GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תומר אשור: אנחנו גילינו, אנחנו נפגשנו ובדקנו ובררנו וגילינו שחוקית זה מאד בעייתי לעשות את האבחנה הזאת בין תנובה ל-YNET.
מאיר שטרית: תגיד את שמך לפרוטוקול.
תומר אשור: סליחה.
תומר אשור: אני תומר אשור מעמותת ויקימדיה ישראל.
תומר אשור: כשאנחנו הלכנו לבדוק את זה, יש את המנגנונים האלה שמדברים על בלי שימוש עסקי, ויש אי בהירות.
תומר אשור: כשמגיעים ל-money time, זה מאד בעיה להבדיל בין בלוג של מישהו שיש בו  פרסומות והוא מרוויח כ-10 ₪ בחודש מהבלוג הזה, לבין תנובה שלכאורה עושים המון כסף מהתמונות האלה.
תומר אשור: זה ברמה החוקית, אבל ברמה הערכית אני רוצה להגיד, שתנובה הוא מנגנון הפצה.
תומר אשור: אני לא מבין למה אנחנו צריכים לפחד ממנו.
תומר אשור: אם אנחנו רוצים, ובלי לפחד, אבל כמובן שכשאנחנו מדברים על זה שתנובה מרוויחים מזה כסף, הכסף הזה חוזר בעקיפין למדינה.
תומר אשור: לא לשכת העיתונות, אבל דרך המיסוי הוא חוזר למדינה.
תומר אשור: אני לא המצאתי את זה.
תומר אשור: יש מחקרים שמראים מה ההכנסות העקיפות מפעולות כאלה.
תומר אשור: אבל מעבר לזה, תנובה יש לו צינור הפצה שלך אין.
תומר אשור: הוא יש לו את הכסף להפיץ את התמונות.
תומר אשור: אני חושב על זה, על כמה הם עושים מאמץ כדי להראות שהקוטג' שלהם זה הבית הישראלי, ושם הם כמובן לא מציגים את ישראל רע, הם מציגים את ישראל טוב.
תומר אשור: אז זה מנגנון הפצה.
תומר אשור: אם אני מבין נכון, וזה גם מתקשר למה שדיברנו – לוותר על זכויות יוצרים והחשב הכללי.
תומר אשור: אנחנו לא מוותרים על זכויות יוצרים.
תומר אשור: המדינה שומרת על הנכס שלה, על זכויות היוצרים.
תומר אשור: היא רק מאפשרת להשתמש ואז, אתה אני מבין המטרה שלך היא להפיץ את התמונות כמה שיותר.
תומר אשור: אתה לשכת העיתונות כאילו.
תומר אשור: אתה זרוע ההפצה של המדינה של מידע.
אורן הלמן: המטרה שלי היא מתחברת מאד.
אורן הלמן: אנחנו ישבנו ואני מאד התחברתי למה שיושב ראש הוועדה אומר בהיבט הערכי - הסברתי.
אורן הלמן: ואני בתפיסה שלי חושב שיש הבדל בין להעמיק את ההסברה הישראלית נניח כלפי פנים או חוץ, לא משנה.
אורן הלמן: אבל כלפי גורמים פרטיים שעושים שימוש בזה בשביל עבודות וסמינרים ועבודות גמר ואני לא יודע מה עוד, כל הדברים האלה.
אורן הלמן: לבין, עוד פעם, גורמים מסחריים שמשתמשים בתמונות האלה, בכדי לבצע קמפיינים שלהם או כל מיני פעולות תדמיתיות.
אורן הלמן: ואני חושב, בתפיסה שלי, שאני יכול, אם אני הולך לאיזה שהוא תהליך שהוא כמובן כרוך במכרזים וכו', בכדי לצאת החוצה ולתת לאיזה שהוא גורם חיצוני בכלל שיתעסק עם התמונות האלה, כלפי הגורמים המסחריים, לא אני אעשה את זה.
אורן הלמן: זה מצד אחד.
אורן הלמן: ומצד שני, כל מה שמדבר עליו יושב ראש הוועדה, שהוא העניין הערכי, בהחלט יהיה בחינם, יהיה ללא תשלום.
אורן הלמן: זה אינטרס של המדינה.
אורן הלמן: זו התפיסה שלי.
מאיר שטרית: האם אתה רשאי לעשות את זה עכשיו?
אורן הלמן: אני לא יודע להגיד לך.
אורן הלמן: הגורם שמטפל בנו מבחינה משפטית, וקודם כל דיברתי עם אנשים בתוך החשב הכללי.
אורן הלמן: יש במידע שאני קיבלתי, כי אני מצטער, אבל אני רק חודשיים בתפקיד, יצא לי לעשות עוד כמה דברים, לא התעמקתי בזה.
אורן הלמן: אבל אחת הפגישות הראשונות שעשיתי הייתה איתך, כי היה חשוב לך לקדם את הנושא.
אורן הלמן: בבדיקות שאני עשיתי, אני חושב שיש פה עניין של חשב כללי והלשכה המשפטית במשרד ראש הממשלה, שהם אלה שנותנים לנו את השירותים המשפטיים.
אורן הלמן: אני קבעתי פגישה שאמורה להיות בשבוע הבא או בעוד שבועיים, אני לא זוכר, בכדי לשבת איתם ולבחון את הנושא הזה, כי זה פרויקט שהוא בעיני אחד מהמשימות המשמעותיות שלי בתפקיד שלי, כמו שאני תופס אותו לפחות.
אורן הלמן: אז כרגע אני לא יודע להגיד לכם איך פרוצדוראלית אפשר.
מאיר שטרית: משרד החוץ – אתם קיבלתם אישור של החשב הכללי?
מאיר שטרית: לא. לא שאלתם.
מאיר שטרית: לפחות לא תעמוד לדין לבד.
מאיר שטרית: אם תעמוד במשרד החוץ זה כבוד גדול.
דוד סרנגה: אני יכול אפילו להוסיף נקודה, אני מסכים עם מה שאתה אומר בתחום של להפיץ כמה שיותר.
דוד סרנגה: אני אלך אפילו צעד אחד קדימה.
דוד סרנגה: עולם ההסברה כמו שאנחנו תופסים אותו השתנה.
דוד סרנגה: העולם שאנחנו מכירים היום לא דומה לעולם שלפני 5 שנים.
דוד סרנגה: מאז שהעולם נמצא ברשתות החברתיות, מכפילי הכוח, ככל שנפיץ ונעלה חומרים רבים יותר, כך מכפילי ההסברה והקואליציות שאיתם אנחנו עובדים רק יפיצו חומרים שניתן להם.
דוד סרנגה: והרבה מאד פעמים אנחנו שומעים מאותם גורמי הסברה, או מאותם אנשים בקואליציות, שאין להם את החומרים המתאימים להפיץ.
דוד סרנגה: ולכן, לי מאד חשוב, או לנו בתור משרד החוץ, מאד חשוב לתת לאותם אנשים שרוצים לעסוק בהסברה, אותם אנשים שרוצים לסייע לנו בהסברה בארץ ובעיקר בחוץ לארץ, את "הנשק" באמצעותו הם יכולים להשתמש, או את התחמושת שהם יכולים להשתמש בה.
דוד סרנגה: לכן, הפתיחה של מאגר התמונות או העבודה שאנחנו נחלוק אותו עם העולם, רק יסייע גם לאותם גורמים שרוצים להפיץ את המסרים שלנו.
תומר אשור: אני רוצה לספר, רגע לעשות קאט מהעניין הזה, ולספר על תהליך שבכל זאת קרה מאז הפעם האחרונה שנפגשנו, והוא שהממשלה הבריטית, אתה סיפרת על ארצות הברית.
תומר אשור: מאז בממשלה הבריטית היה שינוי, והממשלה הבריטית בדומה לבית הלבן, שחררו גם, הוציאו רישיון שימוש, בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות פה, לכל החומרים שהם נקראים שם 'חומרי הכתר'.
תומר אשור: וכל מה שבעצם מקביל פה לבעלות ממשלתית, היום ניתן בלי לשאול, פשוט להשתמש בו.
תומר אשור: עכשיו, מה העניין פה?
תומר אשור: אנחנו מתבססים על החוק הבריטי הישן.
תומר אשור: הבריטים הבינו שהחוק הבריטי הישן הוא לא מדהים בעניין הזה, כן.
תומר אשור: הבריטים התקדמו לחוק הבריטי החדש, ואנחנו עוד בחוק הבריטי הישן.
מאיר שטרית: נכון מאד.
מאיר שטרית: אנחנו נשמור על המעמד של בריטניה במזרח התיכון.
מאיר שטרית: בבקשה, רק תציגי את עצמך.
דלית קן-דרור: דלית קן-דרור מהאוניברסיטה בחיפה, המרכז למשפט וטכנולוגיה.
דלית קן-דרור: אנחנו מייצגים של קיריאטיב קומנס בארץ.
דלית קן-דרור: זה הרישיונות האלה שמופיעים למטה לפעמים באתרים שנכתבים עם CC.
דלית קן-דרור: רישיון של ויקיפדיה זה CC by share a like 3 .
דלית קן-דרור: 0. אנחנו מבטיחים להתעדכן בקרוב.
דלית קן-דרור: כעיקרון רק רציתי להבהיר דבר קטן לגבי השימוש המסחרי.
דלית קן-דרור: שימוש מסחרי, נעשו מספר מחקרים בעולם, לנסות גם לראות מה הציבור חושב שזה שימוש מסחרי.
דלית קן-דרור: אין הגדרה אחידה למה הוא שימוש מסחרי.
דלית קן-דרור: אבל, רישיונות קריאטיב קומנס למעשה מאפשרים מספר וריאציות וכאן הויקיפדיה, ויקימדיה ישראל יכעסו עלי קצת.
דלית קן-דרור: יש מספר רישיונות שימוש אפשריים.
דלית קן-דרור: אחד מהם זה ללא שימוש מסחרי.
דלית קן-דרור: כלומר, ניתן לעשות שימוש בתמונה, אבל ללא שימוש מסחרי, כאשר אני מציעה רק דבר אחד – אם בוחרים ברישיון כזה, אולי כדאי הבהרה בכמה שפות, מה ייחשב כשימוש מסחרי בעיני משרד מסוים, או בעיני לשכה מסוימת.
אורן הלמן: חוץ לארץ לא כל כך מעניין אותי האמת.
אורן הלמן: אני הרי,
מאיר שטרית: מעניין אותו רק בישראל.
אורן הלמן: נכון, מה אני?
אורן הלמן: מי יעשה שימוש בתמונות שלי לקמפיין?
דלית קן-דרור: אוקי, הבהרה בשפות רשמיות של-
מאיר שטרית: מי מוציא את הרישיון?
דלית קן-דרור: הרישיון, כל אחד יכול לבחור איזה רישיון הוא רוצה להצמיד ליצירה שלו.
דלית קן-דרור: יש שישה רישיונות מרכזיים, יש עוד מספר רישיונות שאפשר גם לוותר על כל הזכויות למשל ולתת שימוש ללא קרדיט.
הווארד פולינר: זה שטנץ.
דלית קן-דרור: זה שטנץ.
דלית קן-דרור: זה למעשה פלטפורמה.
הווארד פולינר: מישהו שרוצה להשתמש בשטנץ שלהם יכול.
הווארד פולינר: מי שרוצה להשתמש בזה עם תיקונים כמו שאולי הוא צריך, זה אפשר להגיד ששימושים מסחריים כמו,
מאיר שטרית: לשכת העיתונות הממשלתית יכולה לפרסם דבר כזה ולהגיד אנחנו עכשיו מרשים שימוש בכל התמונות שלנו?
הווארד פולינר: אפשר.
מאיר שטרית: הם יכולים?
הווארד פולינר: בכפוף ל-
מאיר שטרית: בכפוף למה?
הווארד פולינר: לחשב הכללי.
אורן הלמן: לחשב הכללי וגם לשר שלנו.
אורן הלמן: יש לנו שר שאחראי עלינו שקוראים לו יולי אדלשטיין.
אורן הלמן: פשוט אנחנו כפופים למשרד להסברה.
מאיר שטרית: יש לו סיבה להתנגד לזה?
אורן הלמן: לא, אני לא אומר.
מאיר שטרית: הפוך לדעתי.
שי אטיאס: שי אטיאס, ראש תחום הסברה.
שי אטיאס: בתור נציג של השר, אנחנו יותר מתומכים, ואורן הוא אחד שאתה יודע,
מאיר שטרית: הנה, יש לך כבר אישור של השר, בסדר.
אורן הלמן: לא אמרתי שאין, אבל הכבוד מגיע למי שמגיע.
אורן הלמן: בעניין הספציפי של השימוש הפרטי אני מדבר.
דלית קן-דרור: אפשר פשוט מאד, מה שהארגון מציע זה פלטפורמה מוכנה כבר של רישיונות, ואז אפשר לבחור את הרישיון המתאים.
אורן הלמן: רק דבר אחד שאני רוצה לומר, מכיוון שממילא תקציבנו, תקציב לשכת העיתונות הממשלתית, שבטח חשוב גם לוועדת המדע שיהיה גדול, כי אנחנו עוסקים בהסברה של מדינת ישראל, יתדלדל עוד יותר במידה ורק צד אחד של המשוואה שאני הצגתי ימולא, ואנחנו נפתור נניח את השימוש הפרטי מתשלום.
אורן הלמן: כאן אנחנו נרצה עד שיעשו את השלב השני, שזה אומר עבודה מול הגורמים המסחריים, שכן ישלימו לנו את הסכום זה מאוצר המדינה.
אורן הלמן: זה דבר שאנחנו,
מאיר שטרית: הנה, יושבת פה לשכת הפרסום הממשלתית, יושב איתנו מר נתן, ששופע תקציבים ומזרימים לו הרבה מאד מיליונים, כך שהוא יכול להשתמש בכל החומרים בלשכת העיתונות הממשלתית, אז אולי אתה תעביר להם.
מאיר שטרית: מה זה 300, 500,000 ₪ בשבילך?
מאיר שטרית: כסף קטן בלשכת הפרסום הממשלתית.
מאיר שטרית: כי כשנותנים לכל המפרסמים להשתמש בחומרים שלכם, מה, זה לא טוב?
אורן הלמן: זה צריך לבוא מאוצר המדינה לדעתי.
מאיר שטרית: זה אוצר המדינה.
אורן הלמן: לא, זה לא.
מאיר שטרית: בטח הוא אוצר המדינה.
מאיר שטרית: מי אתה חשוב עושה את הפרסומים?
מאיר שטרית: אני שילמתי לו לא פעם אחת מיליונים בשביל לעשות פרסומים.
נתן מאיר: לא, באמת יש כאן שאלה נוספת.
נתן מאיר: נתן מאיר מלשכת הפרסום הממשלתית.
נתן מאיר: אני חושב שאנחנו יצרני החומרים הכי גדולים היום בממשלה, בכסף לפחות.
נתן מאיר: ואני לא מדבר כל כך על סטילס, תמונות, אלא על סרטים.
נתן מאיר: המשרדים היום בשנים האחרונות נחשפים יותר ויותר להכנת סרטים.
נתן מאיר: יש סרטי תדמית של המשרדים, יש סרטי הדרכה,
מאיר שטרית: שאף אחד לא רואה אותם.
נתן מאיר: לא. יש מצגות וכדומה.
נתן מאיר: נניח רוצים להביא כינוס בין לאומי בתחום ניירות הערך, הוא רוצה להראות את מדינית ישראל.
מאיר שטרית: בכינוסים וזה מת.
נתן מאיר: כל אחד לצרכיו, למה?
מאיר שטרית: מה שאני אומר הוא – אנשים מחוץ לארץ לא יכולים להשתמש, לא יכולים להיכנס לאינטרנט, להוריד את הסרט הזה, לראות אותו במקום אחר.
נתן מאיר: נכנסים הרבה מאד לאינטרנט.
נתן מאיר: יש היום הרבה מאד סרטים ישראליים בפייסבוק, בweb2-.
תומר אשור: אבל בצורה לא חוקית, הרי זה מה שאנחנו מדברים עליו.
נתן מאיר: רק דקה, אני אתאר את המצב.
נתן מאיר: אני לא מומחה לחוק כל כך.
נתן מאיר: אני אתאר רגע את המצב.
נתן מאיר: המדינה מייצרת היום באמצעות לפ"ם, אני מעריך בשנה 7 מיליון, 8 מיליון שקל מוצרים חדשים, סרטים.
נתן מאיר: חלק גדול מהם זה סרטי פרסום.
נתן מאיר: ערב ערב אתם רואים את הסרטים – זה לחיסכון במים, למניעת תאונות דרכים וכן הלאה וכן הלאה, הכל נעשה.
נתן מאיר: אני יודע, היום צריכים לקבל זריקות, אז יש סרט לזריקות שיעודד אותנו לקבל חיסונים וכן הלאה וכן הלאה מתקציבי משרדי הממשלה, וגם מתקציבי מוסדות ציבור אחרים.
נתן מאיר: החומרים האלה, אני אגיד יותר מזה, יש גם חומרים שנאספים גם כתשתית.
נתן מאיר: למשל, צילמו לפני שנה בעזרת לשכת העיתונות הממשלתית ולשכת הפרסום הממשלתית, צילמו צילומים יפים של מדינת ישראל מלמעלה.
נתן מאיר: יש צילומים מאד יפים בעזרת הליקופטר, 60 שעות של חומרים שנמצאים ברשות משרדי הממשלה.
נתן מאיר: אני חושב שגם צריכים להעמיד אותם.
מאיר שטרית: איפה הם נמצאים ברשות משרדי הממשלה?
נתן מאיר: נמצאים.
נתן מאיר: כשמשרד צריך הוא יודע בדיוק לאן לפנות ולקבל את זה.
נתן מאיר: זה באמצעותנו, או לשכת העיתונות הממשלתית או לשכת הפרסום.
אורן הלמן: יש לנו שני סוגים של חומרים, יש לנו סטילס ויש לנו,
מאיר שטרית: ואזרחי העולם לא יכולים לראות את זה.
נתן מאיר: אז המשרדים, אם הם רוצים להכניס את זה לתוך ה-, משרד התיירות עושה בזה שימוש רב.
נתן מאיר: המון, לקידום התיירות לישראל.
מאיר שטרית: ומשרד ההסברה?
נתן מאיר: משרד ההסברה עשה בזה שימוש.
נתן מאיר: אני אציג את העניין ואחרי זה אני אתייחס.
אורן הלמן: רק אל תגיד שזה חומרי גלם, הרי צריך לערוך אותם,
אורן הלמן: זה הרבה מאד עבודה, זה הרבה מאד כסף, זה הרבה מאד שעות עבודה.
מאיר שטרית: בסדר, מי שרוצה עורך, מי שלא רוצה לא עורך.
מאיר שטרית: יכולים להסתכל גם בלי עריכה.
נתן מאיר: היושב ראש צודק.
מאיר שטרית: המשתמשים יערכו.
מאיר שטרית: הרי נגיד שיש לי סרט כזה על ישראל, אני רוצה, אני אזרח ישראל, אוהב את ישראל ואני גר בקטמנדו.
מאיר שטרית: אני רוצה להיכנס לשם, לראות את ישראל, אני רואה וואלה, איזה יופי.
מאיר שטרית: אני לוקח קטע מזה מפרסם את זה לכל הפייסבוקים שלי, תראו איזה יופי ישראל, מדהימה.
מאיר שטרית: אני שולח את זה בטוויטר, שולח את זה בפייסבוק, שולח לכל העולם ואשתו, לכולם.
נתן מאיר: אין רע.
נתן מאיר: היושב ראש צודק לגמרי.
נתן מאיר: יחד עם זאת, אבל אני עוד לפני המסקנות מתאר את המצב, ואז אפשר להגיע למסקנות.
נתן מאיר: הסיכון העיקרי, ואולי זה פה יעלה על ידי כל האנשים, כל המדברים קודם, אני לא הייתי בישיבה הקודמת וכדומה – בשימוש המסחרי.
נתן מאיר: אין שום סיבה שהממשלה תצלם, תשקיע הרבה כסף, תכין סרטים, וזה יעמוד אחרי זה לתנובה שהיא חברה טובה.
נתן מאיר: אלא אם היא תשלם משהו.
נתן מאיר: לפחות תשתתף בהוצאה הזאת.
נתן מאיר: לרשות הציבור צריכים להעמיד את החומרים, אבל יש להימנע, אני חושב כך, זו עמדתי.
נתן מאיר: כבר אני נוגע לא בתיאור המצב אלא עמדתי, להימנע מלעשות בזה שימוש מסחרי מיותר.
נתן מאיר: נניח חברה, למשרד התיירות יש הרבה מאד חומרים יפים על מדינת ישראל, הוא עושה בהם שימוש לשיווק מדינת ישראל.
נתן מאיר: אבל אתה רוצה להעמיד את זה לרשות מלונות דן או לרשות באופן מסחרי להעמיד לו, בלי שהוא ישלם וישתתף בהוצאה?
נתן מאיר: אני לא בטוח שזאת הכוונה שלכם.
מאיר שטרית: אם מלונות דן יביאו יותר תיירים וירוויחו יותר כסף, ויתנו יותר מס הכנסה למדינה.
מאיר שטרית: מה רע?
נתן מאיר: אבל הייתה הוצאה גדולה.
נתן מאיר: למה שדן יקבל ואחר לא?
מאיר שטרית: למה האמריקאים נותנים את זה חופשי?
מאיר שטרית: למה הבריטים נותנים את זה חופשי?
מאיר שטרית: למה הפלסטינאים נותנים את זה חופשי?
מאיר שטרית: כי יש להם האינטרסים הסופיים הם כסף קטן מה שאתה אומר.
מאיר שטרית: אמר לי אורן הלמן היום, שסך הכל הכנסות של לשכת העיתונות הממשלתית לשנה מכל מכירת התמונות  - 300,000 ₪.
אורן הלמן: ולמה?
אורן הלמן: אבל למה?
אורן הלמן: כי המדינה לא יודעת לעשות עסקים והיא לא צריכה לעשות גם עסקים.
מאיר שטרית: היא לא צריכה לעשות עסקים.
אורן הלמן: אם גורם פרטי היה משתמש בארכיון הזה, אני מבטיח לך שזה היה לפחות 2-3 מיליון שקלים.
נתן מאיר: לעומת זה, אם אתה הולך לרשות השידור לבקש קטע, אתה רוצה לקנות קטע שאתה צריך אותו, אתה משלם הון תועפות.
דוד סרנגה: אני חושב שצריך להכניס גם את החומר של רשות השידור לקטגוריה הזאת.
מאיר שטרית: רגע, אתה חושב שזה מוצדק?
דוד סרנגה: ברור שלא.
נתן מאיר: היום רשות השידור, חלק חשוב בהכנסות שלה זה ממכירת חומרים מתוך המערכת.
מאיר שטרית: החלק החשוב בהכנסות שלה זה אגרה.
נתן מאיר: וגם זה.
נתן מאיר: השאלה אם זה יחול גם כן על זכייניות של הערוץ השני, יש לה מלא חומרים.
נתן מאיר: אתה צריך לשקול את העניין, האם אתה רוצה גם על זכייניות של המדינה.
מאיר שטרית: אני לא נכנס לאנשים פרטיים.
מאיר שטרית: אני אומר מה ששיך למדינה.
מאיר שטרית: החוק שלי הציע בעצם שמה ששייך למדינה יהיה חופשי ברשת, כי זה אינטרס של המדינה שיהיה חופשי.
מאיר שטרית: מאיר, אני צריך לספר לך מה זה הסברה?
מר נתן מאיר: לא, אני מסכים איתך.
מר נתן מאיר: שיבואו לקחת, אתה צודק.
מאיר שטרית: אבל הם לא יכולים לקחת, אסור להם.
נתן מאיר: יכולים לקחת.
נתן מאיר: כל מי ששואל, היום מגיעים מכתבים, שואלים.
נתן מאיר: יש פנייה, רוצה לקנות חומר שנעשה,
מאיר שטרית: הוא לא רוצה לקנות.
נתן מאיר: לקבל חומר, נותנים לו את זה בחינם.
נתן מאיר: הוא לוקח 15 ₪ דמי הוצאה, אני לא צריך את ה-15 ₪.
מאיר שטרית: אז החומרים שלך פתוחים?
מאיר שטרית: זה פתוח?
נתן מאיר: זה פתוח.
מאיר שטרית: איך אני נכנס לאתר שלך.
מתניה מוזס: אני יכול מהבית שלי להיכנס לאיזה שהוא אתר ולהוריד?
נתן מאיר: זה לא אצלי לא עומד, אני לא יכול להוריד.
נתן מאיר: זה דורש עבודה.
מתניה מוזס: נו, אז זה בדיוק מה שנאמר.
נתן מאיר: זה דורש עבודה, זה דורש היערכות.
נתן מאיר: אתם רוצים גם להפיל את ההוצאה.
מאיר שטרית: איזה הוצאה?
נתן מאיר: יש סרט שאם הוא נמצא, סרט גולמי נמצא על סרטים או על דיסקטים, זה דורש עבודה להכין אותו.
מאיר שטרית: זאת אומרת היום אתם לא מחוברים לרשת, זה מה שאתה אומר?
נתן מאיר: החומר נמצא, אבל חומר הוא לא בנוי כך שהוא בנוי כמסחרי, כנגיש.
נתן מאיר: זה דורש עבודה של איש, טכנאי שיושב, להעלות אותו במעבדות, זה דורש עבודה.
נתן מאיר: זה חומר גולמי.
נתן מאיר: איך אתם קוראים לזה במונחים מקצועיים?
נתן מאיר: חומרים שלא ערוכים.
מאיר שטרית: הם לא בצורה דיגיטאלית.
נתן מאיר: כן דיגיטאלית, היום הכל כבר דיגיטאלי.
תומר אשור: אם נעבור רגע למונחי הסברה, ההסברה השתנה.
תומר אשור: כאילו מי שבא, שואל ומבקש – אני מאמין שמקבל.
תומר אשור: אף אחד לא בא, שואל ומבקש.
תומר אשור: יש מספיק חומר זמין, ויש שתי דרכים להשתמש בו.
דוד סרנגה: שהוא לא בהכרח עם הנרטיב שלנו.
נתן מאיר: לא, ניגשים, ניגשים.
אורן הלמן: איך תחשוף אותו?
מתניה מוזס: אבל חלק מהחומרים חשופים.
אורן הלמן: מה, תשים אותו פאסיבי ברשת?
מתניה מוזס: כן.
מתניה מוזס: אתה בעצמך מחזיק דבר כזה תחת הידיים שלך.
מתניה מוזס: יש ללשכת העיתונות המרכזית אתר אינטרנט,
אורן הלמן: ממשלתית, כן.
מתניה מוזס: סליחה, ממשלתית.
מתניה מוזס: שמי מתניה מוזס מעמותת ויקימדיה ישראל.
מתניה מוזס: כל החומרים שצולמו עד 1958, אתר של אוסף התמונות הממשלתית זה נמצא ברשת.
אורן הלמן: מרבית התמונות שלו, נו.
מאיר שטרית: התמונות האלה של משרד החוץ.
מתניה מוזס: היום כבר זה קיים.
מתניה מוזס: עכשיו, כל מה שמעבר לשנת 1958 אי אפשר להוריד בגלל זכויות יוצרים.
מתניה מוזס: אתה בעצמך יש לך את התשתית הזאת כבר לעשות את זה.
מתניה מוזס: אתה לא צריך לעשות מעבר לזה עוד הכנות נוספות.
אורן הלמן: הסברתי לך, לכם יותר נכון,
מאיר שטרית: אגב משרד החוץ, לאן נכנס משרד החוץ בשביל למצוא את החומרים שאתה אומר?
דוד סרנגה: יש לנו פלטפורמה של פליקר שלשם העלינו את הכל.
מאיר שטרית: איך נכנסים?
דוד סרגנה: אין לי את הסיסמא, תיכף אני אברר.
מאיר שטרית: צריך סיסמא בשביל להיכנס?
מתניה מוזס: לא צריך סיסמא, תראה מה רואים.
מאיר שטרית: אני רוצה הקליינט שיהיה לו סיסמא מה הוא יכול לראות?
מאיר שטרית: בואו נראה פשוט אם אפשר להיכנס.
נתן מאיר: אצלנו אפשר להיכנס לחומרים המוכנים, הארוזים, כל אחד יכול לראות.
מתניה מוזס: איפה זה, מה הכתובת?
נתן מאיר: אתר הפרסומים של הממשלה.
מתניה מוזס: יש שם תוכן שאני יכול להוריד?
נתן מאיר: מלא.
נתן מאיר: מלא, מלא.
נתן מאיר: רוצים שתוריד.
מאיר שטרית: תודיע על שחרור.
מאיר שטרית: אתה יכול להודיע שאתה משחרר.
נתן מאיר: תיגש, תקיש ותיקח.
נתן מאיר: אני לא חושב שצריך הצעות חוק בשביל זה, תסלח לי מאד.
נתן מאיר: החומר המבושל, המוכן,
מאיר שטרית: כן, המבושל, המוכן.
נתן מאיר: המוכן קיים היום.
מאיר שטרית: ניתן להוריד אותו בחינם?
נתן מאיר: פבליק, אפשר להוריד אותו ברמת רזולוציה סבירה, לא ברמת ייצור חדשה.
נתן מאיר: אם כן אז צריכים להכין את זה, אבל היום תכנסו לאתר הפרסומים של הממשלה, תיכנסו, כל מה שמתפרסם היום ניתן לראות אותו, זה של משרדי הממשלה.
נתן מאיר: האמת, שאנשים לא מתעניינים בחומרים היסטוריים.
נתן מאיר: הם מעוניינים לדעת מה שיהיה מחר לא מה שהיה אתמול.
נתן מאיר: זה בעיה.
אורן הלמן: אבל זה דרך אגב נתן כי לא מעודדים אותם להשתמש בזה.
אורן הלמן: זאת אומרת אם נניח ייצא חוזר מנכ"ל של משרד החינוך לתלמידים, ויסביר להם ו-
נתן מאיר: לא, תלמידים באים, מבקשים חומרים.
מאיר שטרית: אורן, הנה, תראה, נכנסו לאתר של משרד החוץ, יש פה כל מיני אלבומים שהוא אומר לי שמהיום הם חופשיים.
מאיר שטרית: תיכנס לאחד מהם.
דוד סרנגה: רד למטה מצד שמאל למטה, אתה רואה את ה'סיוע הומניטארי' לדוגמא.
מאיר שטרית: אם יכולים להראות את כל מה שישראל עושה בהאיטי, בעולם, חופשי, פתוח – זה רק היה מועיל לישראל.
דלית קן –דרור: רישיון השימוש, הלייסנס, אתם רואים?
דלית קן –דרור: זה משהו שמובן גם בכל העולם, הסמלים האלה.
מאיר שטרית: איפה הלייסנס?
דלית קן-דרור: תמרורים.
מאיר שטרית: מה כתוב?
נתן מאיר: לפעמים יש חברה מאחורה, זה צולם בתוך חברה, היא לא רוצה להוציא את החומר שלה, אני לא יודע.
מאיר שטרית: למה לא כתוב שזה חופשי?
דוד סרנגה: מהיום זה free.
מאיר שטרית: אז אתם תשנו את ההגדרה – מהיום זה free?
דוד סרנגה: חד משמעית.
מאיר שטרית: אורן, אם הוא יכול לעשות את זה, למה אתה לא  יכול לעשות את זה?
אורן הלמן: א' אני לא יודע, אני צריך לבדוק.
דוד סרנגה: אורן, לפעמים צריך לקחת סיכונים.
אורן הלמן: שנייה רגע, אבל זה לא עניין של סיכונים.
אורן הלמן: בוא נגיד לחיי ההבדל הקטן בין ה-150,000 תמונות שנמצאות אצלנו שלא כולן הן תמונות של שרים, ראשי ממשלה וכו' וכו'.
מאיר שטרית: כן, כל מיני.
אורן הלמן: שהם הרי לא מעניינות בסופו של דבר את השוק הפרטי, בגדול.
אורן הלמן: מעניין אותם אלה שנמצאים עכשיו לא אלה ש-, ואני אומר שהדברים האלה מצריכים עבודת הכנה שאני בהחלט מוכן להיכנס, או עבודה יסודית שאני בהחלט מוכן ורוצה גם להיכנס אליה, רוצה.
אורן הלמן: ואם אנחנו נצליח לעודד את התלמידים, כי הרי סתם להעלות את זה לרשת, אדוני היושב ראש, זה נחמד.
אורן הלמן: אבל זה לא מה שיגרום לזה שאנשים ייכנסו.
מאיר שטרית: זה  יגרום, כי זה לא תלוי בך.
מאיר שטרית: קח את כל החברה האלה שעובדים בויקיפדיה בארץ, בעולם, בכל מקום.
מאיר שטרית: הם נכנסים.
מאיר שטרית: אתה טועה, אתה תתפלא איך החומרים האלה יפוצו.
מאיר שטרית: חוקרים, תלמידים, אנשים, סתם אזרחים בעולם שרוצים להיכנס לישראל ולראות.
מאיר שטרית: למה שלא ייכנסו?
מאיר שטרית: שיראו מה שהם רוצים, מה איכפת לכם?
מאיר שטרית: למי ייגרם נזק אם מישהו ייכנס לתקופת המעברות והוא יוציא את כל הסט שלכם ויעשה מזה ספר על המעברות בארץ.
מאיר שטרית: הרי האינטרס של המדינה צריך להיות הפצת המידע שיש בידי הממשלה – לעולם.
מאיר שטרית: אני מאמין ששום ממשלה לא אוספת מידע נגדה.
אורן הלמן: אי אפשר לדעת.
יוסי אפשטיין: יוסי אפשטיין, נציג הלשכה המשפטית של משרד החינוך, יואלה טרם, ראש אגף ספרי לימוד.
יוסי אפשטיין: אנחנו לא רוצים להידרש להצעה עצמה,
מאיר שטרית: גם על ספרי הלימוד אני מנהל מלחמה.
יוסי אפשטיין: או.
יוסי אפשטיין: אז זו בדיוק הבעיה שלנו.
יוסי אפשטיין: אנחנו לא רוצים להידרש להצעה גופה, כי יש לה בהחלט יתרונות, ראיתי מהפרוטוקול, וגם אני שומע את נציגי משרד החוץ ונציג ההסברה הממשלתית, או לשכת העיתונות הממשלתית, ואני בהחלט מתרשם שיש לה בסיס נרחב, כשאני שומע ורואה את הדברים.
יוסי אפשטיין: יחד עם זאת, אנחנו רוצים להחריג את ספרי הלימוד מכל הנושא הזה, או לחילופין מה שלא נקבל, הסכמה בכתב שככל שספרי הלימוד לא יוחרגו מהדבר הזה, מישהו יתחייב שספרי הלימוד לא יתייקרו.
יוסי אפשטיין: עכשיו אני אסביר למה הם אמורים כביכול,
מאיר שטרית: על ספרי לימוד אגב היה לי חוק נפרד.
יוסי אפשטיין: לא, אתה מדבר על הספר, על המלל עצמו.
יוסי אפשטיין: אני ראיתי את החוק שהוגש באותו יום, ב-15.3.2010.
מאיר שטרית: שבסוף העברנו אותו להצעה לסדר, וזה יבוא לדיון פה עם משרד החינוך, יהיה פה דיון.
יוסי אפשטיין: זה עניין נפרד, כי אנחנו כרגע מדברים באמת רק על התמונות, כי המלל הוא חוצה מייסה בפני עצמו.
יוסי אפשטיין: אבל בנושא,
מאיר שטרית: אתה מדבר על תמונות בספרי לימוד?
יוסי אפשטיין: תמונות בספרי לימוד.
יוסי אפשטיין: עכשיו, איפה הבעייתיות?
יוסי אפשטיין: הבעייתיות שלנו היא קודם כל לזהות בכלל ברמת הפרקטיקה, מה שייך למדינה.
יוסי אפשטיין: כי ספרי לימוד הרבה פעמים,
מאיר שטרית: אנשים פרטיים.
יוסי אפשטיין: פעם הם נכתבו על ידי משרד החינוך כידוע לך.
יוסי אפשטיין: היום יש יותר הפרדה בנושא הזה, וספרי הלימוד נכתבים על ידי מו"לים חיצוניים, בהזמנה או שלא בהזמנה, שקיבלו אישור של מנהלת האגף.
יוסי אפשטיין: עכשיו, מה שקורה, התמונות האלה נרכשות על ידי המו"לים הפרטיים מצדי ג' פרטיים לחלוטין.
יוסי אפשטיין: אלו גובים כסף עבור התמונות שלהם, והם מגבילים את השימוש בהם למספר כזה או אחר של שימושים.
יוסי אפשטיין: ספרי הלימוד בדרך כלל ניתנים לחמש שנים, אבל זה יכול להיות פחות, יכול להיות יותר, ויש להם בדרך כלל גם מהדורות חדשות שמתחדשות כל הזמן, והספרים יש גם ספרים של עשרות שנים שהם טובים.
יוסי אפשטיין: כשיש הגבלה של שימוש בתמונות האלה, בהכרח, ברגע שאתה עושה את זה בצעת חוק ממשלתית,
מאיר שטרית: לא, אין לי בעיה עם מה שאתה אומר.
יוסי אפשטיין: לא, לא משנה, או ברישיונות שימוש, מה שלא יהיה, בהכרח זה סותר,
מאיר שטרית: אין לי בעיה עם מה שאתה אומר, אגב.
מאיר שטרית: אם אכן נעשה חקיקה ונגמור את החקיקה אנחנו נחריג את ספרי הלימוד.
מאיר שטרית: לספרי הלימוד יש טיפול נפרד.
מאיר שטרית: ספרי לימוד זה חתונה אחרת, גישה אחרת בכלל בעיני.
מאיר שטרית: זאת אומרת שבעיני צריך להעלות שמשרד החינוך צריך לרכוש את כל הזכויות של ספרי הלימוד, לתת אותם חינם באינטרנט, שכל ישראלי, כל יהודי, כל ילד יוכל להוריד בבית את דפי הלימוד לאותו יום שהוא צריך, להדפיס אותם, והוא לא צריך ללכת עם התיק על הגב.
מאיר שטרית: בכלל, הדבר הכי אידיאלי, ואתמול עשינו על זה גם דיון ארוך, זה שלילד יהיה לפ-טופ שעליו הוא מוריד את כל הספרים בכלל, והם יהיו בבית, והוא לא צריך לסחוב איתו כלום בתיק שלו.
מאיר שטרית: הוא יבוא לכיתה, יש לו לפ-טופס וכל הספרים שם.
מאיר שטרית: הוא יכול לעבוד עליהם, להכין את התשובות על הלפ-טופ, לשלוח את זה למורה שלו באינטרנט, ולמורה יש תמונה של כל הכיתה איך, מה התלמידים עשו, מה לא עשו, מי הכין שיעורי בית ומי לא הכין כמו שצריך.
מאיר שטרית: זה המצב האידיאלי.
מאיר שטרית: ואגב, זה לא דברים בחלל, הדברים האלה קיימים בעולם וגם בארץ.
מאיר שטרית: מפעל כת"ום עושה את זה, אחרים.
מאיר שטרית: יש כיתות שלמות שיושבות עם מחשבים עם המורים והם עובדים בשיטה הזאת.
מאיר שטרית: מט"ח מאפשר לעשות את זה בחלק מהמקומות בפריפריה.
מאיר שטרית: מט"ח אגב, ותבדוק את האתר של מט"ח, הוא העלה את כל ספרי העיון, שתמורת כסף קטן מבית ספר, 200 ₪ לשנה נדמה לי או משהו כזה, הוא מקבל את כל ספרי העיון חינם לכל התלמידים, כל השנה, ויש לו ספרי לימוד של מט"ח שהוא מפרסם אותם.
מאיר שטרית: מט"ח אגב לאט לאט מכניס ומכניס יותר ויותר ספרים, ומט"ח אמר לי שהוא מוכן, הרי היום קונים את הרישיון בשביל להשתמש בנתונים של מט"ח.
מאיר שטרית: יש שם ספרי עיון, ספרי לימוד, יש את הכותרים, יש ספרי לימוד לגילאים צעירים, יש את פרויקט אופ"ק.
מאיר שטרית: מט"ח אומר – בשביל 5 ₪ לילד, אנחנו מוכנים לפתוח את הכל חינם לכל הארץ.
מאיר שטרית: אני אומר לך, זה כסף קטן.
מאיר שטרית: יש מיליון תלמידים בארץ אז זה 5 מיליון שקל, 7 מיליון ₪, 10 מיליון שקל.
מאיר שטרית: התועלת של זה לתלמידי ישראל היא פי 100 מיליון לעומת הנזק שנגרם בזה שלילדים אין להם ספרים.
מאיר שטרית: הרי עד היום 15% מהילדים בכיתות, אני אומר לכם בעצר, 15% מהילדים בכיתות היסודי, יושבים בכיתות בלי ספרים, כי להורים שלהם אין כסף לקנות ספרים.
מאיר שטרית: 15%.
מאיר שטרית: וזה לא החדש, לא מהיום, זה הרבה שנים אחורה.
יואלה נבון-טרם: בשביל זה השר מאד מאד עודד את פרויקט השאלה, וזה פותר את רוב הבעיה.
מאיר שטרית: זה לא פותר כלום.
מאיר שטרית: השאלה איפה שיש השאלה עושים השאלה.
מאיר שטרית: במקומות שאין השאלה – אין ספרים.
מאיר שטרית: אני מכיר את זה באופן אישי כראש עיר.
מאיר שטרית: כראש מועצה הייתי קונה לתלמידים כל שנה הייתי מקבל רשימה בסוף ספטמבר מי הילדים שאין להם ספרים, אני הייתי נותן להם ואוצ'ר על חשבון המועצה, שיקנו ספרים בחנויות ספרים ביבנה, כל הספרים שרוצים.
יואלה נבון-טרם: אני עבדתי בגינצבורג.
מאיר שטרית: עשינו את זה כל שנה.
מאיר שטרית: ואחר כך בכלל עשינו את כל חומר הלימודים ביסודי חינם.
מאיר שטרית: כל ההוראה היחידנית, הכל היה חינם.