GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר שטרית: אלא בעיקר לעורר את הסקרנות, לתת הזדמנות למדענים צעירים למצוא ביטוי בתחום המדעים ולחפש משהו.
מאיר שטרית: ברור שאצלנו באמת מתגייסים לצה"ל, ואף אחד לא מנתק אף אחד - אחרי גיוסו, אחרי גמר שירותו בצה"ל, לחזור למדע ולחיפוש דברים אחרי, לאו דווקא את הפרויקט שהוא עבד עליו בתיכון.
מאיר שטרית: צריך לזכור שהרמה של הפיתוח לפעמים באמת מדהימה.
מאיר שטרית: מגיעים לפעמים תוצאות מעניינות.
מאיר שטרית: ברור שקשה למכור את זה, גם למדענים אמיתיים, מדענים אשר ב-Full time job, שמפתחים הרבה מאד אמצעים, המדינה פיתחה לצורך העניין הזה חממות טכנולוגיות.
מאיר שטרית: יש בארץ איזה 24 חממות שנועדו לתת בסיס למדענים שיש להם רעיון כלשהו לפתח אותו.
מאיר שטרית: הם נותנים להם את כל הכלים והלוגיסטיקה.
מאיר שטרית: המדען עובד בחממה הטכנולוגית, והוא מצליח להזיז רעיון שהופך ליישומי, אז הוא כמובן בעל הרעיון.
מאיר שטרית: אז החממות האלה פתוחות לכל מי שיש לו עניין.
מאיר שטרית: ברור שתלמיד שגומר תיכון והולך לצבא הוא מנוטרל בתקופת השירות הצבאי.
מאיר שטרית: קשה לראות איך אפשר ליישם את מה שאתה אומר – כשמישהו גומר תיכון הוא הולך לצבא any way, באופן אוטומטי.
חנוך גוטפרוינד: לא, לא, יש סידור.
חנוך גוטפרוינד: יש כל מיני אפשרויות.
גלעד ארדן: לא, בוודאי שהוא הולך לגיוס, אבל הכוונה היא שהפורום בעצם יעזור לקחת את הפרויקטים האלה ולקדם אותם הלאה, גם בלי עזרתו או תמיכתו הישירה של התלמיד.
גלעד ארדן: אני אתן לך דוגמא, וזה דוגמא קצת לא נעימה.
גלעד ארדן: אני פרויקט שאני עשיתי בנוגע לאפשרות של עצירת נזילות גלויות וסמויות במערכות ביתיות.
גלעד ארדן: עד שהוא לא עבר שלוש תערוכות בארץ, ואחרי השלוש תערוכות האלה זכינו במקום ראשון בתחרות של פרס המים בארץ.
גלעד ארדן: ואחר כך נסענו לשטוקהולם, וגם בשטוקהולם בשבוע המים הבינלאומי, גם אז רק עד שחזרנו לארץ, ובארץ היה איזה כנס וזכינו לפרסום בדף הראשון של הג'רוזלם פוסט, רק אז התקשרו אלינו מבריטניה ומקדנה כדי לשאול אם יש בזה איזה שהוא פוטנציאל.
גלעד ארדן: האם באמת כל פרויקט כאן צריך לעבור את כל מסע הייסורים הזה, כדי להגיע באמת לאיזו שהיא אפשרות עסקית או אפשרות קידומית, גם מבחינה מדעית בעתיד?
גלעד ארדן: לא נראה לי.
מאיר שטרית: השאלה היא באמת מי מגלה עניין בתערוכות האלה?
מאיר שטרית: אנשים שיש להם עניין בזה.
מאיר שטרית: גם מדענים ולפעמים אולי גם תעשיינים מתעניינים בתערוכות האלה.
מאיר שטרית: אני לא יכול להעיד שמישהו בא ואמר – אני לוקח את הפרויקט הזה ועושה אותו.
מאיר שטרית: זה תהליך יותר מסובך, כי למצוא מימון, ואתה מדבר על מימון בעצם.
מאיר שטרית: למצוא מימון לביצוע פרויקט, זה עסק מורכב, וזה מה שמחפשים כל היזמים, כל הסטראטאפיסטים, כל החברות, והתחרות היא מאד מאד קשה.
מאיר שטרית: בתלמידי תיכון, יכול להיות שחנוך יכול אולי לדבר על העניין הזה.
מאיר שטרית: אני לא יודע עד כמה התעניינות של אנשי עסקים יש בתחומים האלה של ההמצאות או התחומים שבהם עוסקים תלמידי תיכון.
מאיר שטרית: יש לך איזה ---
חנוך גוטפרוינד: יותר מדי אני לא אומר עכשיו, מפני שיש הרבה דברים שאני יודע שאתם לא יודעים.
דניאל בן-סימון: לא יכול להיות.
חנוך גוטפרוינד: ומה שאני אומר אחרי הצהריים, זה מה שאני אומר אחרי הצהריים, איך שאני אתייחס גם לעבודות שהיו, וגם מה חיפשנו בעבודות.
חנוך גוטפרוינד: אבל מה שהתלמיד מעלה זה נושא שנמצא על סדר היום של כל המערכת האקדמית בארץ ובעולם, וזה נושא של העברת טכנולוגיה מן האקדמיה ומן השלב הזה אל התעשייה.
חנוך גוטפרוינד: הוא נושא מאד מורכב, שיש בו הרבה מאד שלבים, ויש בו הרבה מאד איזונים, כי לא זאת בדיוק המטרה של התחרות, כפי שאמר יושב הראש.
חנוך גוטפרוינד: ואני אומר קצת יותר על הנושא הזה היום אחרי הצהריים, כשאני אתן איזו שהיא הערכה כללית של כל העבודות שהוגשו לתחרות הזאת, שהן בתחום שיש להם אולי פוטנציאל יישומי.
מאיר שטרית: אבל פה יש באמת איזו הצעה שאולי נרצה לבחון אותה, יתכן ויש מקום אולי באמת בתחרות הבאה, להכניס לוועדת השיפוט מישהו, נציג, את המדען הראשי של התמ"ת, שהוא ---
חנוך גוטפרוינד: יש לנו, סליחה ---
מאיר שטרית: יש שם מישהו?
חנוך גוטפרוינד: תראה, אתה רגיל לקריאות ביניים, אז אני מרשה לעצמי.
חנוך גוטפרוינד: תראה, קודם כל ישנם נציגי חברת אינטל.
מאיר שטרית: לא, אני מדבר על התמ"ת, המדען הראשי של התמ"ת.
מאיר שטרית: הוא מקצה את הכסף הגדול ביותר למחקר ליישומים תעשייתיים.
מאיר שטרית: לדעתי, אולי שווה לשלב אותו בתוך וועדת השיפוט ולהגיד שהפרס הראשון שזוכה בארץ, יקבל מימון של התמ"ת לצורך יישום.
מאיר שטרית: אה?
מאיר שטרית: איזה רעיון טוב, אני אדבר איתו, ואם אתם תסכימו לשלב אותו בוועדת השיפוט.
חנוך גוטפרוינד: ואם הפרס הראשון יהיה בקוסמולוגיה?
מאיר שטרית: אז יהיה בקוסמולוגיה.
חנוך גוטפרוינד: ואם הפרס הראשון יהיה בחקר השירה העברית?
דניאל בן-סימון: עוד יותר טוב.
חנוך גוטפרוינד: היה גם דבר כזה.
מאיר שטרית: אגב, למה לא?
מאיר שטרית: אז תהיה לו האפשרות להוציא ספר.
מאיר שטרית: אני חושב שזה לא פסול וזה יחסית כסף קטן למדען הראשי, שמחלק 1.2 – 1.4 מיליארד שקל לשנה למדענים ולמחקר ופיתוח.
מאיר שטרית: לא יזיק אם לצעירים תהיה להם תחרות.
מאיה הלוי: אנחנו נשמח מאד אם אתה תפנה למדען הראשי.
מאיר שטרית: אני אפנה.
מאיר שטרית: אפרופו, ביום שקיימנו דיון ברובוטיקה פה וראינו את היבט ההמצאות הענק, אני הצעתי למדען הראשי של משרד המדע או לתמ"ת, על ייזום תחרות רובוטיקה בישראל בין בתי ספר, שאגב יש משתתפים בארץ גם בתחום הזה.
מאיה הלוי: יש הרבה תחרויות כאלה.
מאיר שטרית: המשתתפים בתחרות של ---
מאיה הלוי: אפילו היום ואתמול יש תחרות שנקראת פירסט, יש תחרות שנקראת רובוקאפ, יש רובונר.
מאיה הלוי: המלצר עצמו הוא גם חלק מתוך תחרות רובוטים.
מאיר שטרית: נכון, יש תחרות שמקדם אותה זה שהמציא את הסאגווי, דין קיימן וישראלים התחרו אגב, וזכו בפרסים ראשונים בארצות הברית.
מאיר שטרית: אבל אני הצעתי שישראל תעשה תחרות כזאת, אני מדבר עם משרד המדען הראשי במשרד המדע, בין צעירים, להכריז על פרויקט מסוים, ומי שיזכה יקבל פרס רציני באמת גדול.
מאיר שטרית: זה לא רעיון פסול, כי אז זה יעודד אנשים להתעסק ברובוטיקה.
בנימין סגל: שני דברים, הדבר הראשון שכל התחרויות האלה זה תחרויות שהיו אומרות לך משהו לעשות ואתה עושה משהו שאומרים לך, וזה לא באמת מביא את היצירתיות שלך לידי שימוש.
בנימין סגל: אני השתתפתי בתחרויות כאלה, אבל זה לא מביא את היצירתיות שלך לאיפה שאתה רוצה, כי אתה מחפש את התהילה ואתה מחפש איפה שיש כסף, וככה העולם שלנו בנוי, לצערי.
מאיר שטרית: בשביל זה אתה צריך להמציא את מה שהם רוצים.
בנימין סגל: כן, אבל אתה עושה את זה בצורה שהם מבקשים ולא בצורה שאתה רוצה לעשות את זה כי, יש כללים לתחרות, אין מה לעשות.
מאיה הלוי: זה ההבדל עם התחרות שלנו באמת, שהתחרות שלנו לא מחפשת פתרון אחד, אלא מחפשת יצירתיות.
בנימין סגל: אני מדבר על תחרויות רובוטיקה.
בנימין סגל: הדבר השני, נאמר שישראל מתקדמת.
בנימין סגל: אז ישראל מאד מתקדמת בגלל שיזמים נוח להם לקחת את הכסף, לבנות איזה שהוא סטארטאפ, מקדמים משהו שיש להם, ישראל חיה מהתמלוגים, כמו שיהיה תמלוגי גז.
בנימין סגל: אני לא יודע יהיה או לא יהיה, או כמו שיהיה עם תמלוגי הגז, וישראל תחיה מזה עוד 15-20 שנה, יהיה לה קצת יותר כסף בקופה שלה כל שנה, ונחיה מזה.
בנימין סגל: אבל אף אחד לא חושב, אני מאמין שאתם חושבים, ואנחנו פונים אולי לאנשים הלא נכונים כרגע, אבל אף אחד לא חושב, עוד 20, וזה לא עוד 20 שנה, זה עוד 40 שנה ההשפעה של החינוך, זה לא עוד 20 שנה, אבל אף אחד לא חושב שהחינוך זה מה שישפיע, החינוך הטכנולוגי במיוחד, שהעולם הולך לקראת הטכנולוגיה, זה מה שישפיע עוד 40 שנה, איך המדינה שלנו תראה ומאיזו כלכלה היא תחיה.
בנימין סגל: כי עד עכשיו חיינו מסטארטפים, ומתמלוגים של סטארטפים ---
בנימין סגל: אוקי.
בנימין סגל: ואנחנו חוזרים למצב שהבין אדם מחפש את הדרך שלו, אז הוא בורח למדינה אחרת ששם נותנת לו את המשאבים, והאוניברסיטאות, הרבה אנשים עושים פוסט דוקטורנט בחו"ל, למה?
בנימין סגל: כי יש שם את המשאבים.
בנימין סגל: אז אנחנו מאבדים את הבסיס שהולכים לחו"ל, זה בדיוק כל השאלה האם להחזיר מדענים לארץ.
בנימין סגל: מאבדים את כל הבסיס שלנו.
מאיר שטרית: תראה, ישראל, אתה קצת צובע את התמונה בשחור מדי והיא לא שחורה כל כך.
מאיר שטרית: מדינת ישראל משקיעה מבחינת אחוזי תל"ג שלה, את המספר הגדול ביותר בהשוואה לכל מדינות העולם.
מאיר שטרית: ישראל משקיעה כמעט פי שניים מבחינת אחוזי תל"ג במחקר ופיתוח, פי שניים מהממוצע של מדינות ה-G7, המדינות המתקדמות ביותר בעולם.
מאיר שטרית: זאת אומרת זה לא בטל.
מאיר שטרית: לא סתם ישראל באמת צועדת בחזית הראשונה של הטכנולוגיה והמדע, כיוון שישראל משקיעה באמת את הכי הרבה כסף בתקציב שלה, במדע ופיתוח.
מאיר שטרית: זה טוב, צריך לשמור על הדבר הזה, לחזק אותו, כי כמו שאתה אומר – זה העתיד.
מאיר שטרית: עכשיו, אין סתירה בין מה שאני מציע לגבי עניין של תחרות אמיתית לדבר הספציפי שאתה אומר שזה מגביל אותך, לבין מה שאנחנו עושים פה.
מאיר שטרית: פה זה באמת חופש מדעי מוחלט לחקור מה שרוצים, כל נושא, כל מה שמעוניין.
מאיר שטרית: הדבר השני הוא מאד ספציפי, אבל למשל באחד הדברים המרתקים של התחרויות האלה בארצות הברית עשו תחרות לפתח מכונית שתיסע למרחק של בלי נהג, ותגיע בלי, לאורך, עשו את זה בעבר.
מאיר שטרית: זכו בזה אגב, ישראל זכתה לדעתי במקום שני באחת התחרויות הללו.
מאיר שטרית: עכשיו הבאה שהם עושים זו מכונית שתיסע בעיר, עם רמזורים ואנשים וכו', בלי נהג.
בנימין סגל: זו איזו שהיא תחרות של סוכנות של, זה אתר של הצבא, זה לא ---
מאיר שטרית: נכון, והיא עובדת לא רע, והישראלים השתתפו בה וגם זכו.
מאיר שטרית: עוד שאלות, בבקשה.
ענת שכטר: אני ענת שכטר מראשון לציון.
ענת שכטר: רציתי דווקא לדבר על מקצועות המדעים העיוניים.
ענת שכטר: אז משרד החינוך, כפי שנאמר מעודד מצוינות, ואכן יש את המקצועות שבהם אפשר לשים את הלימודים בהם בכיתה י'-י"א, שזה מתמטיקה למשל, אנגלית, פיזיקה.
ענת שכטר: השאלה שלי זה למה לא ניתנת אפשרות לתלמידים שיש ביכולתם את האפשרות לסיים את הלימודים לא בדרך הרגילה, בעצם בכיתות י'-י"א, במקצועות כמו ביולוגיה וכימיה.
מאיר שטרית: לא הבנתי, עוד פעם.
מאיר שטרית: אני לא שמעתי את הסוף.
ענת שכטר: בעצם במתמטיקה, פיזיקה ואנגלית – אפשרות לסיים את הבגרות בכיתה שהיא מוקדמת מהכיתה י"ב.
מאיר שטרית: מה היתרון בזה?
ענת שכטר: מה היתרון בזה?
ענת שכטר: אני יכולה לענות?
מאיר שטרית: כן, בטח.
ענת שכטר: הוא רוצה לענות.
מאיר שטרית: אתה רוצה להמשיך את זה?
ראובן שטרן: אני סיימתי פיזיקה בכיתה י', אני יכול להגיד לך מה היתרון בזה מחוויה אישית.
מאיר שטרית: לא באמת סיימת, עשית בחינת בגרות בכיתה י'.
ראובן שטרן: בחינת בגרות 5 יחידות בפיזיקה, כיתה י', ציון סופי – 91.
מאיר שטרית: אוקי, אז מה היתרון?
ראובן שטרן: היתרון המרכזי זמן.
ראובן שטרן: את השעות שפיניתי מהמערכת בפיזיקה הקדשתי לפרויקט שבזכותו אני כאן.
ראובן שטרן: ניגשתי לפעילות שאני עושה בפעולה.
ראובן שטרן: מקצוע שהוא עיוני, שמבחינה אישית יכולתי לסיים אותו לפני זה, ואני לא הייתי מוצא את עצמי יושב בכיתה את השעות האלה.
ראובן שטרן: אני יכול לנצל אותן למשהו אחר.
ראובן שטרן: זה לא משהו שהוא מתאים לכולם, אני מסכים.
ראובן שטרן: אבל מקצועות כמו ביולוגיה וכימייה, שזה לא מתאפשר, שזה יתאפשר לאלה שכן יכולים.
מאיר שטרית: משרד החינוך היום לא מאפשר לגשת בכיתה י'?
ענת שכטר: גם בבחינה העיונית, אפשר גם ...
ענת שכטר: בשאלות גמר, זה מה שאני מדברת.
מאיר שטרית: משרד החינוך היום לא מאפשר לגשת לבגרות בכיתה י' במקצועות האלה?
ראובן שטרן: במעט מאד מקצועות זה אפשרי.
ענת שכטר: לא, הוא לא מאפשר בביולוגיה ובכימיה.
מאיר שטרית: כי אולי לא לומדים הרבה עד כיתה י'.
מאיר שטרית: לא לומדים כלום.
מאיה הלוי: מעט מאד.
מאיר שטרית: לא לומדים הרבה עד כיתה י'.
ענת שכטר: דווקא לדעתי, במקצועות הללו שבכיתה י' מתפנה זמן, אז אפשר בעצם לשלב את הלימודים במהלך שלוש שנים ולא רק בשנתיים.
מאיר שטרית: אני בעצם שואל את משרד החינוך, אני לא יכול לענות בשמם.
מאיר שטרית: יש פה מישהו ממשרד החינוך?
: כן, אני, אבל זה שאלות חינוכיות הרבה יותר גדולות מאשר לימוד של מקצוע עד כאן, ואני חושבת שזה הופך את הדיון לשטחי ולא עונה לעניין.
מאיר שטרית: אוקי, בבקשה.
נדב רייכמן: אני רוצה לדבר על נושא אחר.
נדב רייכמן: אני נדב רייכמן מראשון לציון, אני גם משתתף בתחרות.
נדב רייכמן: אני רוצה להתייחס לנושא אחר, אותו נושא שהתייחסו אליו קודם.
נדב רייכמן: אני חושב שהעניין הכלכלי שהם התייחסו אליו הוא עניין של אינטרס של המדינה.
נדב רייכמן: זאת אומרת הגישה הרווחת היום במדינה היא – כמה שיותר לעבור לשטח הפרטי וההפרטה היא חוגגת, אם נגיד את זה ככה.
נדב רייכמן: אני חושב שהשקעה בפרויקטים מדעיים, מעבר להשקעה בחינוך, אלא השקעה, זאת אומרת כדי שלא יזם פרטי ייקח לידיו את אותם רעיונות מדהימים שעולים בפרויקטים כאלה, והמדינה עצמה תיתן את התמיכה.
נדב רייכמן: זה לא רק יעודד אנשים לעשות את זה, זה גם יאפשר ויפתח דלתות לאנשים לעשות את זה.
נדב רייכמן: כי המון אנשים רוצים לעשות את זה ולא מסוגלים לעשות את זה, בדיוק מאותן מגבלות שהוא הציג ושהבחור לפני יציג.
נדב רייכמן: אני חושב שמה שמוביל אנשים לעשות את זה בסופו של דבר ומה שמניע את החברה שלנו זה כסף.
נדב רייכמן: ומאותה סיבה שהולכת ופוחתת כמות האנשים שניגשים לאותם פרויקטים – זה הסיבה שאין בזה כסף, לפחות מצד המדינה.
נדב רייכמן: ואם המדינה תעשה, לדעתי, מהלך חכם יותר ותשקיע בפרויקטים כאלה כסף, ובעצמה תקנה מניות ותשקיע, ותמנף לתוך התעשייה רעיונות אקדמיים כאלה, זה רק יגביר את כמות האנשים שיגיעו.
מאיר שטרית: אני עוד פעם אציין, אתם קצת רואים את התמונה בשחור.
מאיר שטרית: המדינה כמו שציינתי קודם משקיעה 1.2-1.4 מיליארד שקל בשנה בתמיכה במחקר ופיתוח של מחקרים כאלה.
מאיר שטרית: של כל מיני אנשים בארץ שיש להם פוטנציאל.
מאיר שטרית: המדען הראשי בודק.
מאיר שטרית: מספר הבקשות אגב הוא פי כמה וכמה ממספר האפשרויות להקצות תקציב.
מאיר שטרית: המדינה גם שותפה בהמון קרנות מחקר עולמיות.
מאיר שטרית: למשל אוראקה, שהשנה ישראל היא הנשיאה שלה, שמחלק כל שנה 1.2 מיליארד יורו לשנה, למחקרים משותפים בין ישראלים לבין מדענים במדינות אירופה השונות.
מאיר שטרית: ושוב, מגישים לתחרות הזאת הרבה מאד מדענים ישראליים בקשות, ומקצים כמובן רק לחלקם, כי זה לא מכסה את הכל.
מאיר שטרית: יש 24 חממות טכנולוגיות שהמדינה מממנת באופן מלא ומחזיקה, וזה נותן אפשרות למדענים לעבוד ולפתח את הפרויקטים שלהם.
מאיר שטרית: זאת אומרת המדינה משקיעה הרבה מאד כסף, ולאו דווקא לקבלת תקבולים.
מאיר שטרית: משקיעים כדי לעודד מדע וזו גישה נכונה.
מאיר שטרית: כי אם הכל נעשה על בסיס כסף – המדינה לא יכולה להיות צד לזה.
מאיר שטרית: בגלל זה יש קרנות הון סיכון, שהם עושים מה שאתה אומר – מחפשים כסף, מחפשים רעיון, מוכנים לממן אותו ומקבלים אחוזים מהפרויקט.
מאיר שטרית: המדינה לא נוהגת ככה.
מאיר שטרית: המדינה הולכת על גישה אחרת.
מאיר שטרית: אנחנו רוצים לתמוך במדענים ובמפתחים.
מאיר שטרית: ויש מדענים.
מאיר שטרית: לכן הצעתי את העניין של המדען הראשי, לשלב אותו בתחרות הזאת.
מאיר שטרית: יכול להיות שהוא ייפתח לעניין הזה, ואני מקווה, אני אדבר איתו.
מאיר שטרית: אני מקווה שאני אוכל לשכנע אותו להיכנס למעגל הזה.
מאיר שטרית: בבקשה, חנוך.
חנוך גוטפרוינד: כן, אני רק רציתי לומר, התחרות הזאת, היא התחרות היחידה בארץ שהיא מקיפה את כל התחומים של הידע האנושי, של הפעילות האקדמית האינטלקטואלית של מחקר ושל הגברת ההבנה.
חנוך גוטפרוינד: מהיסטוריה ועד רובוטיקה, דרך כל מה שיש באמצע.
חנוך גוטפרוינד: הדגש פה איננו על סטראטפים.
חנוך גוטפרוינד: יש גם כמה רעיונות שאולי אפשר להפוך אותם בסופו של דבר ליישומיים.
חנוך גוטפרוינד: אבל רוב העבודות שמתחרות כאן, הן במדע בסיסי, הן בתחומים של רוח ושל חברה, ששם יש דגש על מתודולוגיה, על הבנה יותר גדולה.
חנוך גוטפרוינד: זה פשוט אופייה של התחרות הזאת.
חנוך גוטפרוינד: זאת לא תחרות כמו התחרות ברובוטיקה, בלי כמובן להקטין בערכם של כמה עבודות שכמה חברים דיברו עליהן כאן.
חנוך גוטפרוינד: עכשיו, הדבר השני פה, וצריך להבין, יש פה צעירים שמתעניינים, אולי בפורום אחר אפשר לשוחח איתם על כך.
חנוך גוטפרוינד: ישנה האקדמיה הישראלית למדעים.
חנוך גוטפרוינד: מל"ג מינו לפני מספר שנים וועדה, שאני התבקשתי להיות בראשה.
חנוך גוטפרוינד: יש דו"ח מאד מפורט שמדבר על כל העקרונות של כל הנושאים של איך מעבירים משלב כזה ומידע, ידע בשלב כזה מן האקדמיה ליישום תעשייתי.
חנוך גוטפרוינד: נושא מאד מאד מורכב.
דניאל בן-סימון: חנוך, שאלה.
דניאל בן-סימון: אתה בא מהמדע הבסיסי?
חנוך גוטפרוינד: כן.
דניאל בן-סימון: ודיברת על כך שגם הרוח והחברה והמדע הבסיסי מקבלים בעצם איזה יחס שווה.
דניאל בן-סימון: ואני רוצה לשאול אותך – השמועות על דלדול הרוח בעולם האקדמי הן נכונות, או שזו פטה מורגנה?
דניאל בן-סימון: האם זה נכון שבעצם יש עדיפות גדולה מאד דווקא לתחומים של המדע הבסיסי, על חשבון דברים שלא נראים פרודוקטיביים או רנטביליים?
חנוך גוטפרוינד: אני אומר לך, אני אענה על זה בקיצור בלי לפרט.
חנוך גוטפרוינד: לפני מספר שנים הממשלה מינתה וועדה שידועה בציבור כוועדת שוחט.
חנוך גוטפרוינד: ואני הייתי חבר בתת וועדה למחקר.
חנוך גוטפרוינד: הופיעו בפנינו אז נציגים של כל התחומים.
חנוך גוטפרוינד: הוועדה באה על רקע זה שיש הרגשה שבעשר השנים האחרונות, מבחינה תקציבים ומשאבים, יש ירידה וזה נכון וזה מאד משמעותי.
חנוך גוטפרוינד: אנחנו התרשמנו שמכל התחומים שנפגעו ב-10 השנים, התחומים של מדעי הרוח נפגעו יותר מכולם.
חנוך גוטפרוינד: היו תחומים שלמים כמו בהיסטורית חקר האסלאם למשל, שאנחנו היינו המעצמה האינטלקטואלית האקדמית בעולם, וזה כמעט נעלם.
חנוך גוטפרוינד: ואכן אתה צודק.
חנוך גוטפרוינד: התחומים האלה נפגעו אצלנו אפילו יותר.
מאיר שטרית: עוד שאלות, מישהו?
מאיר שטרית: שאלה אחרונה, בבקשה.
ישי אלפוני: קוראים לי ישי אלפוני, אני מתיכון הנדסיים בהרצלייה.
ישי אלפוני: יש לי שאלה, אתם מתייחסים, דיברתם על הרבה מאד חוקים שהעברתם ושאתם מתכוונים להעביר.
ישי אלפוני: עכשיו, אתם מדברים על הממשלה, על ההתנהלות הכללית של חברי הכנסת ושל הממשלה בביקורתיות.
ישי אלפוני: למה בעצם אתם לא מנסים להשפיע עליהם, שדעתם תשתנה לטובה, בעזרת לא יודע, כל מיני, אני לא יודע.
ישי אלפוני: רעיונות מקוריים ---
דניאל בן-סימון: אם יש לך שיטה - תאמר אותה.
דניאל בן-סימון: זה עשוי לעזור פה.
מאיה הלוי: אתר היוטיוב של הכנסת.
דניאל בן-סימון: מישהו אמר אתמול, פרופסור הרשקוביץ, שר המדע, שיותר קל לפרק את האטום מאשר לפרק דעה קדומה, שאינשטין אמר, הוא ציטט את אינשטין.
דניאל בן-סימון: כלומר, it takes one to know one כנראה, אבל הוא ציטט אותו.
דניאל בן-סימון: לכן מה שאתה אומר, זה הדבר הכי מסובך בעולם – איך לשכנע אנשים לשנות את דעתם.
דניאל בן-סימון: תנסה עם האיש הזה.
ישי אלפוני: לא, מה שאני מתכוון לומר לכם, זה למה במקום לדבר פה בביקורתיות, למה לא בעצם שתנסו לשנות את דעתם?
מאיר שטרית: אנחנו מדברים פה כדי להכניס אתכם למודעות, ולא בשביל לשנות פה באמצעות השיחה אתכם את העניין.
מאיר שטרית: הרעיון הוא לערב אתכם בעניין, להבין מה קורה.
מאיר שטרית: זה לא שאנחנו לא מנסים, אנחנו מנסים מאד מאד, בכל הכלים האפשריים, תאמין לי.
מאיר שטרית: זה לא פשוט.
מאיר שטרית: בשביל זה אני פה ראש וועדת מדע, אחרת לא הייתי בא לפה.
מאיר שטרית: אני בא לפה כדי לנסות לשנות למשל חלק מחלוקת העבודה בכנסת, כי אני מאמין שבאמת צריך לשנות אותה.
מאיר שטרית: עכשיו, זה חלק מהתהליך הפוליטי, שהוא תהליך שמורכב מאד.
מאיר שטרית: זה לא תהליך שאתה יושב מול בן אדם אחד ומשכנע אותו.
מאיר שטרית: אני יכול לשכנע את יושב ראש הכנסת והוא יסכים איתי במאה אחוז, אבל הוא לא יכול לעשות כלום, כי מי שקובע את הרכב הוועדות ואת חלוקתן בסוף הדרך זו וועדת הכנסת, שמורכבת פוליטית, כשהרוב בה הוא הרוב של הקואליציה, והם לא מוכנים לנגוע בחברים שלהם.
מאיר שטרית: לכן הם לא ישנו.
מאיר שטרית: אלא אם אני אשלוט בקואליציה, ואז אני יכול לשנות, וזה מה שיקרה אני מקווה בעתיד בתחומים אחרים, כן שיניתי כשיכולתי לשנות.
מאיר שטרית: זאת אומרת זה תהליך מורכב מאד מאד.
דניאל בן-סימון: אבל יש תקווה, יש תקווה.
ישי אלפוני: האם לפנות לעיתונות ולכל מיני מקורות כמו שציינתם, YNET, תצליח לשנות דעות של אנשים בגלל שהם יראו שהעם תומך בדעה ספציפית כל שהיא?
מאיר שטרית: לפעמים כן.
מאיר שטרית: הבעיה היא שהעיתונות לא תמיד מתעניינת בזה.
מאיר שטרית: כמו שאמרתי עם המדע, זו דוגמא קלאסית.
מאיר שטרית: לא מעניין אותם בכלל, הם לא כותבים שום דבר, אתה גם לא תראה מחר בעיתון כמעט שום דבר, אלא אם יראו בתחרות את מקבלי הפרסים אולי, במקרה הטוב.
מאיר שטרית: לא תראה כלום, כיוון שהעיתונות זה לא מעניין אותה.
מאיר שטרית: אני מוכרח לומר, ואני אומר בצער.
מאיר שטרית: יושב פה עיתונאי לצדי, העיתונות בארץ הפכה להיות שטחית, קולקלת בעיני, צהובה.
מאיר שטרית: כשעיתונים לוקחים לעבודה פרילנסרים בשכר רעב שמחפשים רק דם וכותרות, העיתונות לא פלא שהיא נראית ככה.
מאיר שטרית: אני זוכר עיתונים ברמה אחרת לגמרי, מלפני כמה שנים כשהוא היה עיתונאי.
דניאל בן-סימון: היו ימים.
מאיר שטרית: הוא הפיל ---
דניאל בן-סימון: לא, לא, לא צריך להיכנס לפרטים.
מאיר שטרית: הייתה כתבה שלו שעשתה סערה איומה בכנסת ---
דניאל בן-סימון: לא, לא, עזוב, עזוב, אנחנו ביום חגיגי היום.
מאיר שטרית: אני חושב, זאת אומרת, בכוונה אני מציין אותו כעיתונאי שהעמיק בנושאים שהוא טיפל בהם.
מאיר שטרית: אבל היום זה לא קיים.
דניאל בן-סימון: אבל תראה לאן הגעתי.
מאיר שטרית: לכן, העיתונות לצערי הרבה, אמנם העיתונות קובעת את סדר היום וסדר היום שנגזר מהעיתונות הוא כזה באמת.
מאיר שטרית: מטפלים בדברים האקסטרווגנדיים, הבולטים, לא בדברים החשובים והעמוקים.
מאיר שטרית: חברים, אני לפני שאסיים רציתי לשאול, שיר ארצי נמצאת פה?
מאיה הלוי: לא, היא בצבא.
מאיר שטרית: אה, בצבא.
מאיר שטרית: טוב, אני מצטער שהיא לא פה.
מאיר שטרית: רציתי לשאול אותה מה הביא אותה לחקור את האפיון של התפתחות שרירי השלד לעומת שרירי הראש, בעוברים של תרנגולות.
דניאל בן-סימון: וואו, וואו.
מאיר שטרית: שיש לזה כמובן השלכה על עוברים אנושיים כמובן, אבל זה בהחלט מעניין.
מאיר שטרית: ברור שכשנולד תינוק ששרירי הראש שלו הרבה יותר רכים ולכן מחזיקים את הראש כל הזמן, עד שהם מתפתחים, מאשר שרירי השלד.
מאיר שטרית: רק מעניין אותי מה הביא אותה לחקור את הנקודה הזאת.
מאיה הלוי: אנחנו לא יכולים לשאול אותה כי היא חיילת והיא נקראה חזרה.
מאיה הלוי: היא קיבלה יום חופש אתמול לשיפוט, ונאלצה לחזור.
מאיר שטרית: בהצלחה, בהחלט.
מאיה הלוי: זה סוד צבאי אולי.
מאיר שטרית: כן, בסדר.
מאיר שטרית: חברים, אני מבקש להודות לכולכם ולכל המשתתפים, לכל התומכים ולמורים, למנחים, למוזיאון המדע, למשרד החינוך, לאינטל – על ההשתתפות, ואני מאחל לכם הצלחה רבה.
מאיר שטרית: נתראה בשעות אחרי הצהריים בטקס חלוקת הפרסים.
מאיר שטרית: תודה רבה לנשיא האוניברסיטה, ידידי פרופ' בן ששון.
מאיר שטרית: יש לי רושם שיש לו געגוע לחזור לפתוח ישיבות של ועדות כנסת.
מנחם בן ששון: נמצא פה המורה שלי.
מאיר שטרית: הוא בטח מתגעגע קצת לזה ואנחנו גם מתגעגעים אליו.
מאיר שטרית: אני בין אלה שמצטערים מאוד שהוא לא נשאר איתנו, למרות שאני מניח שבמקרה כזה האקדמיה היתה מפסידה, כי אני בטוח שהוא עושה פה עבודה מצוינת כמו שהוא עשה אצלנו.
מאיר שטרית: אני שמח להיות כאן היום, אני שמח גם שמצטרף אלינו שר המדע.
מאיר שטרית: כמדען, אני הייתי בטוח שהוא לא יכול לעמוד בפיתוי, זה בדיוק מה שקורה לי במצב כזה, שאני מאוד שמח תמיד לבוא ולהציץ לאקדמיה, או לתחומים מתרחשים, בעיקר לתחום המחקר, שמרתקים אותי באופן אישי.
מאיר שטרית: אף על פי שאינני עוסק בכך, אני בהחלט מתעניין ומעוניין מאוד במה שקורה במדע וזכיתי להיות יושב ראש ועדה למדע, אני אומר מי יודע אם לא היה כדאי להפסיד את הממשלה בשביל להיות פה בוועדת המדע, וטיפה לנסות לתת דחיפה ולקדם את נושא המדע.
מאיר שטרית: התפקיד שלנו כוועדה זה בעצם לחשוף, לנסות להביא לקשר בין המדענים, בין נושא המדע לאנשי הציבור, לנסות לתת פוש לתחומים המדעיים במדינת ישראל, שלא תמיד זוכים להתייחסות.
מאיר שטרית: לצערי הרב נושא המדע סובל מסקס אפיל מאוד נמוך בעיתונות הכללית.
מאיר שטרית: רק כשקורה משהו מפוצץ אז פתאום כולם מתחילים לחפש מי נגד מי, מה זה ריבוזום, מה פתאום ריבוזום, מי עשה את הריבוזום.
מאיר שטרית: עד שקורה דבר כזה, המדע נמצא בסדר עדיפות נמוך של העיתונות ושל התקשורת.
מאיר שטרית: זה אולי חסרונו מבחינה פוליטית, כיוון שכידוע, לצערי הרב, מה שקובע את סדר היום הלאומי זה התקשורת.
מאיר שטרית: היא בעצם מכתיבה פחות או יותר את סדר היום של הכנסת ושל הממשלה, מתעסקים רק בנושאים שעולים בתקשורת, כאילו אין דבר אחר והמצב הוא לא כזה.
מאיר שטרית: ישראל היא מדינה שבאמת מתקדמת מאוד בתחום המדע ועצוב הוא שבעיניי הפוטנציאל הוא הרבה יותר גדול וחבל שהוא לא ממומש עד הסוף, כיוון שאנחנו מפסידים לאורך השנים הרבה מאוד אנשים שיכלו להיות מדענים מבריקים וכמובן זה מיד משליך גם על הכלכלה, כיוון שחלק גדול מהיכולת הכלכלית של ישראל נשען על האפשרות של הידע המדעי שהתפתח בארץ.
מאיר שטרית: הפוטנציאל הוא גדול, יושב פה איתנו המדען הראשי של משרד הבריאות, דר' לשם, ואני יודע באיזה קשיים נוראיים הוא נתון ביכולת שלו בכלל לממן מדעים מחקריים בתחום של ה- Transitional Research, שזו בעצם חוליה.
מאיר שטרית: הדוגמה הקלאסית, פרופ' בן ששון, היא שהמדינה משקיעה הון עתק במחקר הבסיסי באוניברסיטאות ומדענים יוצאים עם רעיונות במחקר הבסיסי, הגיוניים, שיכולים להפוך את לתעשיות ענקיות של מאות מיליונים וחסרה החוליה המחברת, ה-Transitional Research, שזה כסף קטן יחסית, כדי להפוך את הרעיון מבסיסי למצב שאפשר להפוך אותו לאפליקציה, והכסף הקטן הזה, שנמצא במשרד הבריאות, כל תקציבו של משרד הבריאות לעניין הזה הוא 8 מיליון שקלים לשנה.
בני לשם: וחצי.
מאיר שטרית: וחצי.
מנחם בן ששון: זה אחרת לגמרי.
מאיר שטרית: השנה 80% מהסכום הזה כבר מחויב בגין מחקרים קודמים, אז יש לו מתוך ה-8 מיליון וחצי אולי מיליון וחצי או שני מיליון, על מאות בקשות שמוגשות לצורך העניין הזה.
מאיר שטרית: התוצאה של זה מיידית.
מאיר שטרית: זה כסף קטן יחסית, אז גופים חיצוניים בעולם קונים את אותם הרעיונות שמדענים ישראליים מפתחים באוניברסיטאות ובמוסדות המחקר של מדינת ישראל בהרבה מאוד כסף, והם הופכים אותם לתעשיות של מאות מיליונים.
מאיר שטרית: אני אומר שזו בושה, ולכן ניסיתי ליזום, ואני לוחץ בכיוון הזה, להקים באקדמיה הלאומית למדעים קרן של 100 מיליון דולר, כמו שנעשה אז בנושא של מחקרים קיימים לנושא של ביומנט, כדי לתת באמת פוש לנושא הזה, שבארץ הוא ענק והפוטנציאל שלו הוא ענקי ולצערי המצאי של הכסף לא קיים.
מאיר שטרית: אני מוצא את עצמי כאילו אני עומד בתוך הנעליים של משרד הבריאות.
מאיר שטרית: הלכתי כיושב ראש של ועדת הכספים יחד עם שר הבריאות לישיבה, כינסתי ישיבה כזאת משותפת, בניסיון שלי, כבעל ניסיון בעבר, לשכנע את ועדת הכספים להעביר עוד תקציב, לא גדול, עוד 10 מיליון השנה לתקציב המחקר של משרד הבריאות כדי לתת תשובה לכמה מחקרים כאלה שאין להם מימון במשרד הבריאות.
מאיר שטרית: ואני עומד כמו עני בפתח, מדבר, מספרים לי שיש להם קשיים עם כסף, לי מספרים את הסיפורים האלה.
מאיר שטרית: אמרתי להם, 'מה אתם מספרים לי סיפורים?', הייתי שר אוצר, להזיז 10 מיליון ממקום למקום זה אפילו לא לוקח דקה לפקיד באגף התקציבים.
מאיר שטרית: אתם סתם משחקים.
מאיר שטרית: נכון לעכשיו עוד אין לנו את הכסף.
מאיר שטרית: אני אומר בצורה ישירה, נכון לעכשיו עוד אין את הכסף, אני עוד לא הרפיתי מהעניין.
מאיר שטרית: אני מספר את כל זאת כדי להסביר שיש לנו פוטנציאל ענק שהוא לא מנוצל, לצערי הרב.
מאיר שטרית: לא מנוצל לשני כיוונים.
מאיר שטרית: כיוון אחד שבאמת הדחיפה של המחקר והפיכתו בסוף הדרך באמת לתעשייה, וזה בסך הכל כסף קטן.
מאיר שטרית: הדבר השני הוא בתחום החינוך.
מאיר שטרית: אני ממש זועם על כך שמערכת החינוך במדינת ישראל בעצם הפסיקו ללמד מדעים ומכיתה י' ואילך בכלל לא לומדים כלום, לא את המחקר הבסיסי, ומלמדים כל מיני מקצועות מאוד אקסטרווגנטיים, עם שמות מפוצצים, אבל אם לא מלמדים את המדע הבסיסי, את המתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, הדברים המאוד בסיסיים, אי אפשר לפתח מדענים בעתיד.