GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה בן הר: ולמעשה זאת ספריה של תלמיד שכבר היום לא רואה בבית לא את האנציקלופדיה העברית, ולא את בריטניקה, ולא את מכלל, ולא כל אנציקלופדיה אחרת.
גילה בן הר: הוא חוזר בחזרה לראות את כל ספרי העיון.
גיא לוי: אז גם הסביבה הזאת יכולה להיות ערך מוסף מאד חזק עבור המורה, שוב, אנחנו רואים דוגמא.
גילה בן הר: אוקי, לא ניכנס מעבר לזה, אבל זאת הייתה הכוונה להראות.
גילה בן הר: תודה.
מאיר שטרית: גילה, אולי תאמרי עוד מילה אחת, אתם סיפרתם שהיום לפי מה שאמרתם לי, היום יש בתי ספר רבים בארץ שרכשו את הזכות, את היכולת להיכנס לכותר או לתוכניות אחרות, ולהשתמש בספרים האלה לאורך כל השנה.
מאיר שטרית: זה עולה כסף אני מבין, בשביל שבית ספר ירכוש.
מאיר שטרית: דברי קצת על העניין הזה – כמה זה עולה לבית ספר שלם, כמה עולה פר תלמיד.
מאיר שטרית: העניין הזה, אני רוצה להבין מה הסוגיה הזאת.
גילה בן הר: לגבי כותר ספרי לימוד – כל תלמיד שרכש ספר מודפס מקבל קוד כניסה חינם לספר ברשת.
גילה בן הר: זה בהסכם שלנו בהסכם עם המו"לים האחרים.
גילה בן הר: לגבי כותר עיון, מכיוון שאנחנו רצינו לעודד, ודרך אגב השנה כל חטיבות הביניים קיבלו כניסה חינם לכותר עיון, מתוך כוונה לעודד את שנת השפה, אז למעשה פתחנו את זה לכל חטיבות הביניים.
מאיר שטרית: אז זה פתוח בבית הספר?
גילה בן הר: לא, ברגע שמישהו מקבל קוד כניסה הוא יכול להיכנס עם זה בכל מקום.
מאיר שטרית: הוא יכול להיכנס מכל מקום, גם מהבית.
גיא לוי: 24/7.
גילה בן הר: אתה שאלת אותי לפני כמה זמן, במידה ומדינת ישראל הייתה רוצה לקנות היום מנוי לכל ילדי מדינת ישראל,
גילה בן הר: אני יכולה לומר שבשיח ראשון עם עצמנו אנחנו נשמח מאד לדבר איתכם.
גילה בן הר: בעלות של כ-5 ₪ או 4 ₪ לילד, אפשר לרכוש מנוי לכל ילדי מדינת ישראל.
גילה בן הר: לכניסה לכותר עיון.
גילה בן הר: למאגר הגדול של ספרי העיון, לשנה.
מאיר שטרית: אוקי, תודה רבה.
גילה בן הר: תודה רבה לך.
מאיר שטרית: אני ציטטתי קודם בתחילת הדברים את פרופ' קינן, הוא נמצא פה, אז למה שאני אדבר בשמו, הוא יכול לדבר בעצמו.
מאיר שטרית: פרופ' קינן הוא ראש החברה הישראלית לכימיה ופרופסור בטכניון.
אהוד קינן: אני רוצה להתייחס, הקשבתי למשה שאמר פרופ' חיים הררי, והקשבתי למה שאמר עופר רימון כמייצג התפיסה של משרד החינוך.
אהוד קינן: יש לי תחושה שיש כאן דו שיח של חירשים.
אהוד קינן: כלומר, התייחסות למחשב בצורה הפוכה לחלוטין.
אהוד קינן: הייתי משווה את זה אולי כדיבור על אינטרקום לעומת טלפון, ומשרד החינוך מדבר על אינטרקום ופרופ' הררי מדבר על טלפון.
אהוד קינן: אני לא כל כך מבין את ההתניה להתחיל ליצור תשתיות ותוכניות לימוד, כתנאי להכנסת המחשבים.
אהוד קינן: זה כמו, שוב אם אני אשתמש אולי באיזה שהוא משל – זה כמו לתת למישהו רכב שטח ולדרוש ממנו שיסע על קווי מסילת רכבת, ולחכות עד שיבנו את מסילת הרכבת כדי שהוא ייסע עליהם באותו רכב שטח.
אהוד קינן: מילת המפתח הייתה כאן – סטנדרטיזציה, ואני רוצה את המחשב כיציאה מהסטנדרטים.
אהוד קינן: אני מדבר על ויקיפדיה, אני מדבר על חשיפה לאנגלית, על יכולת ביטוי, על יכולת סקרנות, כלומר לביטוי אישי, מצגות, על פיתוח סקרנות או סיפוק סקרנות אישית, יצירתיות.
אהוד קינן: ילד רוצה לאו דווקא לעקוב אחרי תוכניות הלימוד.
אהוד קינן: זה בסדר שהמחשב הוא כלי כדי להשתמש בו כדי להעביר את תוכניות הלימוד, אבל אני לא רואה את המחשב כתחליף לספר ולמחברת, ובוודאי לא ליומן כיתה.
אהוד קינן: אם זה תחליף ליומן כיתה, אני מעדיף שהמורה ימשיך לנהל יומן כיתה ידני.
עופר רימון: כנראה שלא הבנת את מה שאמרתי.
מאיר שטרית: תן לו לומר את דבריו, גם אם אתה לא מסכים איתו.
אהוד קינן: אני רואה את הילד כסקרן, כרץ לויקיפדיה והוא רואה מה זה סנהדרין, והוא רואה מה זה דרך בורמה, והוא רואה מה זה קליגולה, והוא רואה מה זה האפר של איסלנד, מבלי שיכתיבו לו – תלך דרך הקישור הזה או תלך דרך קישור אחר.
אהוד קינן: אני מצפה את היצירתיות ואת הסקרנות שלו שהוא יבחר בה בדרכו שלו.
אהוד קינן: אלה פחות או יותר הדברים שאני הבנתי כאן, ולכן אותו עניין שהדגיש אותו פרופ' הררי, המחשב הכיתתי, המחשב הקבוע, לא פותר את הבעיה הזאת.
אהוד קינן: המחשב יעמוד ויגרור את כברזלים, זה יהיה ברזלים וחלק גדול מהמחשבים שנמצאים היום בחברות מחשבים, הם עדיין ברזלים.
אהוד קינן: אני מדבר על מחשב אישי שהילד נושא איתו כל הזמן, ובהפסקה הוא סקרן ורוצה לדעת משהו, הוא פותח את המחשב והוא מוצא את זה מיד.
אהוד קינן: זה כל מה שרציתי לומר.
אהוד קינן: אני חושב שיש כאן הבדל בסיסי בתפיסה, ואיך שהוא מדברים כאן בשתי שפות שונות לחלוטין.
מאיר שטרית: נמצאת איתנו אנה רוסו, שהיא מנהלת המכללה של תלמה ילין.
מאיר שטרית: מעניין אותנו לשמוע על העניין של הכשרת המורים לשימוש בכלל בטכנולוגיות האלה.
אנה רוסו: בשנת 1995 כמדומני, במכללה שלנו, התקיים גם הניסוי של מחשב נייד במסגרת 'מחר 98', ואני בעצמי לימדתי שתי כיתות, שאת אותו קורס לאחת היה מחשב נייד ולאחר זו הייתה כיתה קונבנציונאלית רגילה.
אנה רוסו: אני יכולה להעיד מכלי ראשון, שקיומו של המחשב הנייד, לא רק שהוא היה אתגר יוצא מן הכלל בשבילי – איך לשנות את דרכי ההוראה במטרה למצות מהכלי הזה את המקסימום שאני והסטודנטים שלימדתי היינו מסוגלים באותה תקופה.
אנה רוסו: אלא זו הייתה חוויה אינטלקטואלית ממדרגה ראשונה.
אנה רוסו: לא רק עצם ההוראה אלא עצם המפגש עם התלמידים, בזווית אחרת לגמרי.
אנה רוסו: ואני חייבת להגיד שבהזדמנות הזו, שמבחינתי הייתה תחילתה של דרך ותחילת פיתוח גישה שונה לנושא של המחשבים בהקשר של הכשרת מורים.
אנה רוסו: המחשב לא שימש רק כאמצעי להגיע למקורות מידע נוספים.