GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים רמון: לקחת ילדים מבתי ספר יסודיים, אפילו לא תיכוניים, ולהתחיל לתת להם להתעסק עם רובוטיקה, זה דבר מאד אטרקטיבי, זה דבר שמושך אותם לעולם הטכנולוגי.
חיים רמון: אנחנו רואים את זה, אנחנו רואים בתחרויות המאד מבורכות שקיימות, שהן יוצרות אינסנטיב מאד גדול לצעירים ללכת מכיוון הרובוטיקה, אחר כך להמשיך בכלל לכיוונים הטכנולוגיים.
חיים רמון: ולכן אנחנו רואים בזה חשיבות גדולה, כי הבעיה שלנו היום זה שאין מצאי של צעירים שבכלל מגיע אחר כך ללימודי ההנדסה.
חיים רמון: ונושא הרלבנטיות הוא עוד יותר גבוה.
חיים רמון: המאפיין את הרובוטיקה בעיניים שלנו זה שזה מקצוע מולטי דיסציפלינארי, מקצוע שמתעסק עם מערכות רב סנסוריות, מערכות שיודעות לטפל בהיבטים שונים.
חיים רמון: הוזכר פה מכאניקה ואלקטרוניקה ואופטיקה, וכך הלאה וכך הלאה.
חיים רמון: ומי שמנסה לנתח את התעשייה הישראלית ואיפה התעשייה הישראלית הצליחה לאורך השנים, היא בדיוק הצליחה במקומות האלה, במערכות היותר גדולות, היותר מסובכות, היותר מורכבות.
חיים רמון: הרובוטיקה היא אמצעי לחינוך מולטי דיסציפלינארי, אם גם בסוף לא בדיוק יעסקו ברובוטיקה.
חיים רמון: לכן אני חושב שבראייה הזאת, אנחנו חייבים לקדם בכל מה שקשור בנושא הרובוטיקה, בעולם של ההכשרה של הצעירים והכשרת המהנדסים.
חיים רמון: אני חושב שצריך להחדיר לימודי רובוטיקה דרך כל מיני אמצעים מוחשיים בבתי הספר היסודיים, וזה דבר שצריך להיעשות.
חיים רמון: תוכניות לרחוב מסוג פירסט וכך הלאה.
חיים רמון: התחרויות שנעשות אני חושב שיש בהן עידוד גדול מאד.
חיים רמון: אני חושב שחיזוק המחקר האקדמי, אבל גם חיזוק ההוראה האקדמית, לא רק המחקר, כי בסוף אנחנו גם רוצים שהמהנדסים שלומדים ייצאו עם מיומנויות ועם בשלות כבר בתחום הזה.
חיים רמון: אנחנו בתעשייה נברך שהדברים האלה ייעשו.
מאיר שטרית: הדובר הבא זה אביהו בן נון, ואחריו פרופסור גל קמינקא, אני אומר לכם כדי להתארגן.
אביהו בן נון: טוב, אני שמח על ההערות שהעירו פה האנשים שמכירים את הפרויקט שלנו, אבל בכל זאת אני אגיד כמה מילים.
אביהו בן נון: הפרויקט הוא כבר בארץ 6 שנים, כאשר הוא נוצר כתוצאה ממפגש מקרי ביני לבין הממציא, שהוא גם הממציא של הסגוואי,
מאיר שטרית: זיכרונו לברכה.
אביהו בן נון: לא, לא, לא.
מאיר שטרית: זה לא הוא נפטר, לא הוא נפל מהצוק?
אביהו בן נון: לא, מי שקנה אותם.
אביהו בן נון: לא, לא.
אביהו בן נון: היה מנהל חברה באנגליה שקנתה את הסגוואי.
מאיר שטרית: אוקי, אז שייבדל לחיים ארוכים.
אביהו בן נון: בחור שממש אתה פוגש אותו לשעה ואתה כולך נלהב.
אביהו בן נון: יש לו חברה של 300 מהנדסים שעוסקים רק בפיתוח של כל מיני אמצעים, ובמיוחד הוא עוסק דרך אגב באמצעים רפואיים.
אביהו בן נון: הוא קיבל את הפרס הראשון שלו כבר לפני 20 שנה, בפיתוח מערכת דיאליזה ביתית.
אביהו בן נון: בכל אופן, הפרויקט הזה בא בעצם בארצות הברית כמענה לבעיה של חוסר במהנדסים, ושל הנוער שהתרכז ואהב יותר את הספורט למינהו, אם זה כדור בסיס או כדורגל או משהו כזה, או איידולס של אלה שמופיעים בטלוויזיה, אם זה זמרים או דברים אחרים.
אביהו בן נון: הוא אמר אנחנו יכולים להפוך את הטכנולוגיה למשהו שהנוער יחוש בזמן מוקדם, וילך לכיוון הלימוד של טכנולוגיה, במקום ללמוד דברים אחרים.
אביהו בן נון: והם כבר פועלים 17 שנה.
אביהו בן נון: יש להם מחקרים מדויקים וסטטיסטיקות.
אביהו בן נון: לנו עוד אין.
אביהו בן נון: אנחנו בכל אופן התחלנו לפני 6 שנים בפרויקט הזה, שבו נעשה בעצם מה שנאמר פה על ידי חלק מהדוברים.
אביהו בן נון: דבר ראשון זה תחרות.
אביהו בן נון: התחרות כמובן אין לה שום מטרה להגיע לאיזה שהם הישגים תחרותיים, למעט משיכת המשתתפים וכל אלה שסביבם.
אביהו בן נון: כל הרובוטיקה זה רק האמצעי, המטרה היא שילמדו טכנולוגיה.
אביהו בן נון: כאן אנחנו נתקלים בבעיה שיצא לי גם להיות במשרד החינוך, שאין לנו בארץ כיתות ללימוד טכנולוגיה, וזה נכון לא רק לרובוטים.
אביהו בן נון: זה נכון למהנדסים בכל התחומים, ללימודי פיזיקה, ללימודי מדעים, ובצבא אני לא יודע אם הם מתכוונים פה לדבר נציגי הצבא, אבל בצה"ל היום יש חוסר אדיר בטכנאים ובהנדסיים ומהנדסים.
אביהו בן נון: והיום הצבא עושה פעולות של משרד החינוך.
אביהו בן נון: לחיל האוויר יש 20 בתי ספר שהוא מלמד שם טכנולוגיה ומכין אותם לצבא, כי אחרת לא יהיה מי שיתחזק את הטנקים, וכמובן את המטוסים.
אביהו בן נון: והטכנולוגיה רק קופצת ועולה, ואם היום אתה מדבר על מוסכים של רכב, והם צריכים לטפל ברכבים שיש בהם יכולת מחשוב יותר ממה שהיה על האפולו על הירח, עם מי אתה תעשה את זה?
אביהו בן נון: אף אחד לא לומד טכנולוגיה כזאת בבתי הספר.
אביהו בן נון: וכולם מסכימים איתי בתעשיות והכל, ודרך אגב, ה'פירסט' הזה פועל ללא שום, ...
אביהו בן נון: שנה שעברה לא הייתה שום תרומה של הממשלה או של משרד החינוך, על אף שהייתה הבטחה באחת מהשרות הקודמות, ואנחנו בסוף היינו צריכים למצוא איזה מקורות אחרים.
אביהו בן נון: יש התנדבות או ספונסריות של התעשייה כולה, של הקרנות השונות שעוסקות בחינוך, ובשנה שעברה היה לנו כ-150 צוותים, בתי ספר בשלוש רמות.
אביהו בן נון: בשנה שעברה זה היה רק שתי רמות, אחת כיתת ו' ז', והאחרת יא'-יב' ואנחנו הוצאנו על הפרויקט הזה כ-1.2 מיליון דולר, שקיבלנו מכל הקרנות והתעשיות.
אביהו בן נון: הכי יפה זה אלה תעשיות שאנחנו מקשרים אותן עם בית הספר עם הצוות, והם נשארים לאורך זמן והם מסייעים להם גם בכל מיני פעילויות מכאניות כאלה ואחרות.
אביהו בן נון: לראות את הילדים האלה זה שווה את הכל, ואני מזמין את כולם לתחרות הקרובה שהיא תהיה במרץ בהיכל הספורט, ב-12-13 למרץ, שם ייקבע מי נוסע לארצות הברית, איזה קבוצות.
אביהו בן נון: יש לנו כפי שאמרתי השנה כבר, רק בשבוע שעבר עשינו תחרויות של בתי ספר יסודיים, כיתות א'-ג' שזו פעם ראשונה.
אביהו בן נון: חשבנו שנתחיל כפיילוט עם 20, באו לנו 70.
אביהו בן נון: 70 קבוצות של ילדים בני 6-7, והם היו צריכים ללמוד על גוף האדם ולבנות רובוטים לסייע לרפואה.
אביהו בן נון: ואתה שומע את הילדים האלה בגיל 6-7 מסבירים לך, ומציגים לך.
אביהו בן נון: עכשיו, אחד הדברים החשובים בפרויקט הזה זה קודם זה אמריקאי.
אביהו בן נון: הכל כתוב הכל מפורט, הכל על המילימטר, לוחות זמנים, מידות, ביצועים, עם שופטים שמגיעים מארצות הברית ויש לנו קבוצה של מתנדבים בארץ.
אביהו בן נון: יש לנו מעל 100 מתנדבים שהם שופטים וספונסרים ומנחים.
אביהו בן נון: אבל אחד הדברים החשובים זה הערכים שעליהם הם נבחנים ומקבלים גם תעודות הצטיינות.
אביהו בן נון: והערכים זה יצירתיות, דיוק, עבודת צוות, מה שהם קוראים קומפיטיישן.
אביהו בן נון: אתה נלחם שלושה רובוטים מול שלושה רובוטים במשחק, אז יכול להיות שאלה שאיתך עכשיו אחר כך יילחמו נגדך.
אביהו בן נון: יש פה אסטרטגיה וטקטיקה.
מאיר שטרית: כמו בפוליטיקה.
אביהו בן נון: ולראות אותם עובדים.
אביהו בן נון: אני באמת מזמין את כל מי שיושב פה לבוא ולראות את התחרויות האלה.
אביהו בן נון: אחרי התחרות הזאת אתם, מצפה לכם.
מאיר שטרית: תשלח לנו הזמנה ואני באמת שמח שאתה נוכח פה ונמצא בדיון הזה.
מאיר שטרית: יצא לי פשוט לפגוש אותו יחד עם דין קיימן האיש שיזם את העניין הזה, ולראות את ה-, באמת התלהבתי אני מודה, מתפיסת העולם שלו ומהדרך שבה הוא הצליח במה שהוא אמר, אז במפגש בינינו הוא  אמר דבר מעניין.
מאיר שטרית: הוא אמר שהרעיון שלו הוא לגרום לכך שצעירים ששואלים אותם מה אתם רוצים להיות – אתם רוצים להיות שחקנים, רוצים להיות מפורסמים, רוצים להיות בטלוויזיה, זה מה שצעירים רוצים להיות.
מאיר שטרית: הוא אמר אני רוצה להביא איזה שהוא אלמנט שצעירים ירצו להיות מדענים של רובוטים, שיתחרו על זה, שילחמו להיות שם, כי זה יפרסם אותם הכי חזק.
מאיר שטרית: ולכן הוא יזם את הרעיון, את התחרות הבינלאומית הזאת בארצות הברית, ובאמת עובדת שם התחרויות, ואם אני זוכר נכון הוא אמר שמשתתפים אצלו בתחרות הסופית, הקהל שבא לשם מדובר על עשרות רבות של אלפים שבאים שהוא לא מצליח להשיג אצטדיון, או מקום מספיק גדול כדי להכניס את כל הקהל שרוצה להיכנס לזה.
אביהו בן נון: עד היום עשו את זה בג'ורג'יה טק, שזה האוניברסיטה באטלנטה, ב-72,000 מקומות.
אביהו בן נון: ואתה רואה שם דגלי ישראל וזה יוצא מן הכלל.
רחל אדטו: אתה יודע, מה שנשמע כל הזמן מאיר, כפועל יוצא מכל מה שנאמר זה מאיפה מתחילים את זה.
רחל אדטו: כלומר, הדבר הכי מרכזי בכל הדיון, מעבר למטרות הסופיות שלכם שאתם רוצים להניע את התהליך ברמה חקיקתית וכדומה, זה חוזר לנקודת ההתחלה איך מניעים את הצעירים לשנות כיוון וללכת לכיוון הטכנולוגי.
רחל אדטו: אצל סטף ורטהיימר זה היה האני מאמין שלו, להוציא את כולם להיות מהנדסים, ולהפוך אותם לאנשי טכנולוגיה.
רחל אדטו: זה האני מאמין שלו שליווה אותו ואת הדרך החינוכית שלו וההשקעה החינוכית שלו.
רחל אדטו: וזה חוזר על עצמו שוב פעם, כשאנחנו מדברים על הדברים המדהימים האלה, איך מניעים את הצעירים ללכת לשנות כיוון ולדעת שזה העתיד, ושם,
אביהו בן נון: אם אתה חושף בפניהם את הטכנולוגיות, אתה שם אותם בתחרות,
מאיר שטרית: לגרות אותם.
אביהו בן נון: אז הם פתאום רואים שהם מסוגלים לעשות את זה בעצמם.
מאיר שטרית: צריך לגרות אותם, בהחלט.
אביהו בן נון: וזה דבר שעובד בצורה בלתי רגילה, על אף שהתחרות עצמה היא לא חשובה.
אביהו בן נון: מה שחשוב זה עם מה הם מגיעים בסוף התחרות ולא רק להם, זו שכבה שלמה, זה הורים, זה מורים, זה מנהלי בתי הספר, כולל ראשי מקומות, אם זה ראשי ערים או ראשי מועצות, שהם באים ומשתתפים עם הילדים בגלל ההתלהבות של כל הסביבה.
מאיר שטרית: הדובר הבא כאמור זה פרופסור גל קמינקא, ראש המעבדה לרובוטיקה באוניברסיטת בר אילן.
מאיר שטרית: הפעם אני מפעיל שעון, שגם יצפצף בתום שלוש הדקות.
מאיר שטרית: רובוטיקה.
מאיר שטרית: הוא יצפצף בסגנון הבלוז שתדעו.
גל קמינקא: שלום, אני מהמחלקה למדעי המחשב בבר אילן.
גל קמינקא: אני רוצה מאד קודם כל לברך את פרופסור שילר ואת האחרים שיזמו את הדיון הזה, תודה רבה לכם.
גל קמינקא: אני חושב שזה דיון מאד חשוב.
גל קמינקא: אני רוצה להצטרף מאד בקצרה לדברים שנאמרו.
גל קמינקא: כל הדברים שנאמרו כאן עד עכשיו כולם טובים ונכונים.
גל קמינקא: אני מזהה, כיוון שהזמן שלי קצר, לא הכנתי מצגת, אני אגיד מאד בקצרה כמה כשלי שוק, או כמה מקומות שבהם אני חושב שהדברים הם תקועים.
גל קמינקא: הנושא של החינוך לדור הצעיר, יש המון פעילות ושם הבעיה העיקרית היא תקציבים, אם במשרד החינוך, משרד המדע, אני לא יודע איזה משרדים יכולים להיות מעורבים בפעילות לצעירים, ומדברים עד גיל הצבא, וזו פעילות אחת שבה יש הרבה מאד מה לעשות אם רק יינתן הכסף.
גל קמינקא: יש לנו בעיה אחרת, ושם זה לא בעיה כספית, וזה בעצם שלמרות ההצלחות האדירות שלנו בגילאי התיכון, החברה שעושים את זה הולכים אחר כך לצבא והפעם הבאה שהם רואים רובוט זה בשלהי התואר הראשון שלהם ובעיקר בתואר השני והשלישי.
גל קמינקא: ואותו פער של מהנדסים שמדברים עליו שלא מגיע לתעשיות, שחיים רוסו דיבר עליו וכו', זו בדיוק הבעיה שהתואר הראשון מעט מאד נוגעים ברובוטים אם בכלל.
גל קמינקא: יש מעט מאד מקומות – בבר אילן, בבן גוריון, בטכניון, מקומות שבהם נוגעים ברובוטים.
גל קמינקא: ברוב המקומות האלה זה מדובר גם כן בקבוצות מאד קטנות של פרויקטים, ולא באמת בקורסים מאסיביים, וזה דבר שדורש השקעה מסוג אחד, שם אנחנו תקועים.
גל קמינקא: לדוגמא, כל נושא התחרויות הוא תקף כולו, אבל כמעט כל התחרויות מחוץ לרובוקאפ, הם כולם עד גילאי תיכון.
גל קמינקא: יש רק תחרות אחת שמיועדת לתואר ראשון ומעלה, ולא מתוחזקת היום בכלל ברמה הממשלתית או ברמה של תרומות.
גל קמינקא: הדבר השני שאני חושב שאני מזהה מתוך הדיון זה הנושא של תמיכה במעבר מהאקדמיה לתעשייה.
גל קמינקא: המצגת שפרופסור אידן העבירה היא מייצגת מצב אמיתי.
גל קמינקא: אנחנו מובילים בעולם בתחום האקדמיה, בתחומים ספציפיים באקדמיה.
גל קמינקא: אנחנו מתקשים בהעברה של זה ובמינוף של זה לטכנולוגיות.
גל קמינקא: חברת מיטרוניקס היא חברה מאד מאד בשלה, אני לא יודע כמה מגנטונים אתם פעילים בהם, אבל זה בדיוק התהליכים שקיימים היום בשביל להעביר מידע שקיים באקדמיה לתוך התעשייה.
גל קמינקא: אני חושב ששינוי באמת של חוק ההשקעות, כדי לאפשר בתוכנית 'נופר' שהיא תוכנית שמאפשרת השקעות בדיוק באזורים שבהם הסיכון הוא גבוה, אבל ההשקעה הלאומית היא חשובה, זה דבר שמאד יכול לתרום.
גל קמינקא: מכון לאומי ודברים מהסוג הזה הם כולם דברים שיכולים מאד לעזור, אבל זה המתודה.
גל קמינקא: הבעיה העיקרית היא בעידוד גורמי ההשקעה, לקחת על עצמם את הסיכונים שבחלק מהמקרים נראים מאד גבוהים כשעוברים מהאקדמיה לתעשייה.
גל קמינקא: בתחומים מסוימים הדברים האלה חשובים.
גל קמינקא: נושא אחרון זה הנושא של תקינה.
גל קמינקא: יש תקינה בתחומים מסוימים, ברובוטיקה הצבאית קיים תקן בשם ג'אוס.
גל קמינקא: התקן הזה היום הוא חובה בארצות הברית והתקינה הזאת, מי שאוהב אותה,
מאיר שטרית: מה מפריע לאמץ את תקן הזה?
גל קמינקא: פשוט שמשרד התקנים הישראלי יאמץ אותו, שמשרדי הממשלה השונים במפ"ט היום, במשרד הביטחון, מנסים עד כמה שאפשר להשתמש בתקן הזה ולדרוש אותו.
מאיר שטרית: מה מפריע לאמץ את התקן?
מאיר שטרית: רוצים להמציא תקן חדש בארץ?
גל קמינקא: לא, אני חושב שחוסר מודעות.
גל קמינקא: יש רק חברה אחת שיש לה נציגות בתקן הזה, זה חברת קוגניטים, זו חברה סטארטפ, והיא היחידה שיש לה נציגות ישראלית בתקן הזה, אבל זה לא שהם לא רוצים עוד.
גל קמינקא: הם בשמחה אני בטוח יקלטו עוד.
גל קמינקא: תודה רבה.
מאיר שטרית: אוקי, תודה רבה לך.
מאיר שטרית: הדובר הבא זה סטפן הודיס מאלביט, רובוט אישי וחייל.
מאיר שטרית: הוא יצא לרגע.
מאיר שטרית: אז הדובר הבא זה אודי פלס, 'פרנדלי רובוטיקס', מכסח דשא רובוטי.
מאיר שטרית: אחריו יוסי וולף 'מרובוטים'.
אודי פלס: אני אשתתף במיקרופון שלך כדי להראות שלפחות בתעשייה יש שיתוף פעולה.
אודי פלס: אני חושב שאני אתכנס להרבה פחות משלוש דקות, כי יש לי שקף אחד בלבד.
אודי פלס: אחרי כל הדוברים המכובדים שלפני אני חושב שמה שאני יכול לתרום זה לספר אולי סיפור קטן של חברה יחסית לא גדולה.
אודי פלס: אנחנו עושים רובוטים לכיסוח דשא והמוצר האדום שנמצא פה במרכז זה אחד הדגמים שלנו.
אודי פלס: החברה הוקמה לפני 15 שנה על ידי שני יזמים שאני אחד מהם.
אודי פלס: כמו סטארטאפ קלאסי, התחלנו בדירה קטנה, שני אנשים, שעבדו 16, 18 שעות ביממה.
אודי פלס: קיבלנו אגב מימון מדען בסדר גודל של 600,000 דולר שהיו מאד משמעותיים בשנתיים שלוש הראשונות של החברה.
אודי פלס: יצאנו לשוק עם המוצר הלא נכון, נכשלנו בגדול, קיפלנו את הזנב, חזרנו, עבדנו עוד שנתיים.
אודי פלס: אני אחסוך את כל הסיפור הזה, אבל גם לנו זה קרה.
אודי פלס: בכל אופן החברה 15 שנה יותר מאוחר היא חברה עצמאית, רווחית וצומחת.
אודי פלס: מוכרת בערך 40 מיליון שקל.
אודי פלס: סדר גודל 12,000 יחידות בשנת 2010.
אודי פלס: שווקים – גם אנחנו בערך 98% ייצוא כמו מיטרוניקס, שניים בעולם בקטגוריה שלנו.
אודי פלס: בערך 12,000 יחידות, כולן מיועדות אגב לגינות פרטיות.
אודי פלס: אנשים שרוצים לעשות דברים יותר טובים מאשר לדחוף את המכסחת דשא שלהם בסוף השבוע.
אודי פלס: החברה מעסיקה בערך 50 עובדים ורוכשת חלקים - אלקטרוניקה, פלסטיקה ואחרים מלפחות 50 מפעלים אחרים בישראל.
אודי פלס: אני מצטרף להמלצות שנאמרו פה לפני לגבי מה צריך לעשות.
אודי פלס: בסך הכל אני חושב שהאווירה בישראל, ככל שאני יכול לשפוט, היא סבירה.
אודי פלס: החברה קיבלה תמיכה סבירה כשהיא ביקשה אותה, הצליחה להתרומם על רגליה, ואני חושב שאם אנחנו נמנף את הרובוטיקה, אנחנו רק נצא מזה נשכרים כולנו.
מאיר שטרית: מה עשיתם לא בסדר בשלב הראשון?
אודי פלס: מה עשינו לא בסדר?
מאיר שטרית: כן, אמרת התחלת בדגם הלא נכון.
מאיר שטרית: מה לא היה נכון?
אודי פלס: כמעט כל טעות אפשרית.
אודי פלס: יקר מדי, גדול מדי, כבד מדי.
אודי פלס: התברבר בניווט כשהגינה הייתה מסובכת.
מאיר שטרית: הדובר הבא יוסי וולף 'מרובוטים' ואחריו סטפן הודיס.
מאיר שטרית: 'רובוטים' זה חיישן תלת ממדי.
יוסי וולף: כן, שלום חברים.
יוסי וולף: אני בעברי פיתחתי כמה שנים רובוט צבאי לאיסוף מודיעין, ובעופרת יצוקה, כשקיבלנו מכתבים מחיילים שזה הציל את החיים שלהם, אז החלטתי להקים את 'רובוטים'.
יוסי וולף: היום אנחנו עסוקים בעיקר במה שנקרא תפיסה של הרובוט את הסביבה שלו.
יוסי וולף: זה אולי המפתח המרכזי למימוש פעולות אוטונומיות של הרובוט.
יוסי וולף: היכולת להבין מרחק לכל נקודה, היכולת לתפוס את הסביבה, היכולת לבנות מסלול אוטומטי.
יוסי וולף: הסנסור הזה שאתם רואים פה, אני אלווה את זה בסרטון קצר ברשותכם, הסנסור הזה מאפשר למעשה לכל רובוט להפוך להיות רובוט יותר חכם.
יוסי וולף: אנחנו קוראים לזה לאפשר למפעיל של הרובוט להשקיע את מינימום המאמצים הנדרשים להפעלה של הרובוט, תוך קבלת מקסימום האינפורמציה חזרה.
יוסי וולף: בתוך הסנסור הקטן הזה יש יותר כוח עיבוד מאשר יש ברוב המחשבים הסטנדרטיים שאנחנו מכירים.
יוסי וולף: יש פה 5 מצלמות, הסנסור מבין אוטומטית מרחק לכל נקודה.
יוסי וולף: מוציא סגמנטים מהתמונה, בונה תמונה תלת ממדית, סורק את הסביבה שלו עם חמישה ערוצי וידיאו בו זמנית בזמן אמת.
יוסי וולף: בונה את כל זה לתמונה אחת מרחבית, בונה איזו שהיא מפת על, וברגע שיש לך את המידע הזה, מה שאנחנו עושים באופן כל כך טבעי עם העיניים שלו והמוח, אנחנו בעצם מחקים את הפעולה הזאת בתוך הסנסור ועל גבי הנתונים האלה אפשר להוציא גודל של כל אובייקט, שזו אינפורמציה מאד חשובה, מרחק לכל נקודה ובלחיצה ארוכה אפשר לבנות מסלול באופן אוטומטי, בלי שימוש בג'ויסטיקים.
יוסי וולף: אתה לוחץ על נקודה – הרובוט נוסע לשם, מחכה לפקודה הבאה, וכל זה קורה בזמן אמת.
יוסי וולף: אנחנו כולנו עובדים עם חברות מובילות בעולם בתחום הזה.
יוסי וולף: רוב החברות מתעסקות בפלטפורמה עצמה, אנחנו מתעסקים בשכל שמפעיל את הפלטפורמה.
יוסי וולף: מה שהמפעיל רואה בצד השני זה תמונת וידיאו מאד אינטואיטיבית.
יוסי וולף: אתם רואים את האזור הירוק למטה, זה האזור הנקי שבו הרובוט יכול לעבור.
יוסי וולף: אתם רואים באופן אוטומטי שאנחנו מזהים מכשולים.
יוסי וולף: אתם רואים שאנחנו מזהים את המרחק לכל נקודה, ועל גבי כל הנתונים האלה למעשה זה מאפשר הפעלה סמי אוטונומית של הרובוט, מה שאנחנו מאמינים שזה יהיה הטריגר לפרישה רחבה של רובוטים לתחום של ביטחון, לתעשייה ולכל התחומים שדוברו פה.
יוסי וולף: אתם רואים שזה נורא פשוט, כל ההפעלה שלו קורית בלחיצה.
יוסי וולף: זה הרבה מאד אלגוריתמיקה, הרבה מאד עיבוד תמונה.
יוסי וולף: אתם רואים, אנחנו לוחצים על נקודה, אנחנו נועלים אותה, זה כמו עוגן, והרובוט פשוט נוסע לשם, יודע לעקוף מכשולים בדרך.
יוסי וולף: ולמעשה הסנסור הזה כל ייעודו הוא להפוך את הרובוטיקה למשהו הרבה יותר אינטואיטיבי, הרבה יותר מהיר, הרבה יותר פשוט.
יוסי וולף: זהו פחות או יותר.
יוסי וולף: תודה רבה לכם.
מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך שאחד הדברים שהעלה ביל גייטס באותו מאמר שאני מדבר עליו, הרובוט לכל בית, אחד הקשיים הגדולים ביותר שהוא צפה זה חוסר היכולת של רובוט לראות בו זמנית מכשולים שונים ולעבד את האינפורמציה ולהחזיר במהירות, כי איך שהוא אומר למשל – אם הרובוט הולך לכיוון תהום, עד שהוא יקבל חזרה את האינפורמציה שהוא מגיע לתהום הוא כבר ייפול לתוך התהום, והוא העלה אז את האופציה שיש את מה שהוא קרה לזה CCR, שהוא מדבר בו זמנית, זה מדובר מבחינתו כמו שהוא הגדיר את זה, על בו זמניות תוך זמן ניתן, שאתה יכול בו בזמן לתפוס את כל האלמנטים.
יוסי וולף: זה מה שזה עושה.
מאיר שטרית: אז אתם פרשתם את זה.
מאיר שטרית: עכשיו אני אציע סטראטאפ, הרי יש מערכות שמנסות לנהוג אותנו ברכב, שלא נעשה התנגשויות, מובילייז וכן הלאה.
מאיר שטרית: זה יכול להחליף אותו בקלי קלות.
יוסי וולף: הם כבר בוחנים את זה.
מאיר שטרית: אנחנו חוזרים כעת לסטפן הודיס מאלביט, רובוט אישי לחייל.
מאיר שטרית: אחריו ידבר אהוד דינרמן מ-DDF.
מאיר שטרית: ניתן לסגנית המדען הראשי לדבר מיד אחרי מר סטפן הודיס.
סטפן הודיס: שלום לכם.
סטפן הודיס: אני מנהל רובוטיקה זעירה באלביט, ובאתי לתת לכם שתי דקות, שלוש דקות.
סטפן הודיס: דבר ראשון, אלביט מאמינה בעידוד הנוער להיכנס לתחום, ואנחנו תומכים בקבוצות רובוטיות, פה אתם רואים קבוצת פירסט שהייתה ביום ראשון בתחרות וביקרו באלביט לראות מה זה רובוטיקה.
סטפן הודיס: אנחנו תומכים גם בקבוצות אחרות, כפר גנים נתמכת על ידי אלביט בתחרויות רובוטיות.
סטפן הודיס: אנחנו בחלק של האלביט, אנמן סיסטמס, ואנחנו מנסים להביא את העתיד לעכשיו.
סטפן הודיס: אנחנו 20 שנה בתחום.
סטפן הודיס: התחלנו מהתחום של המל"טים, ואנחנו נמצאים בנוכחות חזקה ברמה העולמית, וגם אצלנו בבית אנחנו שולטים בתחום של המל"טים, שזה בעצם רובוט לכל דבר, ויש לו יכולות אוטונומיות, והתחלנו מהקטע הזה של המל"טים כי אולי זה הכי נדרש היה, והשוק היה הכי בשל לו, וזה הכי קל לממש בו אוטונומיה.
סטפן הודיס: קצת יותר קשה לממש אוטונומיה ברכבים של שטח הים.
סטפן הודיס: אנחנו נמצאים שם, אבל כבר יותר קשה להיות אוטונומיים שם, והכי קשה להיות אוטונומי זה על הקרקע.
סטפן הודיס: הזכרת את הנושא של 'דארפה', אז הרכבים הראשונים בצד שמאל למטה ישתתפו באותו 'דארפה' ראשון, והיינו בין שתי החברות שהגיעו הכי קדימה.
סטפן הודיס: לפני שנה או שנתיים השתתפנו ב'דארפה' של ארבנט צ'לנג, שבו רכב אוטונומי לחלוטין נוהג בתוך עיר עם אנשים, עם תמרורים, עם הכל, והוא צריך להגיע למטרה ונפסלנו בשלב מתקדם בגלל שאנחנו יהודים.
מאיר שטרית: היו כאלה שהגיעו?
סטפן הודיס: סתם, אני  צוחק.
סטפן הודיס: היו כאלה, אנחנו נפסלנו באיזה שהוא שלב מתקדם.
סטפן הודיס: בפינה העליונה הימנית אתם רואים רובוט שהוא זחלי כבר, ממש צבאי.
סטפן הודיס: לפניו יש את הגארדיום שמפטרל על גדרות עזה.
סטפן הודיס: בפינה הימנית יש את ה- וייפר, שזאת משפחה חדשה.
סטפן הודיס: זאת תמונה מלפני שנה, בעצם זו משפחה של שלושה רובוטים בגדלים שונים.
סטפן הודיס: נשאי חייל, והמטרה שלהם להרחיק את החייל מאזור הסכנה, במילה אחת, בהתאם לגודל האפליקציות השונות.
סטפן הודיס: אם זה לזרוק ואם זה לטפס.
סטפן הודיס: פה זה על גב חייל, החייל מסוגל לרוץ איתו וברגע שהוא נתקל וצריך אינפורמציה מתוך הבניין, הוא מוריד אותו מהגב, שולח אותו פנימה.
סטפן הודיס: פה אותו וייפר שאתם רואים אותו פה לפניכם, מסוגל לפתוח את הגלגל שלו לזחלים, פטנט של חברת גליליאו הישראלית,  ועל ידי זה הוא מסוגל לטפס על מדרגות.
סטפן הודיס: באופן כללי, אנחנו  חושבים שכדי לקדם את הרובוטיקה בנוער, מה ששאלתם, קודם כל תשתמשו ביכולת השפעה שלכם על ערוץ הטלוויזיה הממלכתי.
סטפן הודיס: במקום הריאליטי שהוא עושה, אולי תכניסו קצת ריאליטי על רובוטיקה של ילדים.
סטפן הודיס: שיראו איך ילדים מתלהבים ומה הם עושים, ואולי זה ימשוך אחרים לחיקוי שלהם.
סטפן הודיס: מבחינתנו אנחנו משתפים פעולה עם האקדמיה.
סטפן הודיס: יש לנו תוכניות משותפות עם גל קמינקא מבר אילן, אנחנו משתפים עם באר שבע ועם הטכניון ואנחנו נרצה לראות תוכניות מו"פ ברמה לאומית, בדומה ל-'דארפה', בדומה לארצות הברית ובדומה לקוריאה.
סטפן הודיס: ברגע שיהיו כאלה תוכניות שנעשה קונסורציום כמו באירופה להשיג איזו שהיא מטרה, אתה תראה את הרובוטיקה ממריאה.
מאיר שטרית: מה מריץ את התוכניות בארצות הברית?
מאיר שטרית: יש פרס למי שזוכה?
סטפן הודיס: ב'דארפה' יש כספים שמייצרים קונסורציום  ומשקיעים.
סטפן הודיס: את היי רובוט שאני מתחרה בו, מפתחים כל יום משקיעים שם מאות מיליוני דולרים כל שנה.
סטפן הודיס: אנחנו פיתחנו את הדבר הזה ב-10 מיליון דולר.
סטפן הודיס: בושה וחרפה.
סטפן הודיס: צריך תוכניות.
סטפן הודיס: זאת חוצפה.
סטפן הודיס: צריך תוכניות רובוטיות גדולות שכל החברה שיושבים פה ישתפו פעולה למימוש תוכניות.
סטפן הודיס: תראו מה קורה באירופה, 'התוכנית השביעית'.
מאיר שטרית: אני רוצה לומר, לכן שאלתי מה מריץ את האנשים לתחרויות.
מאיר שטרית: מעבר לעניין של כבוד ויוקרה, אני מניח שיש איזה פרסים או משהו בסוף.
מאיר שטרית: לכן השאלה שלי כאילו איך ליזום דבר כזה.
מאיר שטרית: אני רוצה לומר מניסיוני, בהיותי שר התחבורה בשנים 2004-2005, אני ניסיתי לקדם בארץ מה שנקרא סימולאטור לנהיגה, כדי לשנות את לימוד הנהיגה בארץ, ולגרום לכך שאנשים יכולים ללמוד על סימולאטור, לפני שהם יוצאים לשטח.
מאיר שטרית: ומאחר שהסתבר לי שאין סימולאטור לנהיגה ברכב פרטי, יש רק למשאיות מקצועיות, משהו שהיה צרפתי, הוצאתי 'קול קורא' וביקשתי הצעות מכל החברות בארץ, מי שמוכן לפתח עבורנו.
מאיר שטרית: הייתי מוכן לשלם כמה שזה יעלה, סימולאטור, לא משנה מה המחיר.
מאיר שטרית: שיציעו מחיר לסימולאטור שייתן אפשרות לעשות אותו בארץ, ולפתח סימולאטור שאנשים יכולים אכן לנהוג בו, ובאמת ללמוד לנהוג בתנאי מזג אוויר כאלה, ולילה, ויום ותנאי שטח יותר קשים.
מאיר שטרית: בקיצור ללמד נהג, והרעיון שלי היה לשנות את משטר הנהיגה ולקבוע שכל תלמיד נהיגה במקום ללמוד 30 שיעורי נהיגה עם המורה וכל השעון דופק כל שיעור כמה מאות שקלים, יוכל ללמוד 50 או 100 שעות בסימולאטור שזה רבה יותר זול והרבה יותר קל, ואחר כך יעבור ללימוד אצל נהג.
מאיר שטרית: זה היה משפר לדעתי את אמצעי הנהיגה.
מאיר שטרית: לצערי, לא הצלחתי לקבל שום הצעה קונקרטית, כולל לא מהחברות הביטחוניות.
מאיר שטרית: אני הייתי מוכן לשלם את המחיר כמה שזה יעלה, שווה לי.
מאיר שטרית: גם אם זה יעלה מיליון או שני מיליון דולר, הייתי מוכן לשלם את זה.
מאיר שטרית: בינתיים פיתחו בארץ, מישהו הביא איזה סימולאטור, עכשיו ראיתי, ביקרתי בו לפני כמה שבועות באשדוד.
מאיר שטרית: יש שם סימולאטור אחד, ישבתי עליו, ראיתי, ככה.
מאיר שטרית: הוא שווה, אבל לא סוף הדרך.
מאיר שטרית: אפשר לשנות את זה בצורה מהותית ביותר.
מאיר שטרית: אגב, אני אומר את זה לכל המפתחים פה, סימולאטור נהיגה רציני, שמי שיושב בו יש לו תחושה באמת של מכונית ממשית ממש, כמו המשחקים, שיש מכונית ממשית, יכול להיות להיט בעולם.
מאיר שטרית: כל בתי ספר לנהיגה בעולם, כל שרי התחבורה במפגשים שהיינו, אחת הבעיות זה איך מכשירים נהגים להיות יותר טובים.
מאיר שטרית: לנהוג יותר בטוח, יותר מסודר.
מאיר שטרית: אז דבר כזה יכול,
חיים רמון: ברגע שיש לך סימולאטור שעולה לך פי 10 שיעור מאשר בנהיגה, לא יהיה לך סימולאטור.
מאיר שטרית: הוא לא עולה פי 10.
חיים רמון: מה שהיה אז, עד היום בעצם, שאף אחד לא הצליח ליצור סימולאטור לנהיגה, שיכול להתחרות בנהיגה עם מדריך.
מאיר שטרית: הוא לא מתחרה, הוא נוסף.
מאיר שטרית: הרעיון שלי הוא נוסף, לא מתחרה.
חיים רמון: אתה צריך לצורך זה תקציבים, אתה צריך מי שיאשר את זה.
מאיר שטרית: אני יכולתי לאשר, משרד התחבורה.
חיים רמון: אתה יכול ...
חיים רמון: להכריח,
מאיר שטרית: כן, להכריח את הנהגים ללמוד את זה.
מאיר שטרית: אם שיעור אצל מדריך עולה מאות שקלים, שיעור בסימולאטור יעלה 50 ₪. זה לא עולה יותר, מה יש לך – מכשיר, מחובר לחשמל וזה הכל.
מאיר שטרית: הרעיון הוא שאתה מקים בית ספר, עושה 20 סימולאטורים, 20 נהגים יכולים ללמוד בו זמנית.
מאיר שטרית: כל אחד יושב, מתחרה, אמורים לקבל דו"ח איזה שגיאות הוא עשה, מתי נסע, מה לא טוב ומשפר אותו.
מאיר שטרית: אני צריך לספר לך על סימולאטור לטייסים?
מאיר שטרית: כל טייסי הבואינג לומדים עם סימולאטורים.
חיים רמון: טייסים זה מול שעת טיסה זה לא מול שעת נהיגה.
מאיר שטרית: וודאי, וודאי.
מאיר שטרית: אבל הוא הרבה יותר זול כמובן.
מאיר שטרית: טוב, חברים, הדוברת הבאה זו סגנית המדען הראשי של משרד המסחר והתעשייה, לידיה לזנס, בבקשה.
לידיה לזנס: לשכת המדען הראשי, אני מאד שמחה באמת להיות כאן בדיון היום, כי אני פוגשת כמעט את כל התוכניות שהמדען הראשי תמך בהן.
לידיה לזנס: כל הדוגמאות שגם פרופסור שילר הציג ואחרים, כולן כמעט, ואני אומרת את זה במידת  הזהירות, נתמכו על ידי לשכת המדען הראשי.
לידיה לזנס: כאשר פנה אלי רועי וביקש לבדוק ולראות כמה המדען הראשי תומך בתחום הרובוטיקה, מאד התקשיתי, ולכן אני מאד מסכימה עם הדברים של חיים רוסו, שההגדרה היא מאד פרובלמאטית.
לידיה לזנס: היא חוצה את כל ענפי הטכנולוגיה והיא חוצה את כל התחומים או תוכניות המדען הראשי.
לידיה לזנס: אנחנו פוגשים את הרובוטיקה בעולם ה-ICT, בתחום הביו טכנולוגיה, בתחום ה-HLS, בתעשייה המסורתית.
לידיה לזנס: רק בתחום התעשייה המסורתית ב-5 השנים האחרונות, לשכת המדען הראשי תמכה בלמעלה מ-600 מיליון שקלים.
לידיה לזנס: ישנה תמיכה מאד מאד מוגברת בעולם ה-ICT.
לידיה לזנס: אנחנו פוגשים את זה כמובן באלביט, בתעשייה הגדולה, בתעשייה הקטנה, בסטארטאפים.
לידיה לזנס: פוגשים את הפיתוחים בתחום הרובוטיקה גם במוצרים וגם בפיתוח של ידע תשתיתי, בתוכניות מגנט, 'נופר', 'מגנטון', 'מאגדים'.
לידיה לזנס: תוכניות בין לאומיות.