GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ' מאיר וילצ'ק: קיבלנו היום את המדליה, אלי הורביץ ואני קיבלנו מדליה ותעודה.
פרופ' מאיר וילצ'ק: תעודה תמיד אומרת לי ומזכירה לי את הסיפור על האדם שיצא מבית חולי רוח וקיבל תעודה שהוא נורמאלי, שהוא יצא, דבר ראשון שהוא שאל את האיש שפגש ברחוב – האם אתה נורמאלי?
פרופ' מאיר וילצ'ק: אז האיש אמר, אני חושב שכן.
פרופ' מאיר וילצ'ק: אז הוא אומר – אבל לי יש תעודה.
פרופ' מאיר וילצ'ק: אז לנו, לאלי הורביץ ולי יש תעודה.
פרופ' מאיר וילצ'ק: אבל אני רוצה לסכם, היות ואתם רואים שיש לי כיפה, אני בכל-זאת אסכם בדבר תורה נלמד מתהלים, שלוש פעמים ביום אנחנו אומרים דור ודור ישבח מעשיך וגבורותיך יגידו.
פרופ' מאיר וילצ'ק: פרופ' לב ז"ל, כשהוא קיבל את פרס ישראל הוא אמר על הדבר הזה – דור ודור ישבח מעשיך, ישביח את מעשיך ותורתך, וגבורתך יגידו.
פרופ' מאיר וילצ'ק: אתם הכימאים שבקהל, ואני מקווה שרובכם, אתם תמשיכו לשבח את מעשי השם ואנחנו, התיאורטיקאים, נמשיך לספר גבורתו של הקדוש ברוך הוא.
פרופ' מאיר וילצ'ק: תודה רבה.
מאיר שטרית: אולי עוד מילה אחת לפני שנרד, אני רוצה לומר רק תודה לחנה אטלי, מנכ"לית החברה לכימיה, שבזכותה בעצם יצא האירוע הזה לדרך ואני מודה לה על היוזמה.
מאיר שטרית: ודבר אחרון, יש גם כימיה פוליטית, לא רק אורגאנית, אנאורגאנית, פיסיקאלית, פוליטית.
מאיר שטרית: תחשבו רגע אם אפשר היה לעשות ריאקציה שהיתה יוצרת תרכובת בין אבו מאזן לביבי, יכולנו לגרום את השלום מחר בבוקר.
פרופ' אהוד קינן: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר שטרית והפרס השלישי, שגם הוא יש לי כבוד גדול מאוד להעניק אותו, מכיוון שאנחנו רוצים לציין את הקשר ההדוק שיש לכימיה, לחברה הישראלית לכימיה, עם התעשייה הכימית ובמיוחד להעלות על נס את המאמצים של התעשייה הכימית שהם מאמצים שמתאימים גם למה שקורה באירופה ובמקומות אחרים בעולם, להפוך את התעשייה לירוקה יותר, לפחות מזהמת, ליותר ידידותית לסביבה ויש חברות שמצטיינות בכך ואותן אנחנו רוצים לציין ולשבח.
פרופ' אהוד קינן: כדאי לזכור שהייצור בעולם וגם בישראל גדל כל הזמן אבל יש נתון מדהים שפליטת גזי החממה והחומרים, השפכים הרעילים, הולכת ומצטמצמת וכאשר מחלקים את שני המספרים, מגיעים לתוצאות שהן מדהימות באיכותן ובמיוחד צריך להגיד את זה לגבי אלו שטוענים שכימיה זה מזהמת ומסרטנת ומסריחה וכל הדברים האלו.
פרופ' אהוד קינן: אני אזמין לבמה קודם כל את מר יהודה שגב, מנכ"ל התאחדות התעשיינים ואת יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
פרופ' אהוד קינן: ואני אקרא.
פרופ' אהוד קינן: פרס החברה הישראלית לכימיה, אגב, זו הפעם הראשונה שהפרס הזה מוענק, לתעשייה הכימית הירוקה לשנת תש"ע, מוענקת בזאת לפז בית זיקוק אשדוד בעירבון מוגבל, על הצטיינות בהגנה על הסביבה, על תרומה לצמצום פסולת תעשייתית, לייעול צריכת האנרגיה ולהפחתה משמעותית בפליטת גזים התורמים לאפקט החממה.
פרופ' אהוד קינן: The Israel Chemical Society prize for the green chemical industry for 2010 is hereby awarded to Paz Ashdod Refinery for excellence in environmental protection and for contributions to industrial waste reduction, efficient energy consumption and reduced emission of greenhouse gases.
פרופ' אהוד קינן: מר מלאכי אלפר.
מר מלאכי אלפר: יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת מאיר שטרית, נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, פרופ' רות ארנון, נשיא החברה הישראלית לכימיה, אהוד קינן, יודק'ה שגב, מנכ"ל התאחדות התעשיינים, רשימה חלקית, חברי כנסת, מדענים, סטודנטים, קהל נכבד.
מר מלאכי אלפר: אני מבקש להודות לחברה הישראלית לכימיה, בראשותו של פרופ' אהוד קינן, על שבחרה בפז בית זיקוק אשדוד לקבלת הפרס בשנה זו.
מר מלאכי אלפר: אנו רואים בקבלת הפרס הכרה במאמצים הרבים שאנו בפז זיקוק אשדוד עושים בכדי לפעול תוך אחריות סביבתית ומרגישים כבוד גדול להיות הראשונים בישראל אשר זוכים בפרס זה.
מר מלאכי אלפר: אני יכול להעיד שזה הגיע לא בכדי אלא כתוצאה מעבודה קשה.
מר מלאכי אלפר: אני שמח שההכרה באה מארגון אפוליטי שבסיסו אנשי מדע, ואשר מסוגל לבחון באופן אובייקטיבי את העובדות ולקבל החלטות מקצועיות מהימנות.
מר מלאכי אלפר: אני עוסק בתעשייה הכימית הישראלית והעולמית כבר 25 שנה, בפורום הזה זה לא כל-כך הרבה, אבל זה משך זמן מספיק ארוך בכדי לבחון את ההתפתחות הטכנולוגית הטבעית של התעשייה הכימית ולהבין שהמהפך הדרמטי ביותר הוא בתחום המודעות לסביבה, נשוא פרס זה.
מר מלאכי אלפר: תעשיית הזיקוק הנה אחת מאבני היסוד של הכלכלה והחיים המודרניים בארץ ובעולם.
מר מלאכי אלפר: מוצריה הם המניעים את גלגלי התחבורה ביבשה, באוויר ובים, את מכונות התעשייה, ומספקת חומרי גלם לאין ספור מוצרי המשך כמו לדוגמה תעשיית הפולימרים ואפילו לפארמה.
מר מלאכי אלפר: יחד עם זאת, אליה וקוץ בה, מעצם טיבם של תהליכי ייצור הדלקים, קיים פוטנציאל להשפעה סביבתית שלילית.
מר מלאכי אלפר: לפיכך, האתגר הניצב בפנינו הוא המשך צמיחה תוך מזעור ההשפעות הסביבתיות השליליות, בד בבד עם אספקה מהימנה ורציפה של המוצרים החיוניים למשק הישראלי ולביטחונו.
מר מלאכי אלפר: הדרך להגיע לאיזון הנה פועל יוצא של קביעת אמות מידה ברות קיימא, אשר לוקחות בחשבון את הרצוי והמצוי ומאפשרות לחברה באמצעות מדע וטכנולוגיה, להגיע לכלל מימוש היעדים.
מר מלאכי אלפר: לשימת לבו של המחוקק, אני קורא לחברי הכנסת לא ללכת שבי אחר אמונות ומגמות אופנה, אלא לדבוק באמיתות מדעיות כתשתית לרגולציה ולא, יוטל עול מיותר ובלתי סביר ושכרנו יצא בהפסדנו.
מר מלאכי אלפר: בית המחוקקים צריך לנהוג אחריות בעת ביצוע חקיקה סביבתית, תוך הבנה שהתעשייה התבגרה ומבינה את אחריותה.
מר מלאכי אלפר: אין היא מנסה להימנע מקידום נושא איכות הסביבה, אלא למצוא את הדרך הנכונה, המדעית, המתאימה.
מר מלאכי אלפר: אני חייב לציין כי הסיוע, ההכוונה ושיתוף הפעולה שאנו קיבלנו ממחוז דרום במשרד להגנת הסביבה, אפשר לנו לבצע את פרויקטי הצמיחה תוך שימת דגש על הפרויקטים הסביבתיים שחלקם מהווים את הסיבה להכרה אותה אנו מקבלים היום באמצעות פרס החי"ל.
מר מלאכי אלפר: על כך תודתי לאריק בר שדה, המנהל היוצא של מחוז דרום ולצוותו, ולענת רוזן וצוותה, באיגוד ערים אשדוד.
מר מלאכי אלפר: הם סייעו לקדם ולא לעצור.
מר מלאכי אלפר: חברת פז בית זיקוק אשדוד, ממשיכה לפעול במאמץ מתמיד לשיפור איכות הסביבה.
מר מלאכי אלפר: פעילותנו לא הסתיימה.
מר מלאכי אלפר: אנו ממשיכים לבנות מתקנים תוך שימוש בטכנולוגיות מיטביות, BIT, תחנת הקוגנרציה השנייה, הראשונה היתה אחת הסיבות לפרס הזה, תחנת הקוגנרציה השנייה כבר בתהליכי תכנון מתקדמים, הקמתה תסתיים ב- 2012, היא תייצר עוד 60 מגהוואט של חשמל נקי, וקיטור מחום שאריתי ובכך תפחית עוד 100,000 טון בשנה של פליטות פחמן.
מר מלאכי אלפר: מתקן האלקילציה, שיהפוך בוטילן, מרכיב של גז בישול, למרכיב בלילה גבוהה, אוקטן לבנזין, שיחליף את רוב ה- MTBE, אחד המזהמים הסביבתיים החמורים הבנייה של המתקן הזה גם כן תסתיים ב- 2012.
מר מלאכי אלפר: מתוקף היותנו חברה מובילה וחיונית למשק הישראלי, אנו מבינים את גודל האחריות הסביבתית והחברתית המוטלת עלינו, להמשיך ולהבטיח לצד המשך עבודה, ייצור ופיתוח, הגנה על הסביבה בה אנו חיים.
מר מלאכי אלפר: אני אסיים, נהוג לצטט מחכמי ישראל והעולם, אבל אני אבחר לסיים דווקא במילים שלקוחות משבטי האינדיאנים ביבשת צפון אמריקה.
מר מלאכי אלפר: קיבלנו את העולם הזה בהשאלה מנכדינו לא בירושה מאבותינו.
מר מלאכי אלפר: בתור שכזה, פז בית זיקוק אשדוד תעמול ותקדם את הנושא הסביבתי למען כולנו.
מר מלאכי אלפר: תודה רבה.
פרופ' אהוד קינן: תודה למלאכי אלפר.
פרופ' אהוד קינן: אנחנו הגענו לשלב של הסיום ואני רוצה להזמין את צוות הזמרות והפסנתרן שלנו שוב לבמה, רננה גרשוני פורן, מורן שלו ועמית.
פרופ' אהוד קינן: [קטע מוסיקאלי].
מאיר שטרית: חברים אני פותח את הישיבה, אני לא אחכה יותר להלמן, מי שהגיע הגיע.
מאיר שטרית: אבל זכור לכם שקיימנו פה ישיבה לפני די הרבה זמן, שבעצם נועדה לנסות לראות אם ניתן להשיג את המטרה להצעת החוק שאושרה בכנסת בקריאה טרומית על ידי הממשלה, ולהביא לכך שכל הפרסומים בעניין הזה, כל הנושא של פרסומים של גנזך המדינה, משרד ההסברה וכך הלאה, כך הפרסומים של המדינה אכן יוכלו להיות מועלים.
מאיר שטרית: החומרים של המדינה, תמונות וכן הלאה, יכולים לעלות באופ חופשי לאינטרנט לשימוש של כל מי שירצה בכך.
מאיר שטרית: כמו שהדבר נהוג בהרבה מדינות בעולם, ואז משרד המשפטים אמר שהוא מוכן לעשות תיקון בתקנות או משהו, כדי לאפשר את הדבר הזה.
מאיר שטרית: עברה כמעט שנה לדעתי  מאז שאנחנו מטפלים בעניין הזה, והשאלה שלי באמת היא איפה אנחנו עומדים?
מאיר שטרית: האם קרה משהו מאז?
הווארד פולינר: אוקי, הווארד פולינר ממשרד המשפטים.
הווארד פולינר: מאז שנפגשנו בפעם הקודמת, אז כנראה שיש מגמה, והאחרים יכולים להסביר לך הרבה יותר טוב ממני, כי הם ממש קשורים לעניינים של אתר האינטרנט שלהם ולתמונות שלהם.
הווארד פולינר: אבל ממה שאני הבנתי, שיש מגמה בדיוק לעשות מה שאתה, להשיג את המטרה שהצעת בהצעת החוק שלך.
הווארד פולינר: זאת אומרת שיש נגישות באתרי האינטרנט של הממשלה, ואפשרות להוריד תמונות ולהשתמש בהן.
הווארד פולינר: ואז אחרים יכולים להרחיב על זה.
הווארד פולינר: יש בעיות, ממה שאני הבנתי, בעיות טכניות מכל מיני משרדים, שיש תמונות שאינן באינטרנט, יש תמונות שבמדינה לא ברור מי בעל זכויות היוצרים בתמונות מסוימות, כי ענייני זכויות יוצרים, רק כשאני מחזיק את התמונות, זה לא אומר שיש לי את הזכות לשכפל אותה.
הווארד פולינר: אז כמו שאם אני קונה ציור של פיקאסו, אז זה לא נותן לי את הזכות לעשות פוסטרים או שכפולים אחרים מזה.
הווארד פולינר: צריך להיות גם בעל זכות היוצרים, ולפעמים אף אחד לא יודע מי בעל זכויות היוצרים, ואז זה קשה.
הווארד פולינר: המדינה לא יכולה לתת את הרישיון לזה, ומישהו לוקח סיכון אם הוא לא יכול למצוא את הבעלים.
הווארד פולינר: זאת אומרת זה בעיה, זה נקרא 'יצירות יתומות'.
הווארד פולינר: אבל ביצירות שאת זכות היוצרים,
מאיר שטרית: שייכות למדינה.
מאיר שטרית: כל התמונות של לשכת העיתונות הממשלתית זה שייך למדינה.
הווארד פולינר: המגמה זה לתת גישה אליהן, אולי גישה לאגרה כדי לכסות את העלויות של מה שעולה,
מאיר שטרית: מי יגבה את האגרה הזאת?
מאיר שטרית: המדינה לא גובה את מה שהיא צריכה לגבות, את המיסים הם לא גובים.
הווארד פולינר: האחרים יכולים להסביר למה יש להם,
מאיר שטרית: אבל אין, ת'כלס להיום, אין גישה עדיין.
מאיר שטרית: אי אפשר עדיין, גם היום להוריד תמונות ששייכות לממשלה, באופן חופשי לויקיפדיה או לאתרי אינטרנט, אי אפשר להוריד, עד היום, לא השתנה שום דבר.
הווארד פולינר: לא. אני חושב, בוא נשמע מהדוברים של המשרדים.
הווארד פולינר: כל משרד, ממה שגילינו, יש להם את המדיניות שלהם, וגם כיוון שהוא לפעמים מדבר על הנכס של המדינה, אז גם האוצר והחשב הכללי צריך להיות,
מאיר שטרית: בשביל זה עשינו חוק, אני לא שואל אותם, תשמעו.
מאיר שטרית: יש חוק שהכנסת אישרה.
מאיר שטרית: אני מנסה לפתור את זה בדרך של לא חקיקה.
מאיר שטרית: אם זה לא זז, אני אזיז את החוק ונגמר העניין ואז כבר לא תהיה ברירה.
מאיר שטרית: יושב פה מנהל לשכת העיתונות הממשלתית, אורן הלמן, שהוא בעד מה שאני אומר.
מאיר שטרית: הוא תומך בגישה לפתוח את כל התמונות של המדינה באופן חופשי לאנשים לשימוש.
מאיר שטרית: זה הרי מטורף שבשביל לקבל תמונה של שר בממשלה, צריכים להיכנס לאתרים בחוץ לארץ שצילמו כדי להוריד תמונה של שר בממשלה בארץ, כשיש מיליון תמונות של כל השרים בתוך, סתם דוגמא, חברי כנסת, שרים, אירועים שהמדינה עושה.
מאיר שטרית: זה הרי מטופש שאנחנו לא יכולים להביא את החומר הזה לידיעת הציבור, לא יכולים להשתמש בזה, בדברים הנורמאליים.
מאיר שטרית: אני מדבר כרגע רק על מה ששייך למדינה.
מאיר שטרית: עזוב את 'התמונות היתומות', עזוב תמונות שיש להן זכויות יוצרים אחרות, בוא נטפל קודם כל בצד ששייך לנו, ששייך למדינה.
הווארד פולינר: כן, כנראה שזאת המגמה, וכנראה שזה מה שקורה.
הווארד פולינר: אז בוא נשמע ממשרד החוץ למשל.
דוד סרנגה: שלום, דוד סרנגה ממשרד החוץ.
דוד סרנגה: ראשית, אני מברך על היזמה.
מאיר שטרית: אתם לא שובתים?
דוד סרנגה: אנחנו שובתים.
דוד סרנגה: אנחנו בעיצומים, ולמרות שאנחנו בעיצומים, הנושא מספיק חשוב כדי שנגיע לכאן.
דוד סרנגה: א' אנחנו מברכים על היזמה, זו יזמה ברוכה, חשובה מאד מבחינה הסברתית.
דוד סרנגה: אני מבין את מה שהשר אמר לגבי כל הנושאים של שרים או חברי כנסת וכדומה, התמונות.
דוד סרנגה: אבל,  יש לנו שם מלחמה הרבה יותר גדולה לבוא ולהציג את הנרטיב שלנו.
דוד סרנגה: זה אבסורד שנכון להיום דברים שאנחנו יוצרים,
מאיר שטרית: אתם לא יכולים להעביר החוצה.
דוד סרנגה: מתוך מטרה לבוא ולהציג את ישראל על הפנים האחרות והחיוביות שלה, אנחנו לא יכולים לבוא ולשחרר את הזכויות.
דוד סרנגה: זה הרי אבסורד.
דוד סרנגה: זה אחד.
דוד סרנגה: שתיים, רק כדי להבין – גם עיתונים ובלוגים, שהם מאד חשובים מבחינתנו להפצת המסר, הם לא יכולים להשתמש בתמונות שנועדו כדי להעביר אותן אליהם.
מאיר שטרית: להסביר את המדיניות של ישראל.
דוד סרנגה: בדיוק.
דוד סרנגה: אז לכן, היזמה היא מאד מאד חשובה.
דוד סרנגה: יתרה מכך, הם נעשה היום חיפוש בגוגל על המדינה ישראל, התמונות שנקבל תהיינה מזעזעות.
דוד סרנגה: אז אנחנו כבר נקטנו, מזעזעות,
מאיר שטרית: אם תלמיד רוצה להכין עבודה על שדרות, מה שהוא מקבל באינטרנט זה ששדרות זה שטח כבוש, לקחו את זה מהערבים, והערבים הישראלים לא צודקים, כי האתרים הפלסטינאים נותנים את כל החומרים האלה באופן חופשי, אז אם ילד מכין עבודה על שדרות, זה מה שהוא יקבל באינטרנט.
דוד סרנגה: אני זוכר לפני שנתיים הבאנו לכאן קבוצה של צלמים, שהם מהווים מובילי דעה ברשתות החברתיות.
דוד סרנגה: הטריגר להבאת הקבוצה היה שעשינו חיפוש בגוגל על המילה ישראל, ומה שקיבלנו זה מחנות פליטים פלסטינאיים, אחד.
דוד סרנגה: או אתרים הרוסים שנחשבים הרוסים בגין המעשים שלנו.
דוד סרנגה: אז לכן מאד מאד חשוב, ולא רק זה, אז אנחנו מתכוננים לשחרר את התמונות שלנו במיידי.
מאיר שטרית: מה אתם צריכים לעשות בשביל לשחרר?
מאיר שטרית: מה צריך לקרות בשביל שאתם תשחררו?
דוד סרנגה: לא, אנחנו החלטנו שאנחנו משחררים והיום זה משוחרר.
דוד סרנגה: זאת אומרת אנחנו מעבירים את התמונות שלנו לשימוש ויקימדיה ישראל, או לויקיפדיה.
דוד סרנגה: אנחנו מעלים אותם, כבר היום הם יועלו התמונות שיש לנו, אחד.
דוד סרנגה: שתיים,
מאיר שטרית: כמה תמונות יש לכם?
דוד סרנגה: יש לנו מאות תמונות.
דוד סרנגה: עכשיו, לא רק זה,
מאיר שטרית: מאות?
מאיר שטרית: זה הכל?
דוד סרנגה: אני  מדבר על התמונות שהן רלבנטיות, אבל כן.
דוד סרנגה: גם אלפים זה עדיין כמאות, אחד.
דוד סרנגה: שניים, דבר נוסף, אנחנו מתכוננים גם לקחת כמה יזמות בכיוון הזה, נוסף לכך שגם שכרנו צלם שאנחנו ננחה אותו מה הדברים שאנחנו רוצים שהוא יצלם מתוך מטרה להעלות את החומרים האלה, אחד.
דוד סרנגה: ושנתיים, אנחנו עתידים גם לפנות לציבור ולבקש מהם לשלוח לנו תמונות בקטגוריות מסוימות ובנושאים מסוימים, ואנחנו נעלה אותן לפלטפורמות שלנו, והכל יהיה מתוך מטרה שהדברים יהיו פתוחים לציבור, וניתן יהיה לעשות בהם שימוש.
דוד סרנגה: כמה שיותר נראה את הנרטיב בארץ,
מאיר שטרית: אז משרד החוץ, למרות ההנחיות הקיימות היום, רשאי לפתוח את התמונות האלה החוצה?
דוד סרנגה: בהחלט, זו החלטה שלנו.
מאיר שטרית: אז למה לשכת העיתונות הממשלתית לא רשאית?
מאיר שטרית: אורן הלמן, בבקשה.
אורן הלמן: אני מדבר עכשיו?
אורן הלמן: אז אני אגיד, קודם כל הרי ישבנו ודיברנו,  ואני חושב שהרעיון שלך הוא רעיון טוב.
אורן הלמן: יש לי הסתייגות אחת שאני חושב שגם תהיה מקובלת עליך, והיא שיש לנו 150,000 תמונות אצלנו בארכיון התמונות הלאומי, באוצר התמונות הלאומי או מה שלא יהיה.
אורן הלמן: בעיני זה משהו שמאד מאד, אני מאד מאד מתחבר למה שאתה אומר לגבי המורשת, ההיסטוריה, הערכים, הרבה מאד דברים.
אורן הלמן: אני בתוכנית שלי, בתפיסה שלי, הייתי מאד מאד רוצה לחלק את זה לשלוש קטגוריות.
אורן הלמן: קטגוריה אחת היא הקטגוריה שאתה מדבר עליה, והיא כל השימוש של תלמידים, סטודנטים, צרכים פרטיים בתמונות האלה – לדעתי אנחנו לא צריכים לגבות כסף.
אורן הלמן: אני אתחיל, סליחה, לא אמרתי, אנחנו גובים כ-20 ₪ לתמונה, עבור כל שימוש בתמונה, כל מי שמשתמש בתמונה – בין אם זה תנובה ובין אם זה,
מאיר שטרית: כמה כסף נכנס ללשכת העיתונות ממכירת התמונות האלה?
אורן הלמן: אני אגיד.
אורן הלמן: יש לנו בתקציב לשכת העיתונות הממשלתית הוצאה שמותנית בהוצאה של בערך 400,000 ₪ בשנה, שהתחזית היא בערך 400,000 ₪,
מאיר שטרית: במציאות?
אורן הלמן: במציאות זה בערך 300.
אורן הלמן: אבל שנייה, במציאות שקיימת כיום, שבמציאות שאני חוזה אותה או הייתי רוצה להגיע אליה, אני יכול גם לשרת את המטרה שלך, וגם לגרום לזה שאני לא אצטרך להיות תלוי בהעברות תקציביות של האוצר, שמן הסתם יתבטלו בעוד שנה שנתיים, כשיהיה תקציב חדש, ואני אוכל לייצר בעצמי את ההכנסות האלה, ואני אסביר גם איך, אם תרשה לי.
מאיר שטרית: בטח, בבקשה.
אורן הלמן: קודם כל לגבי תלמידים, סטודנטים, שימוש פרטי בתמונות האלה – זה חלק ממערך ההסברה של ישראל, ולדעתי זה חובה שלנו לתת לתלמידים ולעודד אותם גם, ביחד עם משרד החינוך, וללכת לשיעורי חברה או איך שקוראים לזה, ולהראות להם איך להשתמש בארכיון הזה וכו' וכו'.
אורן הלמן: מעבר לכך יש עוד קטגוריה אחת, והיא קטגוריה שהיא בעיני שימוש חדשותי.
אורן הלמן: יש הרבה מאד תמונות שאנחנו מצלמים.
אורן הלמן: בשבועיים שלושה הראשונים, או הם מונופול שלנו, כל עיתון או אתר אינטרנט, גם קטן וגם גדול שרוצה להשתמש בהם צריך לשלם לי כסף.
אורן הלמן: אני חושב שזה אינטרס גדול של המדינה לא לגבות תשלום עבור התמונות האלה, ולשחרר אותן לכל אחד שרוצה, כי זה תמונות טובות למדינה בסופו של דבר.
אורן הלמן: זה דרך אגב דבר שתרם, הוסיף, השר אדלשטיין,
מאיר שטרית: ראה ה'מרמרה'.
אורן הלמן: ראה ה-מרמרה' וראה גם אירועים אחרים.
אורן הלמן: אתה ותיק במערכת ואתה מכיר.
אורן הלמן: זה דבר שהעלה השר אדלשטיין.
אורן הלמן: הוא חושב שזה נכון.
אורן הלמן: קטגוריה שלישית היא קטגוריה של שימוש עסקי או מסחרי בתמונות האלה.
אורן הלמן: כלומר, חברות כמו תנובה, שטראוס, אגד ואחרות, שרוצות לעשות קמפיין תדמיתי ומעלות קמפיינים במאות או מיליוני שקלים, ומשתמשות בתמונות שלי, לדעתי אני לא רוצה לשחרר להן.
אורן הלמן: אני חושב שזה לא נכון לשחרר להן את התמונות האלה בחינם, ומצד שני זה גם לא הגיוני שהם ישלמו 20 ₪ בשביל תמונה.
אורן הלמן: ולכן הקטגוריה הזאת שלי, בעיני, היא קטגוריה שצריכה להיות לשימוש מסחרי – שישלמו מחיר שוק.
אורן הלמן: שימוש שהוא לצרכים של מורשת, ערכים, ללא תשלום בכלל וגם לעודד.
אורן הלמן: וכך בעצם מה שאני אוכל, אני אוכל לעשות טרייד אוף בתשלומים, ולדעתי גם להעלות בצורה דרמטית את ההכנסות שלנו, של העם, כתוצאה מהמכירה של התמונות לגורמים מסחריים, ואני לא חושב שבעניין הזה יש לנו איזה שהם חילוקי דעות, כי אתה הרי הכוונה שלך היא לא לדבר על אגד או עמידר שעכשיו רוצים לעשות איתנו תערוכות וכאלה דברים, אלא על חינוך בעיקר, נכון?
מאיר שטרית: לא חינוך, הכל.
מאיר שטרית: ההסברה של ישראל.
אורן הלמן: מאה אחוז, אין בעיה.
אורן הלמן: אבל הסברה של ישראל זה לא,
מאיר שטרית: תראה, בארצות הברית, כל החומר האמריקאי ששייך לארצות הברית, כל החומר הממשלתי, משוחרר חינם, חופשי, לכל שימוש, לכל מי שרוצה.
מאיר שטרית: גם הבית הלבן משחרר את כל החומרים שלו.
מאיר שטרית: אגב, הוא מעוניין לשחרר, כי זה האינטרס שלו.
מאיר שטרית: הנשיא, יש אתר, תיכנס לאייפון או לאחד האתרים, לאתר של בית הנשיא,
אורן הלמן: הראית לי את זה, נכון.
מאיר שטרית: שהנשיא עצמו כל יום מוציא הודעות לעיתונות, תמונות, צילומים, הוא חותם, הוא זז, הוא נושם, הוא הולך, הוא אומר שלום, הוא עושה.
מאיר שטרית: זה אינטרס שלו.
מאיר שטרית: אנחנו, אני אומר לך, ותדע לך שאני אומר בצער, אנחנו פשוט בעיני זה מדיניות מטופשת – לא לפתוח את מה שיש לנו לציבור.
מאיר שטרית: הרי התמונות שאתם, שהמדינה משחררת, זה  תמונות שבמידה מסוימת יש עליהם איזו שהיא צנזורה.
מאיר שטרית: אז אני לא אומר צנזורה להרע, כלומר המדינה לא תשחרר,
אורן הלמן: חסם אתה אומר, יש בקרה.
מאיר שטרית: יש בקרה על מה התמונות שנמצאות ברשת.
מאיר שטרית: המדינה מעוניינת שהתמונות האלה יגיעו לידיעת האנשים.
מאיר שטרית: אני אביא את הדוגמא של תקופת האינתיפאדה של שנת 2000, שפה התפוצצו לנו מחבלים כל שני וחמישי, נהרגו מאות אנשים ואלפי אנשים, מאות אנשים, ונפצעו כמה אלפי אנשים.
מאיר שטרית: העולם היה מוצף מבחינתנו תמיד בפעולות של ישראל נגד הפלסטינאים.
מאיר שטרית: התמונות האלה שלנו לא מגיעות לשום מקום, לא הגיעו לשום מקום, העולם לא רואה את זה כי לא משחררים את התמונות.
מאיר שטרית: עכשיו, בכל אירוע טרור שהיה, היו צלמים שלנו שם, היו, כל הזמן.
מאיר שטרית: של משטרה,  של הממשלה, היו צילומים של דברים מזוויעים הרי.
מאיר שטרית: עכשיו, במה השתמשו נגדנו?
מאיר שטרית: אם הייתה מלחמה ב-'עופרת יצוקה', אז ב-'עופרת יצוקה' הפלסטינים העלו רק את מה שהם רצו להראות.
מאיר שטרית: הם הרי הראו איפה פוגעים בפלסטינים המסכנים ואיך הורגים את אלה והורגים את ההוא, ומפוצצים את הבית של זה.
מאיר שטרית: זה מה שהעולם ראה, וברור שהעולם הזה מוסת נגד ישראל.
מאיר שטרית: עכשיו, זה נגד האינטרס של ישראל לא לפתוח את החומרים הללו.
מאיר שטרית: עכשיו, אני אומר לך, הכסף שאתה מדבר עליו הוא לא כסף גדול, זה כסף קטן שאפשר להשיג אותו ...
מאיר שטרית: גם אחרי תחילת שנת התקציב.
אורן הלמן: אני מסכים איתך.
מאיר שטרית: עכשיו, למועצה לבד זה 300,000 ₪, שיהיה חצי מיליון ₪ מצדי, מיליון ₪. זה שווה, הכסף הזה הוא לא שווה בנזק המלך.
מאיר שטרית: אני חושב שהשחרור החופשי, התועלת שלו למדינה היא פי מאות מיליונים של הסברה לעומת הנזק הבלעדי של חצי מיליון שקל, זה בדיחה.
מאיר שטרית: זה פשוט קטן ביותר, ואני חושב שהיפה בארצות הברית, זו דוגמא קלאסית שאנחנו מנסים ללמוד ממנה כל מיני דברים.
מאיר שטרית: הם שחרורו הכל, הכל חופשי.
מאיר שטרית: כל אחד יכול להיכנס, להשתמש, ללמוד.
מאיר שטרית: אני רוצה להוציא ספר, סתם, רוצה להוציא ספר נגיד על קליטת יהודי תימן בארץ.
מאיר שטרית: מה עשו להם בחדרה וברחובות ואיך הם עבדו בשעריים ובכל השכונות הללו.
מאיר שטרית: יש תמונות בלשכת העיתונות הממשלתית מהתקופה של המעברות, מלא תמונות.
מאיר שטרית: אף אחד לא רואה אותן.
מאיר שטרית: עכשיו, אם עיתונאי רוצה לכתוב איזו כתבה על זה, הוא צריך להתחיל לשלם, לחפש כל תמונה שהוא רוצה ולשלם עליה כסף.
מאיר שטרית: איזה אינטרס יש לו?
מאיר שטרית: אלא אם הוא תימני, אולי יש לו אינטרס.
אורן הלמן: יש כזה ספר בדיוק.
מאיר שטרית: בסדר, אני אומר, אני לא סתם אומר.
מאיר שטרית: או מרוקאים, לא חשוב.
מאיר שטרית: תקופת המעברות, ואני כאחד שחי במעברה, אז יש לנו דברים מדהימים הרי בתקופת המעברות שבכלל האנשים, הצעירים של היום אין להם מושג ירוק.
מאיר שטרית: אני מספר לילדים שלי, אני מספר להם בעל פה שחיינו במעברה בלי חשמל, בלי מים, בלי זה, הם בכלל אומרים זה עולם אחר, הם בכלל לא מסוגלים להבין את העניין הזה.
מאיר שטרית: עכשיו, אין סיבה, אני לא רואה שום סיבה בעולם, בעיקר שהממשלה אישרה את הצעת החוק.
מאיר שטרית: הצעת החוק שלי אושרה על ידי הממשלה והעברתי אותה לקריאה טרומית.
מאיר שטרית: אני לא הזדרזתי מהר מהר להעביר אותה כדי להגיד הנה אנחנו עושים חוק ונגמר העניין.
מאיר שטרית: אני מנסה להגיע להסדר, או לתקנה, ופה חסר לי משרד המשפטים.
מאיר שטרית: כי אם זה מה שאמרתם בפעם שעברה, שאתם תעשו איזה שהוא תיקון או תקנה או משהו, שתאפשר את העניין הזה.
מאיר שטרית: כי אם מותר למשרד החוץ לשחרר את החומרים שלו, תגיד לי אורן – למה לך אסור להודיע מחר – אני משחרר את כל הארכיב של לשכת העיתונות, קודם כל לשחרר.
מאיר שטרית: לשכת העיתונות הממשלתית משחררת לחופשי, לשימוש כל מי שרוצה.
מאיר שטרית: מה איכפת לך?
מאיר שטרית: שיעשו עם זה מה שהם רוצים.
מאיר שטרית: קודם כל תשחרר.
מאיר שטרית: אחר כך תלך לנסיגות בחזרה, תעשה אחרי תקופה מסוימת של ניסיון, תראה מה קורה.
מאיר שטרית: לא יקרה כלום.
מאיר שטרית: אז נגיד כמה חודשים אתה תפסיד איזה 200 ₪ או 5,000 ₪, תפסיד.
מאיר שטרית: אחר כך בוא נעשה אחר כך נסיגות חזרה.
מאיר שטרית: אבל תעשה, תנסה לשחרר את זה, תראה מה יקרה, תראה את האימפקט של זה כלפי העיתונות, העיתונאים הזרים, העיתונאים בעולם, אתרי אינטרנט.
מאיר שטרית: אני בטוח שתראה שינוי גדול בהתנהלות, שידעו שזה פתוח לציבור.
מאיר שטרית: אז אם מותר לו לשחרר, אני רוצה להבין ממשרד המשפטים, האם מותר גם לאורן לקבל החלטה לשחרר את החומרים שלו, או שיש עדיפות למשרד החוץ והוא אסור לו.
מאיר שטרית: יש כללים?
הווארד פולינר: זה יותר עניין של תקציבית, זה לא עניין של החוק.
הווארד פולינר: אם הם רוצים לשחרר, אם הם יכולים לשחרר.
מאיר שטרית: אורן יכול מחר להודיע שהארכיב הממשלתי פתוח?
אורן הלמן: אני לא חושב שאני יכול.
אורן הלמן: הרי, מה?
מאיר שטרית: אז אני שואל את אנשי משרד המשפטים.
הווארד פולינר: זה לא עניין של דיני זכות יוצרים, זה עניין של האם הם רוצים לתת גישה לתמונות שלהם או לא.
מאיר שטרית: כן, זה מה שאני אומר.
הווארד פולינר: אז זכות יוצרים, מרגע שיש גישה אז מישהו אחר יכול לשכפל.
הווארד פולינר: אבל זה מה שנוכל לעשות בתיקון של חוק זכות יוצרים.
הווארד פולינר: אז לגבי גישה לתמונות, זה כבר חוקים אחרים, או את המדיניות שלהם או של התקציבי.
מאיר שטרית: לא, השאלה שלי נורא פשוטה – האם אורן יכול להודיע היום בוועדה, שהוא משחרר את כל התמונות של המאגר הממשלתי, של לשכת העיתונות הממשלתית לציבור.
תומר אשור: במידה וכבר יש לנו גישה אליהם.
תומר אשור: הווארד מדבר על איך להשיג גישה אליהם.
תומר אשור: אנחנו לא מדברים על זה, אנחנו מדברים על אחרי שכבר יש גישה.
תומר אשור: מה שכבר באינטרנט.
מאיר שטרית: נשיג, הוא יצטרך לעשות אם אין לו תקציב, להשיג תקציב, להכניס את הכל באינטרנט, ולדעתי יש את הארכיב באינטרנט, אני פעם נכנסתי אליו באינטרנט לארכיב של לשכת העיתונות הממשלתית.
מאיר שטרית: רק היום, בשביל להיכנס אתה צריך להיות רשום, לשלם, what ever.
מאיר שטרית: יש את הגישה לאינטרנט.
מאיר שטרית: נגיד שהוא מחליט היום לפתוח את זה – מותר לו לפתוח את זה?
מאיר שטרית: אני  לא רוצה שיעמידו אותו לדין מחר.
הווארד פולינר: במידה שמדובר על נכסי המדינה, אז רק החשב הכללי יכול לתת את ההרשאה.
מאיר שטרית: החשב הכללי?
הווארד פולינר: כי זה נכסים של מדינה תיאורטית.
מאיר שטרית: אבל בשביל זה עשינו חוק.
מאיר שטרית: השאלה אם יש לכם פתרון אחר שהוא לא חוקי.
מאיר שטרית: מה שאתה אומר לי בעצם כרגע שאין פתרון אחר, אתם לא יכולים לפתור את הבעיה שלו בדרך של חקיקה.
מאיר שטרית: אם זו המסקנה שמתגבשת שאני מבין מכם, אחרי שעברה שנה וכלום לא קרה, אז אני אעשה את החקיקה, אני אגמור את החקיקה עד הסוף ואכתוב בחוק, ולא אשאל את החשב הכללי עם כל הכבוד, שזה אינטרס של המדינה שהכל יהיה פתוח ואני לא שואל את אף אחד.
מאיר שטרית: ויחייב את כל הגופים הממשלתיים לפתוח.
מאיר שטרית: חשבתי שיש לכם פתרון אחר שאיננו חקיקתי.
מאיר שטרית: אני לא מת שיהיה חוק, אני לא חייב שיהיה חוק.
מאיר שטרית: מעניין אותי המטרה.
מאיר שטרית: אז אם יש לכם דרך לפתור את זה, אמרתם בפעם שעברה שיש לכם איזו שהיא דרך אולי לפתור את העניין, ואני מבין שאין דרך בעצם.
מאיר שטרית: אם אתה מפנה אותי חזרה לחשב הכללי.
מאיר שטרית: אם היית אומר לי את זה השבוע, אז כבר הייתי מדבר איתו לפני שנה ומסדר את העניין.
מאיר שטרית: אבל אמרתם לי שיש דרך איך שהוא לפתור את העניין.
מר דוד סרנגה: נתון נוסף מאד חשוב שמתקשר גם למה שאורן אמר, וויקימדיה מאד יעזרו לי אם אני צודק או לא.
מר דוד סרנגה: אתרי אינטרנט  ובלוגים, נחשבים כגורמים מסחריים, ואז אם אתה שם את החסם שגורמים מסחריים לא יכולים להשתמש, אז,
מאיר שטרית: הם לא יכולים להשתמש.
אורן הלמן: אני רק רוצה להגיב, כי החסם, הדבר שאני מעלה פה הוא מאד מאד לוגי.
אורן הלמן: זאת אומרת א' אני  חושב, וחשוב שתדע, לדעתי אתה כמי שהיה גם שר אוצר מסכים איתי.
אורן הלמן: מדינה לא צריכה לעשות עסקים.
אורן הלמן: אוקי, זה דבר שהוא לא בריא.
אורן הלמן: לכן, התפיסה שלי,
מאיר שטרית: בתור שר אוצר אני מעדיף לך לשלם את הכסף בשביל שתשחרר הכל.
אורן הלמן: נניח.
אורן הלמן: או לחילופין, ללכת לאיזה שהוא תהליך, שבו מול הגורמים המסחריים, ואני לא מדבר על אתרי האינטרנט האלה, כי להם את התמונות החדשניות,
מאיר שטרית: אני מדבר על גורמים שעושים תערוכות.
דוד סרנגה: בסדר, אבל החוק לא מבדיל בין הגורמים, זה לא יעזור.
תומר אשור: בדיוק.