עצמה.
צביה אלגלי: אז אני לא ארחיב בעניין הזה.
איתן כבל: תני לנו רק נקודות, מה שנקרא.
צביה אלגלי: הנקודות שאני רוצה לתת הן כאלה: אני באופן אישי לא חושבת שצריך לרגל.
צביה אלגלי: אני חושבת שצריך לחנך, אבל כמו שאמרת, חינוך זה מילה ענקית.
צביה אלגלי: אנחנו לא יכולים להסתתר מאחורי זה.
צביה אלגלי: יש 3 תחומים.
צביה אלגלי: נשאלה כאן בהתחלה שאלה, איך בארץ מנסים להתמודד?
צביה אלגלי: אז אני אספר איך אנחנו מנסים להתמודד, ומה אנחנו עושים.
צביה אלגלי: בתוך זה אני גם אשתדל לענות לכמה דברים שנאמרו פה.
צביה אלגלי: הדבר הראשון הוא באמת חינוך, ואני מאמינה גדולה מאוד בחינוך, ולכן אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם משרד החינוך ועם גופים נוספים שעוסקים בחינוך שהוא לא פורמאלי, כמו תנועות הנוער, כמו אגף לחינוך מבוגרים בתוך משרד החינוך, בכל מיני רמות וגם בחינוך של אנשים מבוגרים לאזרחות דיגיטלית, כדי שהורים...
צביה אלגלי: הורים הם מהגרים בעולם הזה, וילדים הם ילידים.
צביה אלגלי: לעולם יהיה פער בין הורים לילדים.
צביה אלגלי: זה מובנה לתוך העניין הזה.
צביה אלגלי: הורים מתנהגים כמו מהגרים.
צביה אלגלי: הם קלאמזי כאלה, הם לא יודעים.
צביה אלגלי: פה הם אומרים לילד שהעלה משהו ל-Facebook, הם אומרים וואו, ראיתי.
צביה אלגלי: וזה בדיוק מה שאת דיברת.
צביה אלגלי: זה מאוד מביך.
צביה אלגלי: צריך לדעת גם את זה לעשות בתבונה.
צביה אלגלי: זה חלק ממה שאנחנו עושים.
צביה אלגלי: נושא השני הוא הנושא של טיפול.
צביה אלגלי: יש דברים שקורים.
צביה אלגלי: יש מקרים מאוד אלימים, תרחישים מאוד קשים וצריך לטפל בהם.
צביה אלגלי: חבר הכנסת כבל, אמרת קודם שאי אפשר להוריד דפים מ-Google.
איתן כבל: לא, לא אמרתי שאי אפשר.
צביה אלגלי: שזה קשה.
איתן כבל: עד שאתה מוריד, זה...
צביה אלגלי: אז גם מ-Google אפשר להוריד, ואני רוצה לספר לכם שיש לאיגוד האינטרנט קו חם שעונה לפניות של אנשים, של כולם.
צביה אלגלי: היום גם ב"בזק", כשמתקשרים ל"בזק", 144, כדי לשאול למי פונים כשיש לי בעיה ברשת, מפנים לקו החם של איגוד האינטרנט.
איתן כבל: סליחה שאני מתפרץ לדברים שלך.
איתן כבל: אני יכול לתת לך סיפור אישי שלי.
איתן כבל: אפרופו, עד שאתה, המערכת זזה.
איתן כבל: . יש לי Facebook, כמובן חברים וירטואלים, אבל בכל זאת.
איתן כבל: ויום אחד פרצו לי לאינטרנט, בתקופת ראש השנה, ומישהו השתלט לי על האתר.
איתן כבל: בעצם יש מישהו שם שמנהל בשמי את האתר שלי ומביא שם אותי, למצבים מאוד מביכים.
איתן כבל: אני אפילו לא שמתי לב, כי זה היה במהלך ראש השנה, והתקשרו אלי לספר לי, איזה יופי אני גולש בכל המשחקים של ההימורים, ולמה אני שואל שאלות מוזרות את האנשים, ואני בראש השנה.
איתן כבל: אני בא מבית מאוד מאוד דתי.
איתן כבל: אנחנו בבית הכנסת.
איתן כבל: הFacebook- זה הדבר האחרון או אחרי האחרון אפילו ברשימות של ההתעסקות שלנו בראש השנה .
איתן כבל: אני אומר לכם, עד לרגע הזה לא הצלחתי להשיב את האתר אלי.
איתן כבל: פניתי ל-12 מלהב, פניתי למי שאתם רוצים.
איתן כבל: קיבלתי גם תשובה.
איתן כבל: פנינו לFacebook- העולמי.
איתן כבל: זאת אומרת כך, מתי היה ראש השנה?
איתן כבל: היה ראש השנה שלנו ואנחנו עכשיו בראש השנה לאילנות.
איתן כבל: עוד מעט נהיה בראש השנה האמיתי, פסח, וזה בסדר, אני כבר לא.
איתן כבל: . אבל בכל זאת, מעת לעת אני מקבל כל מיני הודעות על מיני שאלות שאני שואל.
איתן כבל: יש כאן איזה.
איתן כבל: .המשטרה נתנה לי, שזה כבר אין עניין לציבור.
ירון בן צבי: ככל שידוע לי, לא הגיעה הפניה לידינו.
איתן כבל: תשמע, יכול להיות שממדרים אותך ביחידה.
ירון בן צבי: אני אגיד לך למה.
ירון בן צבי: כי יש לי תיקי Facebook של.
ירון בן צבי: .
איתן כבל: קיבלתי מכם תשובה רשמית.
איתן כבל: אני מספר את זה לא בשביל שמישהו ימליץ להדליק משואה על הסיפור היפה הזה, אלא לבוא ולהציג בפניכם.
איתן כבל: כבר חבר כנסת, ולא איזה מן דהוא באיזה שהוא מקום, שעד שבכלל עונים ועד שזה ועד שפה.
איתן כבל: יש לו את כל המערכת שעומדת לרשותו, עוזרים שיודעים לפנות ויודעים לתקשר, ועונים להם גם יותר מהר בגלל המקום שבו הם נמצאים, ויושבת כאן עוזרת מוכשרת שלי גם, שהיא יודעת לטפל.
איתן כבל: לכן אני אומר את זה.
איתן כבל: קל וחומר שבקל וחומר, כשמדובר באזרח.
צביה אלגלי: אז אני רוצה להתייחס לזה.
צביה אלגלי: אנחנו מקבלים כל יום פניות כאלה.
צביה אלגלי: בדיוק בסגנון הזה.
צביה אלגלי: ילדה בכיתה ה' למשל, שאין לה מחשב בבית, בכלל, והיא לא פתחה Facebook בכלל ומישהו פתח במקומה, עם השם שלה, עם תמונות שלה, ודרך האתר הזה, דרך ה-Facebook הזה, משמיץ ומאיים על כל מיני ילדים בתוך בית הספר, ויום יום מחכים לה מחוץ לבית הספר, להחזיר לה על דברים שהיא בכלל לא עשתה, והאמא התקשרה ממש בחילו, רעדה.
צביה אלגלי: היא אומרת תשמעי, אני פוחדת לשלומה של הילדה שלי.
צביה אלגלי: ואנחנו הצלחנו לטפל בזה.
צביה אלגלי: בתוך 24 שעות הדף הזה מה Facebook ירד.
צביה אלגלי: ואנחנו עושים את זה כל הזמן.
צביה אלגלי: זה לא שאיגוד האינטרנט הזה חכם גדול, אבל יש לנו את השיטות שלנו ואנחנו יצרנו קשר עם האנשים הנכונים.
צביה אלגלי: אז אנחנו כן עוזרים מאוד, אבל אני רוצה להתייחס לדבר הנוסף.
צביה אלגלי: אמרנו שיש חינוך, יש טיפול ויש מחקר.
צביה אלגלי: עלתה פה הסוגיה שאין מחקר בארץ.
צביה אלגלי: גם אין מספיק נתונים.
צביה אלגלי: אין בכלל נתונים.
צביה אלגלי: אנחנו מאוד מאוד תומכים בעניין הזה.
צביה אלגלי: נעשה מחקר על ידי פרופסור דפנה למיש, במימון של איגוד האינטרנט, לפני 4 שנים, וכיום אנחנו מפתחים מחקר יחד עם השפ"ח בחולון, מחקר שיבדוק בדיוק את הנושא הזה של תפיסת הסיכון של ילדים ברשת.
צביה אלגלי: עד כמה ילדים מרגישים שמסוכן להם ברשת, וגם איזה אסטרטגיות הם מפתחים על מנת להתמודד עם זה.
צביה אלגלי: ואני חושבת שזה ייתן איזה שהוא מענה.
צביה אלגלי: אני מקווה שיהיו עוד.
איתן כבל: תודה צביה.
איתן כבל: אין לי ספק שאם היינו נותנים, זה היה יכול להיות הדיון של הזה.
איתן כבל: זה מרתק.
איתן כבל: בקשה, מבני הנוער.
עידו מיוחס: עידו מיוחס, בית ספר גולדווטר אילת, כיתה י"א.
עידו מיוחס: אני אישית קורא ומתעניין בחדשות, בטח ובטח של האינטרנט, בתור גולש קבוע, וגם של Facebook, ואין ספק שכל יום רואים את מקרי האלימות חוזרים ונשנים, גם בקרבתנו, ויש לי שאלה להפנות לשוטר.
עידו מיוחס: אמרת שיש 12 ביחידה, מספר מועט בלי ספק.
עידו מיוחס: למה זה כל כך מעט?
עידו מיוחס: אני חושב שהטיפול והאכיפה צריכים להיות הרבה יותר גבוהים.
ירון בן צבי: גם אני חושב.
ירון בן צבי: נתחיל מזה.
איתן כבל: אנחנו נצא גם כאן בקריאה לשר לביטחון פנים, בסיום הדיון החשוב הזה.
איתן כבל: תודה לך, מיוחס.
ענבר רוט: קוראים לי ענבר רוט ואני ממועצה אזורית גזר, תיכון בר...
ענבר רוט: ע"ש הרצוג, בכיתה י"ב.
ענבר רוט: לדעתי יש גם  בעיה עם הנפגעים דווקא.
ענבר רוט: בגלל שהפגיעה היא לא פיזית, אלא היא במרחב וירטואלי, הם לא יודעים שפגעו בהם.
ענבר רוט: אנחנו לא יודעים בעצם מתי עובר הגבול הדק בין לגלוג לבין הסתה ופגיעה בכבוד ובפרטיות, וגם אנחנו אצלנו, אלו שטוענים שאנחנו נפגעים, אנחנו לא שומרים על הפרטיות שלנו בעצמנו.
ענבר רוט: Facebook מאוד מראה את כל החיים האישיים שלנו, רק שהם נשמרים ונשארים, וזה לא באוויר, ואתה יכול למצוא את זה  בעוד כמה שנים, דברים שאתה לא היית רוצה לזכור.
ענבר רוט: אז אולי צריך לטפל, קודם לפני שמטפלים ופוגעים, לטפל בנפגעים, להסביר להם מתי הם נפגעו.
איתן כבל: אוקיי, את פותחת פה עולם נוסף, ממש ככה.
איתן כבל: ד"ר שירי דניאלס.
איתן כבל: בבקשה, מנהלת מקצועית בער"ן.
איתן כבל: אז אם ברשותך, תוכלי לפתוח לנו צוהר לעניין הזה.
ד"ר שירי דניאלס: אני אשמח.
ד"ר שירי דניאלס: אנחנו בער"ן מקבלים כ-15 אלף פניות של בני נוער וצעירים בשנה, וזה הזמן גם להגיד שמחקרים מראים שהאינטרנט והרשת בכלל, יש לה איזה שהוא אלמנט שנקרא, אלמנט של הסרת עכבות.אפקט של הסרת עכבות, והאפקט הזה מאפשר מצד אחד את הגורם הסיכוני שיש ברשת, שלשם כך התכנסנו פה היום, ואכן אנחנו רואים בפניות אלינו, פניות רבות גם של בני נוער, גם של צעירים וגם של מבוגרים אגב, שנופלים קורבן לבריונות ברשת בהקשר של מערכות  יחסים מסוכנות ומסכנות, בהקשר של חוויות, של הטרדות, של פגיעות מיניות ואחרות, יחד עם תחושת בושה ואשמה מאוד גדולה, שמתלווים לכל הפגיעות האלה שעוד מעט אני אגע גם בחוסר המודעות שגורם לתחושה הזו ומגביר אותה.
ד"ר שירי דניאלס: אבל במקביל, יש לאותו אפקט של הסרת עכבות, גם גורם של סיכוי מאוד גדול, שמאפשר לנו בער"ן לתת סיוע רגשי דווקא ברשת, בגלל אותו אלמנט, כי האלמנט הזה מאפשר לאדם שמתבטא ברשת, לחשוף רבדים עמוקים מאוד של הנפש, בגלל שלא רואים אותו ולא שומעים אותו.
ד"ר שירי דניאלס: הוא יכול לחלוק איתנו חוויות קשות מאוד, משמעויות מאוד בחיים שלו.
ד"ר שירי דניאלס: אגב, בין הסיוע שאנחנו נותנים בטלפון לבין הסיוע שאנחנו נותנים באינטרנט, אנחנו מקבלים פי 6 פניות בנושא של אלימות באמצעות הרשת, בגלל אותו אפקט שהזכרתי קודם.
ד"ר שירי דניאלס: לפני חוסר המיומנות שאנחנו נתקלים בו בקרב הציבור, יש פה  עניין לא פחות חשוב של חוסר מודעות, ואנחנו רואים את זה גם בקרב הקהל הפוגע.
ד"ר שירי דניאלס: כלומר, גם אצל בני נוער שבעצם נטלו חלק בפגיעה בבן נוער אחר, הם לא תמיד מודעים לעוצמת הפגיעה שהם גרמו.
ד"ר שירי דניאלס: הם אומרים, סך הכול אנחנו נכנסנו ואנחנו אישרנו שהיא באמת מגעילה.
ד"ר שירי דניאלס: לא ידענו שזה יביא אותה לניסיון אובדני, אבל מה עשינו?
ד"ר שירי דניאלס: ובעצם התפקיד שלנו, עוד לפני המיומנות, היא לעבוד על המודעות גם של בני נוער וגם של מבוגרים, ובהקשר זה ולסיום אני רוצה להגיד שאין חלופה לתקשורת.
ד"ר שירי דניאלס: אתה הזכרת קודם את הנושא של זמן איכות.
ד"ר שירי דניאלס: הזמן איכות הוא בסדר גמור, כל עוד יש הרבה ממנו.
ד"ר שירי דניאלס: כשיש הרבה ממנו, ושיש קשר משמעותי של הורים וילדים, שהילדים רואים בהורים ובאנשי חינוך כתובת משמעותית עבורם לדיאלוג משמעותי, לדיאלוג משתף, אז אפשר לצפות שגם כשאני בסכנה וגם כשאני חווה פגיעה, תהיה לי כתובת כזו.
ד"ר שירי דניאלס: ער"ן, מעבר לסיוע שאנחנו נותנים אגב באינטרנט, אנחנו גם מפעילים במערכת החינוך קבוצות של דיאלוג משמעותי לצוותי חינוך ולתלמידים, כי תקשורת אפשר ללמד.
ד"ר שירי דניאלס: אפשר ללמד איך ואפשר לטפח לנהל דיאלוג משמעותי.
איתן כבל: ברשותך, רק שאלה, ותעני לי בקצרה אם את יכולה לתת לי את התשובה.
איתן כבל: 15 אלף פניות היו לכם השנה.
איתן כבל: את יודעת לחתוך, לתת לי ממש בקצרה חיתוך של הפניות האלה.
ד"ר שירי דניאלס: כן, אני יכולה להגיד ש-25 אחוז מהפניות עוסקות בבעיות תוך אישיות, כלומר בעיות של דימוי עצמי, של ביטחון, של אדם עם עצמו.
ד"ר שירי דניאלס: בתחום האינטרנט אנחנו יכולים להגיד שבערך 40 אחוזים עוסקים בסוגיות של בדידות שיכולות לנבוע גם מנידוי חברתי, מתחושה שאני לבד, שאין לי מערכת תמיכה, וזה בא לידי ביטוי ברשת בכל מיני חוויות קשות שהם עוברים.
ד"ר שירי דניאלס: 20 אחוז אגב, עוסקים גם בלחצים סביב לימודים וסביב המניע החברתי של התלמידים, שגם פה אנחנו יכולים לראות השפעה.
איתן כבל: תודה, תודה לך.
איתן כבל: תלמידים, בבקשה.
דניאל ברוכים: דניאל ברוכים, תיכון "הדרים" הוד השרון, כיתה י"ב.
דניאל ברוכים: מה שנראה לי, זה שקודם כל הבעיה העיקרית היא בעיה של מודעות לחוק, שרוב בני הנוער שהם מעליבים או מסיתים נגד מישהו, הם לפעמים הם לא מודעים לזה שכמו שנאמר כמה וכמה פעמים, שהם בעצם לפעמים עוברים על החוק.
איתן כבל: כשאתה מעליב מישהו, אתה לא אומר אוקיי, בספר החוקים זה סעיף כך וכך.
איתן כבל: זה לא צריך להיות נער.
איתן כבל: גם כשאתה מבוגר.
איתן כבל: כשאתה עולב או מבצע פעולה כזו או אחרת, אתה לא חושב על זה במובן החוקי של העניין.
איתן כבל: זה לא אתה יוצא עכשיו לפרוץ את הכספת המרכזית של בנק ישראל.
דניאל ברוכים: זה נכון, אבל גם אנשים צריכים להבין שמה שהם כותבים באינטרנט, זה כאילו חקוק באבן.
דניאל ברוכים: אנשים צריכים להבין שהם צריכים לשאת את האחריות למעשים שלהם באינטרנט במיוחד.
דניאל ברוכים: זאת בעיה שבעצם אי אפשר לפתור אותה בחקיקה.
דניאל ברוכים: מה שנראה לי שאפשר כעיקרון לעשות, אולי צריך מהעמותות האלה שמנסים לפתור את הבעיה, יכולים לעשות קורסים להורים, או לשלוח ידיעון חודשי, שאנשים ידעו איזה כלים יש לרשותם ואיך הם יכולים להשתמש בהם לפתור את הבעיה.
דניאל ברוכים: גם עוד דרך לפתור את זה בחינוך, זה גם לחנך את התלמידים.
דניאל ברוכים: למשל לעשות בבתי ספר כל מיני סרטונים של מה הם יכולים לעשות, למי אפשר לפנות.
דניאל ברוכים: גם זכור לי שאיזה חברה גדולה כמו אולי "מייקרוסופט", עשו בארה"ב, יצרו מן קומיקס כזה על איך אפשר לפתור כל מיני בעיות וירטואליות.
קריאה: שנה שעברה, בשבוע האינטרנט.
דניאל ברוכים: וזהו, נדמה לי.
איתן כבל: הבחור מרהט.
מהדי בלילאת: מהדי בלילאת, תלמיד  כיתה י"ב, נציג ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
מהדי בלילאת: קודם כל רציתי להתייחס למצגת שהבחור הציג, לתכנים שהוא הראה לנו, את כל מה שהראה לנו, מה שקורה, וזה באמת דבר שמזעזע כל אחד וכל אחת מאיתנו פה.
מהדי בלילאת: מה שרציתי להגיד, שכל מה שאתה אמרת, Facebook, YouTube, זה רק כלים, זה מזרז את העניין.
מהדי בלילאת: אני רוצה להציג בדוגמא של הנער בן 16 שהתאבד בגלל מה שקרה לו ב-Facebook, שמצאו כפי שקראתי פה, שמצאו את המחשב שלו, את המסך של המחשב שלו פתוח על דף הFacebook- וכתוב כל מיני דברים למיניהם.
מהדי בלילאת: אני חושב שזה רק כלי שזירז את העניין.
מהדי בלילאת: הבעיה הייתה יותר עמוקה פה.
מהדי בלילאת: הבעיה הייתה אצל הילד, שהוא חווה את הדבר הזה בבית הספר, חווה אותו ברחוב, חווה אותו גם בבית שלו, שזה המקום שהוא אמור להרגיש הכי מוגן, בבית שלו.
מהדי בלילאת: כל אחד, זה הבית, זה קירות, זה דלת.
מהדי בלילאת: אף אחד לא יכול לבוא מבית הספר ולהציק לך בתוך הבית.
מהדי בלילאת: אבל המחשב, האינטרנט, נכנס לו גם לתוך הבית, וזה מה שמצער.
מהדי בלילאת: אני חושב שהבעיה כאן היא לא הFacebook- עצמו, לא YouTube, לא כל הדברים.
מהדי בלילאת: אלה רק כלים שמפילים את האשמה עליהם.
מהדי בלילאת: למה להפיל את האשמה על הFacebook-?
מהדי בלילאת: למה להפיל את האשמה על הYouTube?
מהדי בלילאת: למה לא לחזור לגורם הראשון?
מהדי בלילאת: רובכם כאן אמרו בעיה, בעיה, בעיה.
מהדי בלילאת: מה הגורם לבעיה באמת?
מהדי בלילאת: מאיפה זה הגיע, מאיפה זה נבע?
מהדי בלילאת: אני חושב שהבעיה העיקרית שממנה זה נבע וממנה קרו הרבה דברים והרבה תקריות, זה החינוך שיש להם בבית, איך שהם מתחנכים.
מהדי בלילאת: אני כתבתי כאן משפט שאני מאמין בו.
מהדי בלילאת: "מה ששתלת באדמה, אתה בסוף תקטוף".
מהדי בלילאת: אם שתלת את זה בדרך טובה והשקית אותו ושמת דשן, אז הוא יצא פרי ממש טוב וטעים, ואתה תהנה ממנו.
מהדי בלילאת: אבל אם לא השקעת בו וסתם שמת אותו באדמה ולא השקית אותו, בסוף, כשיגדל, הוא יצא עקום, יצא משהו.
מהדי בלילאת: אז זה מה שמעצבן אותי, שתמיד מחפשים אשם.
מהדי בלילאת: מתי מחפשים אשמים?
מהדי בלילאת: במי מצאו כאן את האשם?
מהדי בלילאת: מצאו את הFacebook-, להפיל את האשמה על ה-Facebook.
מהדי בלילאת: הם לא אמרו שאני חושב שההורים שלו, בית הספר, הם האשמים.
מהדי בלילאת: בבית הספר, איך המורים, איך המחנכת, איך כל מי שמסתובב, מי שמלמד את הילד הזה, לא ראה שעובר על הילד הזה משהו?
יהודה סקר: הם ראו ולא עשו כלום.
מהדי בלילאת: כן, ואיך הם לא ראו את זה, כאילו בבית, ההורים שלו.
מהדי בלילאת: אני חושב, הורה שלא ידע מה עובר על הבן שלו, זה לא הורה.
מהדי בלילאת: לא מגיע לו להיות הורה.
מהדי בלילאת: זה מה שאני חושב.
מהדי בלילאת: כאילו, צריך לחפש.
מהדי בלילאת: אתה מחנך בבית, אתה יודע מה אתה עשית.
מהדי בלילאת: אתה הבאת את הילד הזה לעולם ואתה חינכת אותו.
מהדי בלילאת: אתה לימדת אותו לדבר, לימדת אותו ללכת וכל מיני דברים, ומה שגם הוא התייחס ומה שהוא אמר, שבני נוער תמיד מסתובבים ברשת וכל מיני.
מהדי בלילאת: הוא אמר שהם לא מודעים למעשים שהם עושים ולא יודעים את ההשלכות שלהם.
מהדי בלילאת: איך זה נבע?
מהדי בלילאת: שלא חינכו אותם לדעת, וכל מעשה שאתה עושה, תחשוב 1,2,3,4,5, מה זה הולך להיות בעתיד.
איתן כבל: אני רק ברשותך, בשני משפטים לפני שאני אתן גם לכם להתייחס.
איתן כבל: דברי טעם אמרת, אבל בואו גם כן,בתוך הדברי הטעם אנחנו לפעמים הולכים יותר מדי רחוק.
איתן כבל: אף אחד לא מאשים.