GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר שטרית: זה שינה את המצב בחינוך ביבנה, שינה דרסטית – מקצה לקצה.
מאיר שטרית: ואני חושב שזה יכול לשנות בעולם.
מאיר שטרית: אין סיבה שלא נשתמש בטכנולוגיה שקיימת היום, לפתוח את הכל לאנשים.
מאיר שטרית: אגב, אני לא יודע לגבי הכנסת, כל הפרוטוקולים של הכנסת מופיעים באינטרנט.
מאיר שטרית: אני לא יודע אם אפשר להוריד אותם.
מאיר שטרית: בכנסת אין מגבלה, נכון?
דלית קן-דרור: אין זכויות יוצרים על פרוטוקולים.
מאיר שטרית: אז תגידו לי ממשרד המשפטים, אם הכנסת יכולה למה הוא לא יכול –אורן הלמן?
יואלה נבון-טרם: זה קבוע בחוק, אין לך ברירה רק דרך חוק.
מאיר שטרית: בחוק של מי?
תומר אשור: בחוק זכויות יוצרים, אין זכויות יוצרים על פרוטוקולים של הכנסת ועל,
תומר אשור: כשהעבירו את החוק בשנת 2007.
מאיר שטרית: אז צריך לתקן את החוק.
מאיר שטרית: זה מה שאמרתם שתתקנו את החוק.
מאיר שטרית: שינוי זכויות יוצרים למדינה.
הווארד פולינר: בעניינים של חקיקה ובעניינים של דברי כנסת וכדומה, אבל לא כל פרסום של המדינה זה בחינם לכולם.
מאיר שטרית: למה באמריקה כן, בבריטניה כן ואצלנו לא, למה?
מאיר שטרית: ניקח את העיקרון הבסיסי – למה לא לשחרר הכל מכל וכל?
מאיר שטרית: על מה אנחנו מגנים?
מאיר שטרית: על מה אנחנו שומרים?
מאיר שטרית: זה לא אוצרות כאלה שאפשר לחשוב שמישהו מחר משתמש בהם.
מאיר שטרית: בסדר, הם קבורים איפה שהם נמצאים, אף אחד לא מסתכל בהם בכלל.
מאיר שטרית: אז אני שואל למה לא הפוך, למה לא לשחרר את הכל?
יואלה נבון-טרם: הם מתיישנים ואז הם לא שווים.
מאיר שטרית: וודאי, הם לא שווים כלום.
מאיר שטרית: למה לא לשחרר את הכל?
מאיר שטרית: למה לא לתת לאנשים אפשרות לגישה?
מאיר שטרית: אני אומר לכם כאנשי החקיקה במשרד המשפטים, תראו, הייתי שר משפטים בעבר, אז הרבה פעמים היו לי ויכוחים כאלה כשר משפטים, כשהכנתי חוקים שונים, שמשפטנים לא מקבלים את התיזה.
מאיר שטרית: בסדר, אמרתי בשביל זה אני שר, ואני כן קובע את המדיניות.
מאיר שטרית: משפטים צריכים לתת לזה את הלבוש הנכון המשפטי.
מאיר שטרית: אני מתווכח על התיזה המרכזית – למה לא לשחרר הכל, הכל.
מאיר שטרית: ואני חושב, אתם צריכים לשנות את התפיסה בראש כי העולם התחלף, השתנה.
מאיר שטרית: הכל היום פתוח, הרשת פתוחה לכולם, קשה לשמור על זה.
מאיר שטרית: וגם כשאתם שומרים, גם כששומרים את כל הניסוחים האלה הם מתיישנים, אף אחד, משקיעים הון עתק לשמור אותם.
מאיר שטרית: תלך פעם לגנזך הממשלתי תהיה בהלם.
מאיר שטרית: אתה רואה שם קילומטרים של מדפים עמוסים בארגזי קרטון של כל החומרים.
מאיר שטרית: מי מסתכל בהם?
מאיר שטרית: במקרה הטוב אחרי 100 שנה בא איזה חוקר שמתחיל לחפש, ואחר כך כותב ומבקש רשות מוועדת הפרסומים הממשלתית לפרסם ספר, ויש שם אזכורים, ואנחנו צריכים לקרוא את הספרים ולהחליט אם מפרסמים או לא מפרסמים.
מאיר שטרית: בתור איש גנזך המדינה, אני חייב להגיב כאן, שדווקא באים הרבה חוקרים ומסתכלים על הדברים.
מאיר שטרית: כמה חוקרים באים?
אפרים ז'יטלני: בשנה מאות.
מאיר שטרית: מישהו חקר את כל ה-, אני שר בממשלה הייתי 10 שנים, אני חבר 30 שנה.
מאיר שטרית: אני שלחתי לגנזך המדינה המון חומרים, מישהו חקר את מה שאני עשיתי?
מאיר שטרית: מעולם לא.
מאיר שטרית: למיטב ידיעתי.
אפרים ז'יטלני: טוב, אי אפשר לדעת את הדברים האלה.
נתן מאיר: צריך לעשות דוקטורט.
דוד סרנגה: אבל אנשים יכולים גם מכל העולם עכשיו להיכנס באמצעות, חשוב לפתוח את זה כי גם בעולם חשוב שאנשים יחקרו ויראו.
אפרים ז'יטלני: החומר של גנזך המדינה פתוח לציבור, אנשים באים, מסתכלים, רואים.
אפרים ז'יטלני: מחוקרים, דוקטורנטים ותלמידים.
מאיר שטרית: הם צריכים לבוא למקום.
אפרים ז'יטלני: באים לחדר העיון.
מאיר שטרית: הם צריכים לבוא לחדר העיון להסתכל, למה לבוא לחדרי העיון?
מאיר שטרית: אני ניסיתי להוביל בזמנו באוצר פרויקט שלצערי שוב, תפקידים מתחלפים מהר, שכל גנזך המדינה בכלל להעביר אותו לנגב, למחשב את הכל, הכל לעשות דיגיטציה של הכל.
מאיר שטרית: לשרוף את הכל.
אפרים ז'יטלני: חלק מהדברים האלה מתנהלים, יש סריקה ושהחומר הזה באתר שלנו הוא פתוח לכלל הציבור.
מאיר שטרית: לכולם?
אפרים ז'יטלני: כן.
אפרים ז'יטלני: יש, וודאי.
מאיר שטרית: זאת אומרת החומר שנמצא בגנזך,
אפרים ז'יטלני: לא כל החומר, יש לגנזך המדינה 45 קילומטר של חומר.
אפרים ז'יטלני: לסרוק את זה, אפילו מדינות כמו ארצות הברית לא הולכות וסורקות אחורה את כל החומר שלהם.
אפרים ז'יטלני: אבל אנחנו מדי שנה, בהתאם לתקציבים שיש לנו, סורקים חומר ופותחים אותו.
מאיר שטרית: איך קוראים לך ומה התפקיד שלך?
אפרים ז'יטלני: אפי, מגנזך המדינה.
אפרים ז'יטלני: אני עובד ביחידה שנקראת פיקוח והדרכה.
מאיר שטרית: אני עשיתי חשבון אז לממשלה, שאם המדינה תעשה את מה שאני אומר, תקים אתר של גנזך המדינה בנגב ותשים בו את כל החומרים הפיזיים שרוצים לשמור, ותפעיל באתר שם איזה 500 אנשים, גברים, אלה שאין להם עבודה, שיעבדו בסריקה ויסרקו את כל החומר, אפשר לחסוך בשנה 100 מיליון שקל לפחות בהשוואה להוצאה היום על גניזה.
אפרים ז'יטלני: אז קודם כל אני שמח שתמכת בזה, כי במרס,
מאיר שטרית: מה זה תמכתי, אני הובלתי את זה, ולצערי,
אפרים ז'יטלני: לא, לא במרס השנה בעוד חודשיים אתה תראה את המכרז לקראת הקמת אתר גניזה בערד, ששם אמור להיות גם הגנזך המרכזי וגם כל החומר שמוחזק על ידי משרדי הממשלה.
מאיר שטרית: ויעבירו את הכל דיגיטציה?
אפרים ז'יטלני: זה אני לא אומר.
מאיר שטרית: אבל זה הכי טוב.
מאיר שטרית: ככה אתה לא צריך לשלם ארנונה על כל המדפים ואתה יכול לסרוק את רוב החומר.
אפרים ז'יטלני: אני מאמין שהאינטרס של גנזך המדינה זה לסרוק כמה שיותר חומר.
אפרים ז'יטלני: הממשלה תצטרך לתת את כל הכסף בשביל זה.
מאיר שטרית: אבל זה כסף קטן לעומת התוצאה.
מאיר שטרית: אתה אז לא צריך שהחוקרים יבואו אליך למכון, לא יבלבלו לכם את המוח, יכולים להיכנס לחפש לבד.
מאיר שטרית: אל כל החומר אפשר לגשת אליו מכל משרד.
מאיר שטרית: אני אספר לכם, הרי זה מזעזע לחשוב איך הממשלה עובדת.
מאיר שטרית: כל משרד ממשלתי היום, ואני רוצה שתדעו, זו אמת, אני אומר למשרד המשפטים – כל משרד ממשלתי, מעבר לגנזך, החוק קובע שכל החומרים של משרד ממשלתי צריכים לעבור לגנזך המדינה.
אפרים ז'יטלני: רק מה שנשמר לצמיתות.
מאיר שטרית: בסדר, עושים עיון.
אפרים ז'יטלני: לא, רק שתדע ש-90% מהחומר משרדי הממשלה מבערים.
אפרים ז'יטלני: רק 10% מועבר לשמירה לצמיתות, אבל גם ה-10% אתה רואה שזה היום 45 קילומטר של חומר.
מאיר שטרית: אבל חכה, יש דבר שאתה לא יודע ואני אספר לך.
מאיר שטרית: החוק קובע שאת החומר לגניזה מעבירים לגנזך המדינה.
מאיר שטרית: ככה החוק קובע, נכון?
מאיר שטרית: תבער מה שאתה רוצה, אל תבער, מה שאתה מחליט להעביר צריך לעבור לגנזך המדינה.
מאיר שטרית: בפועל זה לא מה שקורה.
מאיר שטרית: בכל משרד, תאמין לי, כל משרד יש בו גניזה משלו.
מאיר שטרית: יש קודם כל גניזה שוטפת במרתף של המשרד או באחד המחסנים,
אפרים ז'יטלני: או במגנזות פרטיות.
מאיר שטרית: אחרי שהתייאשו מלהקים עוד בניינים ועוד בניינים ועוד מחסנים ועוד מדפים, עכשיו מפעילים חברות פרטיות.
מאיר שטרית: החברות הפרטיות פועלות פר קרטון.
מאיר שטרית: עכשיו, לחברות יש אינטרס כמובן לגנוז כמה שיותר כי משלמים להם פר קרטון.
מאיר שטרית: עכשיו המדינה אוסף חומר, מביאים את זה לחברה שיש לה חוזה עם המשרד, היא לוקחת את כל הקרטונים האלה, שומרת אותם אצלה, משלמים להם כל שנה על כל קרטון שהם מחזיקים שם כסף.
מאיר שטרית: זה עולה די הרבה כסף.
מאיר שטרית: במקום לכאורה להעביר את הכל לגנזך המדינה, במקום להביא חברות פרטיות.
מאיר שטרית: מתגלגלים שם עשרות רבות של מיליונים, אתם לא תאמינו כמה.
מאיר שטרית: ומכל משרדי הממשלה, אם לא אולי מאות מיליונים, שמעבירים לחברות פרטיות שייקחו תסלחו לי – את כל הזבל של המשרד, יש המון זבל כמו שאתה אומר שצריך לבער אותו.
מאיר שטרית: שומרים אותו בקרטונים, משלמים על כל קרטון כזה, במקום שכל יום ייקחו את החומר הזה יגידו שמע, את זה לא צריכים לשרוף, זרוק לזבל, שרוף אותו כמו שאתה אומר, תבער.
מאיר שטרית: את זה אני שומר, עושה דיגיטציה, שולח את זה.
מאיר שטרית: הרי זה מקל את החיים של כולם.
מאיר שטרית: תיאורטית, מה שבראש שיהיה גנזך בנגב, עם כל החומרים עם דיגיטציה של כל החומר, עם הרשאות גישה לכל משרד לתחום שלו, שכל פקיד במשרד שרוצה להיכנס לבדוק מה קורה בתחום שלו יכול להיכנס באינטרנט לתוך האתר של גנזך המדינה, להוציא את החומרים שהוא צריך ולהראות אותם.
מאיר שטרית: וזה חל אגב לכל האורך, כי שר הפנים, ושוב, ביקרתי כשר הפנים במגרש הרוסים, יש שם משרד של משרד הפנים,
נתן מאיר: ג'נרלי.
מאיר שטרית: ג'נרלי, לא יודע.
מאיר שטרית: העברתי אותם לבית מבטחים.
נתן מאיר: ואנחנו מציעים קופירייטרים לאשר, המכרז יצא, ואנחנו הצענו שזה יקרא 'אתר שטרית', שתדע לך.
מאיר שטרית: ג'נרלי, אני באתי לבקר שם יום אחד במקום של מינהל האוכלוסין.
מאיר שטרית: הייתי בהלם, בהלם.
מאיר שטרית: קומה שלמה וחצי, 3,000 מטר מרובע, מלא מלא מדפים, על כל המדפים מלא תיקים.
מאיר שטרית: יש תיק עליך כתוב מי האבא שלך, סבתא שלך, אחים, אחיות, מתי עלית,  יצאת מהארץ, תמונות, הכל, תאמין לי הכל יש.
אפרים ז'יטלני: כל ארכיון ההורדות שאתה מדבר עליו, על תיק שיש לכל אדם, הולך לעבור סריקה.
מאיר שטרית: אני ראיתי את הדבר הזה בהלם, ואני רואה את הפקידים יושבים בחדרים, 4 בחדר, באים אליהם אנשים, קהל עומד שם בלחץ אטומי, יושבים מול פקיד, שומעים כל מה ששואלים אותם ואחרים על ידו שומעים.
מאיר שטרית: אמרתי – ריבונו של עולם, יש לכם פה בניין ריק, בואו ניקח, נעשה דיגיטציה של הכל, כל התיקים האלה של משרד הפנים ותשרפו אותם.
מאיר שטרית: תעשו דיגיטציה של הכל.
מאיר שטרית: אפשר לפנות את כל הקומה וחצי הזאת, לתת משרדים, יותר חדרים, ואתה אומר זה קורה, אני לא מאמין.
נתן מאיר: השופט לא מאמין, הוא רוצה לראות מסמך המקור.
מאיר שטרית: אז תסלח לי, יש היום אפילו חתימה אלקטרונית, לתת לזה אישור שזה מסמך המקור ושלא יבלבל את המוח השופט.
מאיר שטרית: ואם השופט אומר דבר כזה, הייתי משנה את החוק.
מאיר שטרית: תשמע, מה זה מסמך מקור?
מאיר שטרית: ברגע שעושים דיגיטציה, עכשיו תחשבו רגע מה זה משפר לאזרחים.
מאיר שטרית: אזרח בא היום נגיד לבדוק אפשרות להביא את הדודה שלו מחוץ לארץ, שבאה לביקור, מקבל אישור כן או לא.
מאיר שטרית: הפקיד אומר חכה רגע, עכשיו הוא קם, הולך מעביר פתק לפקיד שאחראי, לפקידים שעובדים בתיקיות, תביא לי תיק פלוני אלמוני.
מאיר שטרית: ההוא מתחיל לרוץ במסדרונות, ואני לא מגזים, זה המצב.
מאיר שטרית: הוא רץ במסדרונות האלה, מחפש את המקום שנמצא הקרטון הזה, יש מספרים שם, הכל מסודר, מתויק.
מאיר שטרית: הוא רץ וזה, מחפש, מביא תיק לפעמים כזה.
מאיר שטרית: עכשיו, הוא מביא את התיק לפקידה או הפקיד, והפקיד יושב עם התיק הגדול הזה, מתחיל לחפש את המסמך שלו.
מאיר שטרית: עכשיו יש שם נגיד 200 דפים או 100 דפים נגיד, המון  חומרים נאספים בתיקים האלה.
מאיר שטרית: הוא עובר דף, דף, דף.
מאיר שטרית: ההיא בינתיים מחכה איזה חצי שעה עד שמוצאים את הנייר.
מאיר שטרית: מוצא את הנייר אומר תשמע, לא, זה לא התיק הנכון, צריך תיק אחר.
מאיר שטרית: עכשיו תחשבו שזה משתנה, שהכל בדיגיטציה, הפקיד יושב, איך קוראים לך אדוני, תעודת זהות, צ'יק, הכל עולה על התיק.
מאיר שטרית: אתה רואה את כל החומר, הכל קומפלט.
מאיר שטרית: למה צריך לעשות להחזיק בניינים, תיקים, אנשים, עובדים מיותרים, בשביל מה?
מאיר שטרית: הרי אני בכוונה, ותסלחו לי שאני פותח את הדבר הזה, כדי להסביר שהעולם השתנה.
מאיר שטרית: העולם השתנה.
מאיר שטרית: העולם עובד היום דיגיטאלית, והעולם השתנה בתפיסת העולם, ביכולת ובנגישות, בקצב, ביכולת העבודה, ולכן אנחנו, אני אומר על עצמנו – אנחנו צריכים לשנות ראש.
מאיר שטרית: לשנות ראש ולחשוב, החקיקה שקיימת היום היא לא עונה יותר לצרכים של היום, צריך לשנות אותה.
מאיר שטרית: אני פה ניסיתי לשנות פינה אחת, אבל אם אני הייתי משרד המשפטים, אני אומר לכם אנשי משרד המשפטים, אני הייתי משנה את זה בגדול.
מאיר שטרית: עושה חוק שיטפל בכל העניין הזה בצורה היקפית, מטעם הממשלה, לא מטעם חברי כנסת פרטיים.
מאיר שטרית: חוק, שייקח את העניין הזה ויטפל בו בצורה היקפית.
מאיר שטרית: קחו משפטן לייעוץ וחקיקה שיחשוב על זה, יבדוק, ידבר, יכין חקיקה כוללת שתטפל בכל העניין הזה ותפתחו את כל הצינורות, אל תתנו, לא צריך אישור של החשב הכללי ולא ההוא ולא ההוא ולא ההוא.
מאיר שטרית: צריך לעשות מה נכון מבחינת המדינה לעשות.
מאיר שטרית: ואני אומר בצער, כיוון שהמדינה, אנחנו שומעים מדינה מפגרת, מעצמת אינטרנט, אנחנו מעצמה של הייטק?
מאיר שטרית: אנחנו מפגרים אחרי העולם, אני אומר בעצר.
מאיר שטרית: אנחנו מפגרים אחרי העולם כמעט בכל היבט, בכל היבט.
מאיר שטרית: במהירות הגלישה, במחירים שאנחנו משלמים, ביכולת הנגישות שלנו, זה הרי בלתי הגיוני.
מאיר שטרית: בלתי הגיוני.
מאיר שטרית: ולכן אני אומר חברים, בואו נשנה ראש, בואו תשנו גישה.
מאיר שטרית: בואו נשנה את הראש ונגיד – בואו נפתח את כל הסתימות.
מאיר שטרית: אפשר לעשות את זה, ובואו נתחיל עם הדבר הקטן הזה.
מאיר שטרית: אורן, יש לך 300,000 ₪, אני מבטיח להשיג לך לא 300,000 ₪, חצי מיליון ₪ מהאוצר.
מאיר שטרית: תפתח היום, תודיע שאתה פותח את כל המתקנים, הכל פתוח לכולם, אני אשיג לך את הכסף.
אורן הלמן: קודם כל זה בסדר.
אורן הלמן: אני אמרתי לך שבתפיסה שלי במסגרת הקטגוריות שאמרתי לך, אני נמצא בלשכה המשפטית, אצל היועצים המשפטיים שלנו במשרד ראש הממשלה, ואני מבטיח לך שאני אעדכן אותך גם אחרי.
מאיר שטרית: שלומית ברנע עוד שם?
אורן הלמן: שלומית, בטח.
מאיר שטרית: היא אחראית?
אורן הלמן: היא אחראית.
מאיר שטרית: שאני אדבר איתה?
אורן הלמן: תן לי קודם.
אורן הלמן: אני רואה את הדברים עין בעין איתך, כמוך, וגם השר שלנו רואה את הדברים ככה.
אורן הלמן: כך שאני לא חושב ש-
מאיר שטרית: אז תפתח את זה.
מאיר שטרית: מה יעשו לך?
אורן הלמן: בסדר, צריך לבדוק משפטית.
מאיר שטרית: אם יעמידו אותך לדין, אני אבוא איתך לדין.
מאיר שטרית: אני אגיד אני אשם,
אורן הלמן: אבל אתה רק תהיה עד אופי.
מאיר שטרית: לא, אני מוכן לעמוד כאשם.
מאיר שטרית: להגיד אני המרדתי אותך ואני נתתי לך הנחיה לפתוח את זה, ושיעמידו אותי לדין על זה.
מאיר שטרית: אני מוכן לעמוד לדין על זה.
מאיר שטרית: הנה, הוא אומר שמהיום הוא יפתח את זה.
דוד סרנגה: לפעמים אני מאד מעריך את עורכי הדין, אבל לפעמים אתה מחליט גם בלעדיהם.
מתניה מוזס: דוגמא אחת חיובית עדכנית יחסית, הייתה לצערנו השריפה בכרמל שידידנו פה תומר פנה למשטרת ישראל והשיג מהם 30 או 35 תמונות מהאוויר של השריפה שהועלו לויקיפדיה, לדרישה של אנשים שביקשו תמונות מהשריפה, ופנינו ולא היה עם מי לדבר פה.
תומר אשור: רגע, ועכשיו הן מופיעות בויקפידיות בכל השפות.
מאיר שטרית: וזה אותם 35 תמונות?
מתניה מוזס: כן, חלקן, לא כולם.
מתניה מוזס: בכל ערך יש כמה תמונות, וגם זה הופץ עכשיו, ראיתי את זה בכמה בלוגים וזה יצא הלאה.
אורן הלמן: אבל עכשיו אנשי ה-, אני לא בדיוק מזהה, אבל נניח שעכשיו אני פותח לך את הארכיון שלי, ואתה לוקח את התמונות האלה ומוכר אותן,
מאיר שטרית: הוא לא מוכר.
אורן הלמן: לא הוא, הוא מה פתאום, הוא לא ימכור, ברור שלא, אבל מישהו אחר, נניח לצורך העניין.
מאיר שטרית: למה שיקנה אם מישהו יכול לקבל אותן בחינם?
מתניה מוזס: למה שמישהו ישלם על מה שאחר קיבל בחינם?
מאיר שטרית: אף אחד לא ישלם גרוש אם הוא יכול לקבל אותן בחינם.
אורן הלמן: משום שבסופו של, תשמעו, אוקי, אני בכל אופן  חושב שלשימושים מסחריים אני לא רוצה לפתוח את התמונות האלה בצורה חופשית, אבל לצרכים שאתם מדברים עליהם – כן.
אורן הלמן: אבל למה אתה כל כך מתעקש על זה?
מאיר שטרית: הבעיה שהוא אומר שאין הגדרה ברורה מה זה שימוש,
מתניה מוזס: בדיוק, כי אני יודע איך האינטרנט עובד.
אורן הלמן: אבל בשביל זה יש פה וועדה ובשביל זה יש גם משרד משפטים, בשביל זה יש גם לשכה משפטית ...
אורן הלמן: הרי את העניין הזה אנחנו לא נפתור פה משום שזו סוגיה משפטית, כולנו מסכימים.
אורן הלמן: גם אם אנחנו מסכימים על זה, עדיין יש לנו מעבר לחשב הכללי, גם את ה-, ואני אפעל, אני מודיע לכם פה עכשיו, אדוני היושב ראש, אמרתי לך ואני אומר לך את זה גם עכשיו – אני אפעל כך שהעניין הזה באמת בצורה משפטית יוסדר, שאנחנו נוכל לגורמים פרטיים לתת את התמונות לגורמים פרטיים.
מתניה מוזס: אני אתן לך הסבר למה זה לא יעזור.
מתניה מוזס: יש עמותה שנקראת 'ישראל שלי' שמפיצה את ישראל בעולם, דוד בטוח מכיר אותה.
אורן הלמן: יש כמה עמותות כאלה.
מתניה מוזס: כן, יש כמה עמותות.
מתניה מוזס: יש להם אתר אינטרנט שיש בו פרסומות.
מתניה מוזס: הם מרוויחים כסף על האתר, הם לא יכולים לשים את תמונות ממשלתיות באתר שלהם להפיץ את מדינת ישראל, יש להם גם קבוצות בפייסבוק וקבוצות בטויטר, הם יכולים להשתמש רק בקבוצה של חברי הקבוצה שמצלמים בהפגנות ובדברים כאלה.
מתניה מוזס: הם לא יכולים לקחת פרסומים של הממשלה, למה?
מתניה מוזס: כי הם מרוויחים כסף.
מתניה מוזס: כל שנה הם מסיימים את השנה בתקציב בפלוס, אז הם לא יכולים לקחת את התמונות.
מתניה מוזס: האינטרס היחיד שלהם זה להפיץ את מדינת ישראל.
אורן הלמן: לא הבנתי, הם גובים כסף?
מתניה מוזס: הם מרוויחים, יש להם כסף.
תומר אשור: יש פרסומות בצד, זה הופך את האתר למסחרי.
מתניה מוזס: הבנארים שיש להם באתר הופכים את זה למסחרי.
תומר אשור: שלא לדבר על ידיעות אחרונות.
מאיר שטרית: פתח את הכל תראה מה יקרה.
מאיר שטרית: אם תראה השתוללות, אנשים עושים מזה כספים, תפעל ואנחנו נדבר על זה.
אורן הלמן: השתוללות בטח שלא תהיה.
מאיר שטרית: אז אני אומר, אז תפתח את זה.
אורן הלמן: גם אם נפתח וגם אם לא.
מאיר שטרית: זה לא שווה בנזק המלך.
מאיר שטרית: פתח את הכל, תגיד אני פתוח, אין זכויות יוצרים, מותר להשתמש, במה שאתם רוצים תשתמשו ותראה מה יקרה.
מאיר שטרית: הרי אפשר לבחון את זה באמצעות, עוד לא קבענו חוק, אנחנו עוד לא עשינו חוק.
מאיר שטרית: אני מנסה לפתור את הבעיה גם בלי חקיקה אם אפשר.
מאיר שטרית: בואו נפתח את זה ונראה מה יקרה.
מאיר שטרית: ונגיד שטעינו, בסדר?
מאיר שטרית: ומחר יסתבר לך שעושים מזה מסחר ענקי בכל העולם וזה, בוא נחזור לדבר.
מאיר שטרית: אז גם תוכל להראות תוצאות.
מאיר שטרית: אולי לא יקרה כלום, ומה שאני אומר הוא יהיה נכון?
מאיר שטרית: אולי מה שאני אומר יהיה נכון שברגע שאתה פותח תראה פתאום שישראל עולה על כל האתרים בעולם, החומרים שלכם עולים.
מאיר שטרית: אני חושב שהדבר היחידי שצריך לכתוב באתר הוא שצריכים לציין את המקור.
מתניה מוזס: בוודאי, זה חובה, זה חובה.
מאיר שטרית: זאת אומרת לקחו, כתוב תמונה מלשכת העיתונות הממשלתית.
מאיר שטרית: אני מציע לכתוב באדיבות אורן הלמן.
אורן הלמן: לא, לא, לא.
אורן הלמן: אני לא לואי ה-14.
מאיר שטרית: תשנה את ההיסטוריה, מה?
מתניה מוזס: אני אתן לך יותר מזה אפילו, יש מספר אנשים שאני מכיר פנסיונרים שכותבים בויקיפדיה.
מתניה מוזס: הם פנו אלי באופן אישי כי הם ידעו שאני עוסק בזה.
מתניה מוזס: הם מוכנים להגיע פיזית לארכיון ולהתחיל לשבת ולסרוק מסמכים, הם מוכנים לעשות את זה.
אורן הלמן: טוב, זו כבר סוגיה אחרת.
אורן הלמן: דרך אגב, אתה יודע מה זה מתנדבים בשירות המדינה?
אורן הלמן: יש הרבה אנשים,
מאיר שטרית: שלח אותם לגנזך הממשלתי.
מתניה מוזס: בבקשה.
מתניה מוזס: יש כאלה שעושים את זה, הבעיה שהם לא יכולים להעלות את זה כי הרישיון לא מתיר להם, אז הם סורקים את זה ומשתמשים בעצמם, אבל הם לא יכולים להשתמש בזה אצלנו.
מאיר שטרית: אבל הגנזך הממשלתי אומר שזה פתוח.
מתניה מוזס: לא. זאת הבעיה החוקתית הבעייתית.
מתניה מוזס: אפשר להגיע לגשת להשתמש, אני בעצמי – סבבה.
מתניה מוזס: אני לא יכול להעלות את זה לאתר אינטרנט כי אני מפר את זכויות היוצרים.
מתניה מוזס: זאת הבעיה המרכזית, פה קבור הכלב.
מאיר שטרית: נו, אז אולי גם הגנזך הממשלתי יעשה פעולה בעניין וישחרר את זה.
מתניה מוזס: בבקשה, אדרבא, אנחנו בעד.
אפרים ז'יטלני: רוב התמונות שנמצאות אצלנו,
מאיר שטרית: לא רק תמונות, גם חומרים.
מאיר שטרית: ומותר להשתמש בהם?
אפרים ז'טלני: החומרים פתוחים, אבל זה רק תחת ..., אם אין עניין של ביטחון המדינה,
מאיר שטרית: לא, מה שביטחון המדינה אתה לא משחרר.
אפרים ז'יטלני: אם זה פתוח לציבור מותר להשתמש בזה.
מתניה מוזס: לא, לא, זה ההבדל.
תומר אשור: אני יכול להסביר, יש את עניין קודם כל של מי הזכויות.
תומר אשור: אנחנו מראש מדברים רק על מי שהדברים הם ברשות המדינה.
תומר אשור: אחר כך יש את עניין ההפצה, וכל הדברים שנאמרו שהם מעלים לאינטרנט, ושלשכת הפרסום מעלה לאינטרנט, זה ההפצה.
תומר אשור: ואחרי שכבר יש הפצה, אז מותר לצפות.
תומר אשור: אבל אנחנו מדברים על השימוש והשימוש,
מאיר שטרית: קופי פייסט.
תומר אשור: אסור קופי פייסט, אסור לעשות שום שינוי, זה אסור.
תומר אשור: כל עוד לא נאמר, ברירת המחדל בחוק הישראלי שכל עוד לא נאמר אחרת, אסור לעשות שימוש,
מאיר שטרית: אלא אם כתוב אחרת.
תומר אשור: אלא אם כתוב אחרת.
תומר אשור: ועכשיו אנחנו דנים בכתיבה האחרת.
מאיר שטרית: והשאלה שלי לגבי הגנזך האם אפשר לכתוב את זה אחרת.
מאיר שטרית: לכתוב שהרישיון שיש לעניין השימוש הזה הוא ללא מגבלה, שאנשים יכולים להוריד ולהשתמש בזה.
תומר אשור: כמובן שאפשר לכתוב, צריך לרצות.
תומר אשור: אבל זה לא מספיק שזה עלה לאינטרנט, צריך גם לכתוב שמותר להשתמש.
מאיר שטרית: לכתוב ב-CC לכתוב.
יוסי אפשטיין: לי יש בעיה פרקטית עם הסיפור הזה.
יוסי אפשטיין: אני לא מביע עמדה עוד פעם, לא של המשרד שלי ובוודאי לא אישית.
יוסי אפשטיין: אבל העמדה הפרקטית שלי היא, שבא אלי מישהו וביקש איזה שהוא צילום של דגל מלפני 50 שנה.
יוסי אפשטיין: עכשיו, כדי לתת לו את האישור לפי התקשיר,  ולמיטב ידיעתי זה רק התקשי"ר, אני לא מכיר חשכ"ל, צריך אישור של מנכ"ל.
מאיר שטרית: לתת לול צילום של דגל?
יוסי אפשטיין: לתת לו את השימוש בזכויות יוצרים של המדינה, כי אני לא יכול להחליט, אוקי?
יוסי אפשטיין: עכשיו זה גם בסדר, עדיין, למרות שזה בירוקרטיה.
יוסי אפשטיין: ואם יש חשכ"ל, אז בוודאי שזה בירוקרטיה יותר מוגברת וצריך לשקול האם היא ראויה, בפרט כש-
מאיר שטרית: צריך לבקש אישור כללי של מנכ"ל על הכל פעם אחת, ולגמור את העניין.
יוסי אפשטיין: ואין פה גם עניין כלכלי יותר מדי.
יוסי אפשטיין: אבל איפה הבעיה היותר רצינית?
יוסי אפשטיין: הבעיה היא לזהות בכלל האם התמונה היא של המדינה.
יוסי אפשטיין: עכשיו, אני אומר לאדוני, שאני לא מצליח בתמונות שאני מתעסק בהן במשרד, וזה לא עיקר תפקידי – לזהות האם זה של המדינה.
מאיר שטרית: נניח שזה לא של המדינה, שיתבע את מי שהוא רוצה.
יוסי אפשטיין: לא, רגע, עכשיו אם זה לא של המדינה, ואנחנו מחזיקים את זה אצלנו ומשחררים את זה לציבור, ואני מדבר פחות על גופים יותר מסודרים אולי, כמו הגנזך ולשכת הפרסום הממשלתית או משהו כזה, אלא יותר משרדים ממשלתיים, שאני לא בטוח שהם יודעים לזהות כל תמונה האם היא באמת של המדינה – כן או לא.
יוסי אפשטיין: במצב כזה המדינה גם חשופה לתביעה של מי שהשתמש בתמונה הזאת.
יוסי אפשטיין: זאת אומרת היא נותנת את זה, מישהו השתמש בה, אז היא יכולה להיתבע גם באופן ישיר על זה שהיא שחררה זכויות שהן בכלל לא שלה, וגם באופן עקיף כתביעת צד ג'.
יוסי אפשטיין: תוסיף לזה שהיום יש חברות שמתמחות בסריקת אתרים ברשת לגילוי תמונות, שולחות את זה אחרי שהן גילו לעומת רישיונות האם קיימים או לא, ברגע שלא גילו רישיונות קיימים אצלם, בפרט לגבי תמונות, הן שולחות את זה למשרדי עורכי דין שבגדול לא לפרוטוקול, עושות 'העתק הדבק' ושולחות למשרד ממשלתי, גם אם כאילו זה עירייה או כל דבר אחר.
יוסי אפשטיין: זאת אומרת ומנסים להוציא כספים רק על זה שהזכויות לכאורה הן לא של המשרד הממשלתי.
יוסי אפשטיין: ואנחנו נתקלים בזה השכם והערב.
יוסי אפשטיין: עכשיו, אורן אמר פה לגבי שמשרד החינוך יוציא חוזר מנכ"ל בנוגע לעידוד תלמידים להפיץ את כל התמונות שישוחררו.
יוסי אפשטיין: אני מודיע פה קבל עם ועדה, מהבת שלי שהיא בת 11, היא לא צריכה לא את יושב ראש הוועדה ולא אף אחד.
יוסי אפשטיין: הם עושים 'העתק הדבק' חופשי עם שימוש, עם רישיון,
מאיר שטרית: מאיפה שהם יכולים.
יוסי אפשטיין: הם יכולים היום כמעט בכל דבר.
יוסי אפשטיין: הם רשומים בפייסבוק, רשומים בכל מקום, גם אם הם בני פחות מ-13.
מאיר שטרית: אז ממילא מה שאתה אומר כל התביעות האלה לא מרתיעות אותם בכל מקרה.
יוסי אפשטיין: את התלמידים אולי לא, אבל זה מרתיע את משרד החינוך כמשרד, כי אנחנו עדיין באש נמוכה נתבעים על זה שיש הפרת זכויות של תלמידים או של מורים, באתרים של בתי ספר שונים שלא בהכרח באופן ישיר יש לנו קשר אליהם.
יוסי אפשטיין: ובסופו של דבר אנחנו צריכים להתמודד למה לקחנו שורה משיר זה, למה לקחנו מתכון מספר כזה, והכל לרווחת תלמידי ישראל.
יוסי אפשטיין: אז צריך לקחת בחשבון את הפרקטיקה הזאת האם היא גם ישימה, לא רק מבחינת הרציונל אולי המבורך שלה,
מאיר שטרית: איך זה עובד בעולם?
מאיר שטרית: למה באמריקה גם, שם יודעים כל תמונה מי המקור שלה?
מאיר שטרית: תשמע, בסדר, יכולים להיות תביעות, SO?
מאיר שטרית: אז יהיו תביעות.
מאיר שטרית: אנשים ילכו לבתי משפט, יחכו שנתיים עד שיהיה פסק דין, כן השתמשו, לא השתמשו, תוכיח שהשתמשנו.
מאיר שטרית: תשמע, אין לזה סוף.
מאיר שטרית: אם הגישה היא פרופר רק משפטית ואומרים אנחנו,
יוסי אפשטיין: לא, זה לא גישה משפטית.
יוסי אפשטיין: אני רק אומר שהמדינה אם היא רוצה להעלות את זה, אני חושב, סבור, שהיא צריכה לדעת שהזכויות באמת על התמונות שהיא מעלה – הן שלה.
מאיר שטרית: קודם כל אני מדבר על דברים ששייכים למדינה.
מאיר שטרית: החומרים הכתובים של משרדי הממשלה זה של המדינה.
מאיר שטרית: מה זה גנזך ממשלתי, זה הכל מדינה.
מאיר שטרית: לשכת העיתונות הממשלתית זה מדינה.
מאיר שטרית: לשכת הפרסום הממשלתית זו מדינה.
יוסי אפשטיין: כן, אבל אם למשל פרילנסר עשה חוזה צילום עם המדינה ובדרך כלל פרילנסר הזכויות הן שלו, להבדיל מאם היא עובד מדינה.
יוסי אפשטיין: ואם הוא לא הסכים אחרת שהזכויות הן של המדינה, בוודאי כשהוא הסכים שהזכויות תשארנה שלו, אז למרות שהוא צילם את זה לטובת המדינה, יכול להיות שהמדינה יש לה יכולת שימוש בתמונות, אבל לא בהכרח זכויות.
מאיר שטרית: כן, אבל אין לזה סוף.
דלית קן-דרור: אם אני יכולה רק לדייק בדברים שאמרת, עד ששונה החוק, עד שנכנס לתוקף החוק החדש במאי 2008, ברירת המחדל הייתה, זה שאם לא נכתב אחרת בהסכם, התמונות הן של מי שהזמין אותן, לא של מי שצילם אותן.
דלית קן-דרור: החוק החדש הפך את ברירת המחדל ובאמת בחוק החדש זה לפי ברירת המחדל החדשה.
דלית קן-דרור: מה שאנחנו מציעים זה שברגע שאתם יודעים שיש זכויות יוצרים של המדינה על התמונות, רק אז להנגיש אותן תחת רישיונות שימוש.
דלית קן-דרור: על תמונות שיש ספק, אז אנחנו לא מדברים בכלל.
דלית קן-דרור: אותן אנחנו לא מבקשים, אם יש ספק.
דלית קן-דרור: אבל היום ברישיונות החדשים שנעשים עם פרילנסרים, רצוי להוסיף סעיף שהתמונות שייכות ל-
יוסי אפשטיין: אני מסכים.
יוסי אפשטיין: אבל זו תהיה החלטה של מדיניות עקרונית שההצעה מתקבלת, אז אין בעיה להוסיף את הסעיף הזה.
דלית קן-דרור: לא, לא, לא.
יוסי אפשטיין: אני לא רואה סיבה שלא להוסיף אם זה החלטה של מדיניות.
יוסי אפשטיין: אנחנו כמשרד רוצים רק להחריג את ספרי הלימוד, ששם יש בעיה ספציפית.
מאיר שטרית: לי אין בעיה עם ספרי לימוד, זה לא.
מאיר שטרית: הבעיה היא לא ספרי לימוד, ספרי לימוד אמרתי זה טיפול אחר לגמרי.
יוסי אפשטיין: אני יודע.
יוסי אפשטיין: אני  מסכים.
מאיר שטרית: אני מדבר כרגע רק על החומרים האחרים שלמדינה לדעתי יש לה אינטרס שהם יפורסמו, שיעלו, הרי אין בזה איסור.
מאיר שטרית: חברים תראו, אני מציע לעשות עוד פעם אחת, ואני אומר גם לגנזך הממשלתי.
מאיר שטרית: תבדקו באמת את האפשרות לפתוח את זה.
מאיר שטרית: להגיד – אין זכויות יוצרים, תשמשו בזה למה שאתם רוצים, והחומרים פתוחים וגלויים לציבור, תשתמשו חופשי.
מאיר שטרית: אין סיבה לא לשנות את הרישיון שם.
אפרים ז'יטלני: אנחנו בעד זה וחלק גדול מהתמונות שבאתרים שלנו אפשר להוריד אותן.
מאיר שטרית: אבל זה לא כתוב.
תומר אשור: ואי אפשר להוריד.
אפרים ז'יטלני: את זה אני לא יודע.
מאיר שטרית: זה מה שהם אומרים.
אפרים ז'יטלני: הרזולוציה לא טובה.
מאיר שטרית: לא, לא הרזולוציה.
תומר אשור: לא, לא.
תומר אשור: אתם לא אומרים במפורש שמותר להוריד, אז למרות שהצגתם – אסור להוריד.
תומר אשור: זה לא הופך להיות הפקר.
אפרים ז'יטלני: בכל אופן אני יודע גם ממה ששוחחתי עם גנז המדינה, שהאינטרס שלנו הוא כן להעלות ולפרסם את החומר, אלא אם זה חומר ...
תומר אשור: אז אני אשמח מחר להגיע לגנזך המדינה להסביר להם מה צריך לעשות.