GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עוזי דיין: אני בעד העדפה מתקנת.
מאיר שטרית: מה שאמרת עכשיו מאוד חשוב בעיניי.
מאיר שטרית: מה זאת אומרת לא מתנדבות?
מאיר שטרית: אתם פונים לנשים להיות יושבות ראש והן לא רוצות?
עוזי דיין: גם זה לא.
עוזי דיין: הן מוכנות אבל תלוי מה.
עוזי דיין: למשל, אם זה נושא של מעמד האישה, עוד לא ראיתי אף אישה מהבנקאות, מהעולם העסקי, שהיא מוכנה להיות יושב ראש של ועדה למעמד האישה בגלל שזה מיד מוריד אותה לאיזה נושא כזה.
מאיר שטרית: ציפי היא אחת הנשים החזקות בכנסת.
עוזי דיין: דיברתי על העולם העסקי.
עוזי דיין: דבר שני.
עוזי דיין: נשים לא מצביעות עבור נשים.
עוזי דיין: אם 15 אחוזים מהנשים היו מצביעות מגדרית, לא היינו מגיעים למצב שבכל הרשויות המקומיות – ויש 274 רשויות – יש ארבע נשים שמכהנות כראשי רשויות.
עוזי דיין: זה סימן שנשים לא מצביעות עבור נשים.
עוזי דיין: בכנס יש כבר רצון, אפילו היה מישהו שהציע לי לעבור ניתוח לשינוי על מנת שהוא יוכל להיות יושב ראש, אבל זה לא דבר מומלץ כי אתם יודעים מה הדבר הכי כואב בניתוח כזה?
עוזי דיין: שמורידים לך 35 אחוזים מהמשכורת.
קריאה: זה ממש נכון.
עוזי דיין: אנחנו מודים לכם ומברכים.
עוזי דיין: אנחנו בונים על זה ונדאג לכך שהכדורים שנמסרים כאן לרחבת ה-16 הפוליטית, בסוף תהיה להם גם רגל מסיימת.
מאיר שטרית: אני מעביר את ניהול הישיבה לידיה הנאמנות של ציפי חוטובלי.
ציפי חוטובלי: תודה רבה ליושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, חבר הכנסת מאיר שטרית.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להתנצל שוב.
ציפי חוטובלי: לצערי באמצע הדרך פתאום התחיל לעלות עשן מהרכב שלי ונאלצנו לעמוד בצד הדרך עד שהגיע רכב חלופי.
ציפי חוטובלי: אני שמחה להיות כאן, אני שמחה לראות את עוזי ואני רוצה לומר לו שזאת פעם שנייה שאני מגיעה לכאן מאז אני יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ואני רואה בזה ערך עליון שאנחנו מקיימים את הדיונים האלה כאן בשדרות, במכללת ספיר.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהפרוייקט הזה הוא פרוייקט אדיר, הפרוייקט של כנס שדרות לחברה.
ציפי חוטובלי: זה שם את שדרות על המפה הרבה לפני ששדרות הפכה להיות עיר מוכת קסאמים ועיר שהפכה להיות סמל לגבורה אזרחית במלחמה בטרור הפלשתיני.
ציפי חוטובלי: הדיון היום או הכותרת שבחרנו לדיון הזה היא אמנם שילוב נשים במקצועות הנדסה, אבל אני הייתי רוצה לקחת אותו למקום יותר רחב.
ציפי חוטובלי: אחד הדברים שהופתעתי לראות בכל החומר המחקרי הוא שנשים נרתעות מלימודי הנדסה כי זה קשה.
ציפי חוטובלי: הקושי של שילוב קריירה ולימודי הנדסה.
ציפי חוטובלי: אין לי מילה פחות בוטה לומר מאשר מדובר בקשקוש.
ציפי חוטובלי: הרי נשים הן למעלה מחמישים אחוזים מהסטודנטים לרפואה.
ציפי חוטובלי: מישהו מעלה על דעתו שלהיות רופאה במדינת ישראל זה יותר קל מאשר להיות מהנדסת במדינת ישראל?
ציפי חוטובלי: זה לא הסיפור.
ציפי חוטובלי: נשים מגיעות לעמדות בכירות בעולם המשפט, גם לכס השיפוט וגם לפרקליטות וגם למשרדים הפרטיים וכידוע לנו גם עולם המשפט הוא תובעני מאוד מבחינת שעות העבודה והיקף המשרה.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהחסם כאן הוא יותר עמוק וצריך לקחת אותו למקום הרחב שבו נשים מודרות מתחומי עיסוק מסוימים ואולי התחום היותר רחב שהייתי רוצה לדבר עליו הוא דווקא התחום של ההתפתחות המדעית במדינת ישראל, המדעית והטכנולוגית.
ציפי חוטובלי: כלומר, לא רק הנדסה כמו הנדסת חשמל או הנדסת  מכונות אלא באמת עד כמה נשים הן שותפות בכל עולם ההיי-טק היזמי של מדינת ישראל שהוא כרוך לא רק בידע טכני מקצועי אלא הוא כרוך גם לדעתי בחשיבה עסקית.
ציפי חוטובלי: נראה לי שזזה יכול  להיות הרחבת הדיון באופן משמעותי בהקשר הזה.
ציפי חוטובלי: אנחנו לא רק רוצות לראות יותר נשים בהנדסה אלא אנחנו רוצות לראות נשים שמגיעות לעמדות בכירות במשק דרך יזמות עסקית, דרך דברים שמערבים חשיבה יצירתית וטכנולוגית.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות לכל הנמצאים כאן ומעבירה את רשות הדיבור ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, גילה כליפי.
גילה כליפי אמיר: בוקר טוב, שמי גילה כליפי אמיר ואני יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
גילה כליפי אמיר: לי זאת שנה רביעית בכנס, שנתיים בכובע של ראש מחלקת התשתית והפריסה באגף התכנון של צה"ל, בכל נושא ופרוייקט של מעבר צה"ל לנגב, ובשנתיים האחרונות כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
גילה כליפי אמיר: אני אתחיל דווקא בשאלות שהעלה כאן חבר כנסת שטרית והיא האם בכלל צריך לטפל בבעיה הזאת.
גילה כליפי אמיר: חברה נאורה, לפתח את ההון האנושי שלה, ללא קריטריון מיני.
גילה כליפי אמיר: יש הון אנושי מוגדר בתוך המדינה הזאת וצריך להשכיל מראשית לפתח אותו לפי איכויות ומקצועיות.
גילה כליפי אמיר: לא לעשות כל מיני דברים שהם מלאכותיים, אבל הבעיה שלנו מתחילה, אלה אותם חסמים מבניים ותרבותיים.
גילה כליפי אמיר: לא סתם נכנסתי לאיזוהי פעולה מול דוקטור מירי ימיני אלא עשינו זאת כיוון שאנחנו רוצים ליצור ולמנף את הפרוייקט של נשים בפריפריה במקצועות הנדרשים האלה.
גילה כליפי אמיר: מצאנו שיש נתק מהרגע שנכנסים לשירות הצבאי ועד שמירי מקבלת אותם בחזרה לנושא של האקדמיה.
גילה כליפי אמיר: למעשה בקטע הזה אנחנו מאבדים לא מעט פוטנציאל.
גילה כליפי אמיר: כאשר אנחנו מדברים על חסמים שהם מבניים ותרבותיים, וכאן לא מעט אנשים עורר והם זזו לעתים בחוסר נוחות על הכיסא, הכל מתחיל בחינוך ואם מראשית שחר הילדות אנחנו נוהגים ואנחנו מנציחים דימויים ותפקידים מסורתיים, או אנחנו מנסים לאנוס את הסדר החברתי, אנחנו מנציחים הדרה, אנחנו מנציחים אפליה, אנחנו מנציחים את זה שנשים לא מגיעות לעמדות שמאפשרות מנופי צמיחה ומוביליות חברתית בכל תחום ולאו דווקא בתחום של לימודי הנדסה וטכנולוגיה.
גילה כליפי אמיר: למה נושא ההנדסה והטכנולוגיה יושב על סדר היום?
גילה כליפי אמיר: מכיוון שבאתגרים, גם הביטחוניים ובסדר העולמי, שם המשחק הוא טכנולוגיה.
גילה כליפי אמיר: אם שם המשחק הוא הטכנולוגיה וההתפתחות הטכנולוגית היא לאין שיעור, אנחנו צריכים להבין שלא יתכן שאנחנו נהיה מאחור.
גילה כליפי אמיר: בטח אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו, לא מבחינה ביטחונית ולא מבחינת התועלות הכלכליות למדינת ישראל.
גילה כליפי אמיר: אני מסתכלת על מספר הנשים שמגיע בשערי הכניסה לצה"ל והולכות לתחום הזה.
גילה כליפי אמיר: לא מעט אני נשאלת למה אנחנו לא כבמטה קסם מסלילים אותם לתחומים האלה.
גילה כליפי אמיר: אי אפשר לקחת בחורה בת 18, ובגיל 18 להפוך אותה לדיסקט ש-18 שנים קודם לכן לא תיעלו אותה לעניין הזה.
מרים שכטר: הצבא יכול היה ללמד בכמה חודשים קריאה וכתיבה ילדים שלא ידעו קרוא וכתוב.
ציפי חוטובלי: אשר את אומרת תיעלו, את מתכוונת למגמות?
גילה כליפי אמיר: אם תתנו לי לסיים את דבריי, אני אענה גם על השאלה שאתם רוצים לשאול כי הכנתי את התשובה לעניין הזה.
גילה כליפי אמיר: יש בצה"ל פרוייקט שנקרא פרוייקט רקיע.
גילה כליפי אמיר: פרוייקט רקיע אומר שצה"ל משווע לתחומים האלה וצה"ל מבין שבשדה הקרב העתידי המילה היא טכנולוגיה, בגיל 18 אנחנו פשוט יוצאים למסע עידוד של בנות שלא מגיעות מהתחום של לימודי טכנולוגיה אלא מתחומים עיוניים ואנחנו מנסים לשדל אותן ללכת למקום הזה.
מאיר שטרית: בגיל 18.
גילה כליפי אמיר: בגיל 18.
מאיר שטרית: זה לא מאוחר מדיי?
גילה כליפי אמיר: כבר בצו ראשון, בכיתה י"א.
מאיר שטרית: 18 זה כיתה י"ב.
גילה כליפי אמיר: מגיל 17, כיתה י"א, אנחנו מציעים לה את הפרוייקטים האלה.
שמעון דוד: אני אתייחס לזה אחר כך.
גילה כליפי אמיר: אנחנו נותנים לה במימון מלא ללמוד כיתה י"ג ו-י"ד.
מאיר שטרית: הצבא מממן לה את הלימודים?
גילה כליפי אמיר: ביחד עם משרד התעשייה.
גילה כליפי אמיר: לאחר מכן היא משרתת שנתיים שירות חובה ועוד 18 חודשי קבע.
גילה כליפי אמיר: חברים יקרים, אנחנו לא מצליחים לעמוד במכסות שצה"ל קבע מכיוון שהן לא מגיעות.
מאיר שטרית: אתם לא מצליחים לגייס.
גילה כליפי אמיר: חסרות בנות.
גילה כליפי אמיר: יש לנו הרבה יותר מקומות מאשר בנות שמוכנות ללכת לעניין הזה.
ציפי חוטובלי: למה הן לא מוכנות?
ציפי חוטובלי: לפי המחקרים שאתם עורכים.
קריאה: בגלל אבא ואימא.
גילה כליפי אמיר: זה בדיוק מתחיל בנושא של החסמים התרבותיים שאומרים איך אנחנו מחנכים אותם ומתעלים אותם.
גילה כליפי אמיר: אני צריכה שבכיתה ט', כשהיא בוחרת את המגמה, היא כבר תשכיל לבחור את המגמה של הפיזיקה, הכימיה וכולי, מכיוון ששם כבר היא תבין.
מאיר שטרית: אני מצטער לומר לך שזה מאוחר מדיי.
מאיר שטרית: בבית הספר בארץ היום – העליתי את זה פעם בכנסת – מפסיקים בכיתה ט' ללמוד מדעים בכלל.
מאיר שטרית: במקרה הטוב לומדים שעתיים בשבוע מדע.
מאיר שטרית: זה לא יביא לשינויים.
מאיר שטרית: אם רוצים דחיפה למדע, צריך להתחיל בבית הספר היסודי ולהכניס את נושא המדע לתוך ליבת הלימודים בכמות הרבה יותר גדולה מאשר שעתיים בשבוע, וזה במקום ללמד – תסלחו לי – כל מיני נושאים הזויים לגמרי.
מאיר שטרית: צריך לחזור לבסיס של החינוך ולהחזיר את לימודי המדע.
מאיר שטרית: ההבדל בינינו לבין מדינות אירופה הוא שבמדינות אירופה הממוצע, במדינות ה-OECD, לומדים שש שעות בשבוע מדע ואצלנו לומדים שעתיים במקרה הטוב, בכיתה ט' זה נפסק ואז יש אפס לימודי מדע.
מאיר שטרית: לא כימיה.
מאיר שטרית: כשאני למדתי בתיכון, לפני הרבה שנים, היו לומדים פיזיקה, כימיה, ביולוגיה לפחות עד סוף כיתה י' ואז מי שלא רצה ללכת למגמה ביולוגית, היה מפסיק אבל  היו לומדים כולם, בלי יוצא מהכלל, את הבסיסי והיום כלום, אפס.
מאיר שטרית: העליתי את זה בכנסת ושר החינוך נתן תשובה מגומגמת ולא פתר שום דבר, וחבל.
גרשון כהן: בכיתה י' כן לומדים הנדסת המדעים.
מאיר שטרית: ברוב בתי הספר לומדים שעתיים בשבוע במקרה הטוב.
גרשון כהן: אתה מדבר על מדע וטכנולוגיה מהיסודי עד חטיבת הביניים.
גרשון כהן: זה אולי מקצוע שנקרא מדע וטכנולוגיה.
גרשון כהן: מכיתה י' התלמידים מתמחים.
גרשון כהן: כל התלמידים בארץ את המקצועות המדעיים – פיזיקה, כימיה, ביולוגיה – בכיתה י' כולם לומדים.
קריאה: כמובן הם לומדים ברמת הבסיס.
קריאה: ההתמחות היא בכיתה י"א ו-י"ב.
מאיר שטרית: היה לי בן שסיים תיכון בבית ספר טוב ביבנה, והם לא לומדים לא פיזיקה ולא כימיה.
מאיר שטרית: אפס לימודים.
ציפי חוטובלי: אני חייבת לכפור בתפיסה הרווחת כאן הרואה במדעים כחזות הכל.
ציפי חוטובלי: השאלה שלי היא אחרת.
ציפי חוטובלי: נניח שתלמיד למד במגמה ביולוגית ולא במגמה פיזיקלית או במגמה הכימית, האם זה מונע ממנו להשתלב בקורסים האלה שאתם מציעים?
מאיר שטרית: לא, לא מונע.
ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שזה מונע.
מאיר שטרית: השאלה היא מה משפיע עליו.
ציפי חוטובלי: בואו נפריד.
ציפי חוטובלי: לא כל אחד חייב להיות מדען במכון וייצמן.
גרשון כהן: מה זאת מגמה ביולוגית בתיכון?
גרשון כהן: בתיכון לומדים חמש יחידות ביולוגיה.
גרשון כהן: המגמות הן מגמות טכנולוגיות.
גרשון כהן: מי שלומד במגמת ביו טכנולוגיה, לומד גם ביולוגיה, גם כימיה, וגם ביו כימיה.
גילה כליפי אמיר: בסוף, השאלה היא במה צה"ל יכול להשתמש.
גילה כליפי אמיר: הוא יכול להשתמש באלה שבכיתה ט' בחרו ללכת למגמות האלה ואז כמובן כאשר הם מגיעים לשעריו, משתמשים בהם באופן מיטבי.
גילה כליפי אמיר: לאחר מכן יש לנו את אלה שאנחנו מנסים לעודד אותן כבר מהצו הראשון שהן לא בוגרות המסלול, אבל אנחנו לא מצליחים לקדם את זה.
גילה כליפי אמיר: הנושא של החינוך צריך להתחיל מוקדם מכיוון שאמרתי, אנחנו לא מחנכים אותם בכלל במושגים של להצליח וללכת לתפקידים שהם צבועים בעניין הזה.
גילה כליפי אמיר: לגבי הבחירה.
גילה כליפי אמיר: לא מעט נשמע כאן מאנשים שדיברו על נושא של בחירה ואני כותבת בחירה במירכאות ושואלת האם זאת בחירה.
גילה כליפי אמיר: האם אישה שהולכת ללדת וצריכה לצאת לחופשת לידה, זאת בחירה?
גילה כליפי אמיר: האם גבר יכול להחליף אותנו?
גילה כליפי אמיר: אני רוצה לומר שהסדר החברתי שקבוע בארץ ובעולם הוא סדר חברתי במודלים גבריים וכשאנחנו רוצים שאישה תצליח, מה אנחנו אומרים לה?
גילה כליפי אמיר: תסגלי לעצמך את כללי המשחק של הגברים.
גילה כליפי אמיר: אנחנו לא רוצים להיות גברים אלא אנחנו רוצות להישאר נשים.
מאיר שטרית: אנחנו לא רוצים שתהיו גברים.
גילה כליפי אמיר: אנחנו לא רוצות להיות גברים אלא אנחנו רוצות להישאר נשים עם השונות הרלוונטית שלנו.
גילה כליפי אמיר: זאת אומרת, תיצור סביבה שמאפשרת תנאים להצלחה של נשים במקומות בהם הן נמצאות.
גילה כליפי אמיר: הצגתי באחת הוועדות הקודמות ואמרתי איך הגדלנו את כמות הנשים בסביבה של המערך הטכני בצה"ל.
גילה כליפי אמיר: ניפינו את סביבות התפקוד וזיהינו את אותם חסמים שהם לא רלוונטיים למקצוע.
גילה כליפי אמיר: להיות אלקטרונאית מטוס 16-F, לא צריך להיות בעלת שרירים.
ציפי חוטובלי: אני חייבת לומר שביקרתי בבסיס חיל האוויר וראיתי אותן.
ציפי חוטובלי: הבנות האלה מקסימות.
גילה כליפי אמיר: אם הסולם של הקוקפיט שוקל 32 קילוגרם וכבר מזמן בנינו סולמות אלומיניום כדי שנסדר את הארון, אז למה אי אפשר שהסולם יהיה אלומיניום?
גילה כליפי אמיר: למה צריך לסחוב ארגז כלים של 28 קילוגרם אם אפשר לשים אותו על עגלה עם גלגלים?
גילה כליפי אמיר: למה צריך לחמש מטוס  כאשר ארבעה גברים סוחבים, וזה בזמן שיש מנופים הידראוליים?
גילה כליפי אמיר: זה אומר שאם מתאימים את סביבת העבודה, את סביבת התפקוד שמאפשרת תנאים להצלחת נשים – כי כמו שאמרתי להיות חשמלאית מטוסים היא צריכה להיות עם מערכת קוגניטיבית נכונה, עם איכות קוגניטיבית נכונה והיא לא צריכה להיות שרירנית – באופן טבעי, בשינוי התודעה הזה, בשינוי הזה, כאשר מבינים את השונות הרלוונטית שלנו כנשים, אפשר להתאים את הסביבה באופן טבעי.
גילה כליפי אמיר: יפה מאוד שמאפשרים למשל מעונות יום.
גילה כליפי אמיר: אם מעונות היום הם בהלימה ומוסדות החינוך הם בהלימה לשעות העבודה ולא שמערכת החינוך ומעון היום נסגר בשעה 4:00, והיא מבינה  שעכשיו היא בבעיה.
גילה כליפי אמיר: היא בדילמה ואי אפשר לקרוא לדילמה הזאת בחירה כי זאת לא בחירה.
גילה כליפי אמיר: כמה פעמים ראינו גברים שמניחים את העט והולכים למעון לקחת את הילד?
גילה כליפי אמיר: זה ברור, כי כך הם חונכו במערכת המבנית התרבותית הקיימת, שזה תפקידה של האישה.
גילה כליפי אמיר: צריך להבין שגם בזה יש שינוי בסדר החברתי.
גילה כליפי אמיר: אנחנו לא מעט רואים שלא מעט גברים מבינים ורוצים לקחת חלק כי הם מבינים שהנושא של החינוך של הילדים הוא לא בעייתה הפרטית של האישה וזאת אפילו לא בעיה אלא זה עיסוק משפחתי, זה עיסוק שכנראה הרך הנולד יצא בריא יותר אם תהיה לו את הדמות של האב ואת הדמות של האם, כל אחד עם היתרון היחסי שלו, לתת לילדים את מה שהם זקוקים לו.
גילה כליפי אמיר: צריך שגם המערכת מסביב תירתם לעניין הזה ותאפשר את אותה מוביליות שמאפשרת לנשים את המוביליות החברתית.
גילה כליפי אמיר: אנחנו שואלים למה יש בריחה של מוחות ממדינת ישראל.
גילה כליפי אמיר: היתרון היחסי שלנו על פני הגויים הוא המוח היהודי ואם זה המוח היהודי, אז המוח היהודי הוא גם אישה וגם גבר.
ציפי חוטובלי: את מדברת על בריחת מוחות מקדמית.
ציפי חוטובלי: המוחות האלה בכלל לא מגיעים למימוש.
גילה כליפי אמיר: בדיוק.
ציפי חוטובלי: אלה לא אלה שבורחים לחוץ לארץ.
גילה כליפי אמיר: חד משמעית.
גילה כליפי אמיר: גם בהכשרה אנחנו זיהינו שההכשרות מובנות והקריטריונים מובנים על מודלים גבריים.
גילה כליפי אמיר: תראו לדוגמה אפילו בקורס חובלים או בקורס טיס.
גילה כליפי אמיר: ניסינו לראות איפה נשים לא מצליחות בתהליך.
גילה כליפי אמיר: הן לא מצליחות בחלקים הטכניים.
גילה כליפי אמיר: אם מראש אנחנו יודעים ששם הבעיה, בואו נתגבר מראש את החלקים ונעצים אותה ואז ניצור באופן טבעי את ההצלחה שלהן במקומות האלה.
גילה כליפי אמיר: זה אכן קשור להדרה של נשים מלא מעט מקומות, כמו שאמרה חברת הכנסת ציפי חוטובלי.
ציפי חוטובלי: אני מאוד מודה לך.
ציפי חוטובלי: נמצא כאן ראש המכון הטכנולוגי, מכון לב ומכון טל.
ציפי חוטובלי: אתם אולי שותפים לאיזושהי מהפכה ובניתם מודל של בית ספר ללימודי הנדסה מקביל לנשים בדיוק כמו בית הספר להנדסה לגברים.
ציפי חוטובלי: הייתי שמחה אם תוכל לספר לנו על המקום הזה, כמה תלמידות לומדות היום במכון טל, מה מגמות הלימוד, איזה תחומי הנדסה, ומה מהניסיון שלך אפשר לעשות כדי לתמרץ נשים להגיע לתחומים האלה.
נח דנא-פיקרד: תודה רבה על ההזדמנות ועל הדיון שהוא מאוד מאוד חשוב, במיוחד כאשר קודמיי דיברו על דברים ששייכים לשתי רמות, אם אפשר לומר כך.
נח דנא-פיקרד: יש את המשימות לטווח ארוך והדברים האלה קשורים לחינוך ולחינוך שצריך להתחיל מוקדם.
נח דנא-פיקרד: אני רוצה להזכיר שלא ספציפית לנשים אלא באופן כללי כחינוך לטכנולוגיה, היה לפני כ-10-15 שנים איזשהו מיזם משותף של משרד החינוך, אינטל ומכון מופת להכשיר מורים לטכנולוגיה על מנת שהנושא יחדור לתוך המכללות להכשרת מורים וכדי שזה יחדור לבתי הספר, כדי שהתלמידים יטעמו את הטכנולוגיה ויותר מאוחר ילמדו את מקצועות הטכנולוגיה.
נח דנא-פיקרד: עם הפרוייקט הזה קרה מה שקרה, אבל אלה הם באמת דברים ארוכי טווח.
נח דנא-פיקרד: יש דברים קצרי טווח שקשורים יותר לסביבת העבודה ולאפשרות למצוא עבודה לנשים האלה.
נח דנא-פיקרד: הניסיון שלנו הוא ניסיון קצת מיוחד.
נח דנא-פיקרד: המוסד שנקרא בית ספר גבוה לטכנולוגיה, מכון לב, מכון טל, הוא מוסד שנולד לפני יותר מארבעים שנים ולכתחילה היה מיועד לגברים והגברים התחנכו במקום במקצועות ההנדסה, להנדסת היי-טק.
נח דנא-פיקרד: המון בוגרי אלקטרו-אופטיקאים משרתים בצבא במקומות מאוד רגישים.
נח דנא-פיקרד: לפני קצת יותר מ-12 שנים התברר מתוך לחץ מתוך הציבור שנשים רוצות ללמוד.
נח דנא-פיקרד: צריך לזכור שכאן מדובר במוסד שפונה לציבור הדתי והחרדי וכאן נשים, מתוך הציבור הדתי והחרדי, התחילו ללחוץ כדי שתהיה גם להן אפשרות ללמוד במסגרת של קמפוס נפרד.
נח דנא-פיקרד: לפני 12 שנים קם מכון טל שהוא המקבילה של מכון לב לנשים והוא מציע את אותם המקצועות.
נח דנא-פיקרד: במכון טל מכשירים כיום יותר מ-300 נשים למקצועות ההנדסה.
נח דנא-פיקרד: לא מקצועות ה-סופט שהזכרנו קודם אלא מקצועות של ה-הארד סיינס כמו אלקטרו אופטיקה.
נח דנא-פיקרד: כאן אני צריך להזכיר שאנחנו ראינו בזה משימה לאומית ולכל משימה לאומית יש מחיר, אותו אנחנו מוכנים לשלם בדמים יקרים.
ציפי חוטובלי: מה המחיר?
נח דנא-פיקרד: מחיר כספי גבוה מאוד.
נח דנא-פיקרד: אנחנו מוכנים לזה כדי לעודד נשים להיכנס לזה.
נח דנא-פיקרד: רק לתת דוגמה - אמנם ביטוי שבא מארץ ניכר – YES, WE CAN – את המגמה לאלקטרו אופטיקה בשביל נשים ויוצאות משם מהנדסות מצוינות.
נח דנא-פיקרד: לדוגמה, באביב שעבר הייתה חלוקת פרסים לתלמידים ותלמידות בפיזיקה שימושית באוניברסיטה העברית, לתלמידים מצטיינים לתואר שני.
נח דנא-פיקרד: חמישה תלמידים – ואתם תבינו למה לשון הזכר לא במקום – שם קיבלו פרסי הצטיינות בפיזיקה שימושית כאשר מתוך חמשת התלמידים האלה ארבע היו נשים, ומתוך ארבע האלה שלוש היו בוגרות של מכון טל, של המכון שלנו.
ציפי חוטובלי: מרים מאוד.
נח דנא-פיקרד: מבחינת היכולות, העובדה היא שהיכולות קיימות אבל צריך לתת את האפשרות לממש את היכולות האלה.
אברהם מיכאלי: אתה רוצה לציין את ההתאמות המיוחדות שעשיתם?
נח דנא-פיקרד: כן.
נח דנא-פיקרד: כיוון שמדובר בנשים שבאות מהציבור הדתי והחרדי, הן לומדים בקמפוס משלהן.
נח דנא-פיקרד: שני הקמפוסים – קמפוס לגברים וקמפוס לנשים – גיאוגרפית ממוקמים במקומות שונים, אבל הלימודים הם בדיוק אותם הלימודים.
נח דנא-פיקרד: אותם סילבוסים, אותם הרכבים, אותן מטלות, אותם מבחנים.
נח דנא-פיקרד: בעצם מדובר בצוות אחיד שמעביר את התוכנית.
מאיר שטרית: אותם המורים?
נח דנא-פיקרד: אותם המורים, כן.
נח דנא-פיקרד: המחלקה היא אותה מחלקה לכל המקומות ויש ישיבות משותפות כדי להכין והעבודה היא עבודה משותפת.
נח דנא-פיקרד: חלק מההתאמה מקמפוס לקמפוס דורשת דווקא שהקמפוסים יהיו מאוד מבוססי טכנולוגיה והתקשורת בתוך הצוותים עצמם, בין הצוותים לתלמידים ולתלמידות וכולי, הכל עובר דרך מה שנקרא ICT  וה-ICT הוא מאוד מאוד גבוה למשתמשים בכל האמצעים הטכנולוגיים ולא מהיום.
נח דנא-פיקרד: מה שצריך זה גם כמה שינויים וקודם כל שינוי בתפיסה.
נח דנא-פיקרד: בתפיסה שאישה יכולה ללמוד את המקצועות האלה, ובציבור הדתי והחרדי, זה לא טריביאלי להגיע למקצועות כאלה.
ציפי חוטובלי: מסתבר שגם בציבור הכללי.
נח דנא-פיקרד: מסתבר שכן.
נח דנא-פיקרד: לפני כמה חודשים פגשתי את אחד העמיתים שלי בלוס אנג'לס, פיזיקאי שימושי, והוא לא רצה להיות סתם נחמד, אבל הוא אמר לי: אתם הצלחתם לעשות משהו שבאמריקה ה-NSF לא הצליח, להביא נשים להנדסה.
נח דנא-פיקרד: ההתאמות שאנחנו צריכים הן התאמות למשל פסיכולוגיות.
נח דנא-פיקרד: להביא נשים לכך שהן יכולות, שהן לא נחותות ושהן יכולות.
ציפי חוטובלי: אתם מרגישים שאתם עושים הסברה באולפנות, בתיכונים דתיים?
נח דנא-פיקרד: אנחנו משתדלים הרבה לעשות את זה.
נח דנא-פיקרד: עכשיו אנחנו גם מבקשים מהבוגרים או מאלה שהן לקראת הסיום להיות השופר שלנו כדי להסביר ולהראות הלכה למעשה שזה אפשרי.
נח דנא-פיקרד: אנחנו גם צריכים התאמות בדברים אחרים.
נח דנא-פיקרד: כבר הוזכרו האילוצים והמתחים שיש בין חיי קריירה לחיי משפחה והרבה מן התלמידות שלנו הן כבר נשואות עם ילדים.
נח דנא-פיקרד: לצורך כך פתחנו מעון במקום כדי שהן יוכלו ללמוד.
נח דנא-פיקרד: יש לנו גם התאמה מבחינת סדר היום וסדר היום שלהן קצת שונה מסדר היום של הגברים.
נח דנא-פיקרד: הן לא עובדות לפי אותם הזמנים, אבל בסך הכל הן מקבלות את אותה מסגרת, את אותן שעות הלימוד ואת אותן המטלות.
נח דנא-פיקרד: אגלה לכם סוד.
נח דנא-פיקרד: בקיץ שעבר, וזאת הייתה הדרישה האישית שלי, עשינו שיפוץ גדול מאוד כדי לשפר את התנאים של הנשים.
נח דנא-פיקרד: הגברים כבר ימשיכו עם מה שיש להם וזה כבר מספיק טוב.
נח דנא-פיקרד: זה פרוייקט בפני עצמו, שאני רוצה לשפר את התנאים שלהן כי אני חושב שכאן אנחנו תורמים לפרוייקט לאומי, להביא את הנשים להנדסה, ובנוסף לזה אנחנו חושבים שמקצועות ההנדסה הם חשובים למדינה כי אלה מקצועות שמוסיפים לתל"ג של מדינת ישראל.
נח דנא-פיקרד: הדבר הזה צריך להיות מאוד מאוד ברור.
ציפי חוטובלי: יש היום שוויון בין מספר הבנים שלומדים במכון לב לבין מספר הבנות שלומדים במכון טל?
נח דנא-פיקרד: כרגע המוסד מתחלק פחות או יותר חצי-חצי.
נח דנא-פיקרד: מכון טל שהוא המסגרת לנשים אצלנו גדל הרבה יותר מהר מהמסגרת לגברים וזה מתפצל פחות או יותר לחצי-חצי, אבל לא לכל מקצוע.
נח דנא-פיקרד: יש לדוגמה מקצוע כמו הנדסת אלקטרוניקה שמשום מה לא משך נשים.
נח דנא-פיקרד: מה שאני שומע מחיל האוויר נותן לי הרבה אינדיקציות.
נח דנא-פיקרד: הייתה לנו כבר פגישה עם אנשי חיל האוויר שבאו ודווקא בשביל הבנות.
נח דנא-פיקרד: אני מקווה שהדברים האלה ימשיכו ויתפתחו.
נח דנא-פיקרד: מבחינת תעסוקה יש צורך לעשות התאמות מסוימות.
נח דנא-פיקרד: ביקרתי לא מזמן בחברות שמעסיקות את הבוגרות שלנו ויש חברות בין לאומיות שהיו מוכנות, ועשו את זה, לפתוח מקומות עבודה ספציפיים כדי להעסיק את הנשים האלה בתנאים שמאפשרים להן להמשיך את החיים במסגרת הדתית או החרדית בה הן רוצות.
ציפי חוטובלי: תן לי דוגמה למקומות עבודה שהתאימו את עצמם לאותן נשים.
נח דנא-פיקרד: חברת היי-טק שנמצאת בפתח תקווה.
נח דנא-פיקרד: בתוך הסניף שלה, וזה סניף גדול מאוד, פתחה מסגרת לנשים.
נח דנא-פיקרד: הנשים יושבות בין נשים במשרדים שלהן.
נח דנא-פיקרד: זה לא אומר שאין גברים בסביבה במקומות אחרים, אבל הן יכולות לעבוד בלי להיכנס לכל מיני בעיות הלכתיות.
נח דנא-פיקרד: יש התאמה גם מבחינת השעות.
נח דנא-פיקרד: דיברנו על שעת פתיחת המעון ולכן יש התאמה מבחינת השעות, כדי שהאימהות יוכלו להביא את הילדים שלהן בבוקר למעון ולהוציא אותן במידה שהגבר לא יכול לעשות זאת.
נח דנא-פיקרד: אם כן, יש התאמות מבחינת הגיאומטריה או הגיאוגרפיה של המקום.
נח דנא-פיקרד: יש התאמות מבחינת הזמנים שלהן.
נח דנא-פיקרד: אנחנו עושים את זה בתוך הלימודים והחברות האלה עושות זאת במקום התעסוקה.
נח דנא-פיקרד: אני מדבר על החינוך לפני שמגיעים אלינו, החינוך תוך כדי וכאשר הן נמצאות אצלנו ואני מנסה, לפחות אני משדר, שאנחנו בעד.
נח דנא-פיקרד: אני אגלה לכם סוד.
נח דנא-פיקרד: יש הרבה מאוד נשים חשובות מאוד בסביבה שלי כמו אימא שלי, אשתי ואת הדוקטורט שלי עשיתי בהנחיה של אישה, פרופסורית באוניברסיטת בר אילן.
נח דנא-פיקרד: את הדבר הזה אני משדר ולא רק אני אלא כל סביבת המוסד משדרת את הדבר הזה.
נח דנא-פיקרד: אמרתי את זה לא בגאווה אישית אלא כהוכחה לכך שבמדינה אנחנו כן יכולים לעשות את הדברים האלה ואני אשמח מאוד אם יהיו עוד ועוד פרוייקטים כאלה שיצליחו.
ציפי חוטובלי: אני מאוד מודה לך על הדברים החשובים שאמרת.
ציפי חוטובלי: מרים שכטר ממשרד החינוך.
ציפי חוטובלי: מרים אחראית על תוכניות לשוויון בין המינים.
ציפי חוטובלי: לאחר מכן ידבר נציג משרד התעשייה, שמעון דוד.
קריאה: לי תהיה הערה מהיציע.
נסים זאב: גם אני מבקש דקה.
ציפי חוטובלי: ודאי.
מרים שכטר: אני רוצה לומר שבאמת הכל, הכל, הכל מתחיל בחינוך, אבל דווקא הנושא הזה יותר מכל נושא אחר הוא החינוך והחברה, החינוך של ההורים, החינוך של המשפחות והחינוך של ההיסטוריה האנושית בכלל ולא רק היהודית אלא באופן כללי זה לעסוק בנושא של אלפי שנים בעולם כולו כאשר היה מובן מאליו שגברים נמצאים במסלול אחד ונשים נמצאות במסלול אחר.
מרים שכטר: לעסוק בנושא הזה וליצור את השינוי בחינוך, אני תמיד קוראת לזה המהפכה או המהפכה השקטה.
מרים שכטר: זה באמת לשנות תודעה דרמטית של אלפי שנים וזה נוגע באלף דברים.
מרים שכטר: לא סתם הדוברים לפניי כל הזמן אמרו שזה מורכב.
מרים שכטר: זה כמו כדור בדולח, יש לזה המון פנים.
מרים שכטר: את נוגעת בפן אחד ופתאום את מגלה שיש עוד פן ועוד פן ועוד פן.
מרים שכטר: זה באמת לעשות שינוי דרמטי שצריך לעבוד בו בנחישות, בהתמדה, בתחושה שלפעמים זה אפילו סיזיפי אבל זה לא סיזיפי כי פרופסור חגית מסר ירון אמרה שבאירופה השקיעו הון עתק ולא היה שינוי.
מרים שכטר: היה לי חשוב שקודם כל נראה לאיזו מנהרה אנחנו נכנסים והיא עצומה וגדולה.
מרים שכטר: משרד החינוך עושה בשנים האחרונות.
מרים שכטר: כאשר אני התחלתי את תפקידי, התחלתי בקבוצה אחת של גננות שבת שבע שטראוכלר הייתה יום לפני ההשתלמות צריכה לצלצל לכמה גננות  - שיהודית אברהמי-עינת הנחתה אותן – להזכיר להן שצריך לבוא והגיעו 10-12 גננות ולפעמים גם לא זה.
מרים שכטר: היום אני יכולה לדבר על כ-10,000 גננות שעברו השתלמויות ארוכות טווח של 56 שעות ושל 112 שעות.
מרים שכטר: מאות עובדות הוראה עברו השתלמות, ואני אפילו יכולה לדבר על אלפי מורות של בתי הספר היסודי שעברו השתלמות.
מרים שכטר: כמו שנאמר כאן קודם, לשנות את התודעה, לשים סימן שאלה.
מרים שכטר: אני עוד לא יודעת את התשובה, אבל עצם הדיון, כמו שפרופסור מסר ירון אמרה, האם זה חייב להיות כך או אפשר אחרת ולשים לב ולראות את הסביבה הלימודית של גני הילדים, הקריאה הביקורתית, החצר, פינות העבודה וכולי.
מרים שכטר: שאני אומר לכם שהיום אני רואה את הנכדות שלי ולפעמים אני מתפלצת?
מרים שכטר: בוודאי שכן.
מרים שכטר: כלומר, זה לא מושלם, אבל יש כבר יותר קבלה והסתכלות, ויש אין ספור השתלמויות לגננות ולמורות.
מרים שכטר: בנוסף אמרנו שלא נחכה עד ששינוי התודעה יהיה אצל עובדות ועובדי הוראה אלא פנינו ישירות לעבודה עם התלמידות והתלמידים.
ציפי חוטובלי: זה עניין של תוכניות לימודים.
מרים שכטר: זה עוד לפני תוכניות לימודים.
מרים שכטר: שדולת הנשים בישראל, עם מרכז לכבוד האדם, עם עמותת כן ועוד עם רבים בנינו ביחד פרוייקטים בהעצמה של בנות ושינוי תודעה של בנים, שזה גם היה קשה מנשוא.
ציפי חוטובלי: משפט אחרון לגבי הנושא הטכנולוגי באופן פרטני.
מרים שכטר: לגבי הנושא הטכנולגוי.
מרים שכטר: ב-2001 עשינו ביחד עם יעל רום זיכרונה לברכה ועם הרשות לקידום מעמד האישה שמונה כנסים ברחבי הארץ כדי להעלות בכלל את התודעה.
מרים שכטר: אני יכולה לומר לכם שכשאני עשיתי השתלמות על קידום בנות במתמטיקה ומדעים, קיבלתי מהאגף להשתלמויות שלנו במשרד החינוך שאלה מה לי ולמתמטיקה והייתי צריכה להשיב מה לי ולמתמטיקה.
מרים שכטר: כלומר, לסבר את האוזן, מה גודל השינוי.
מרים שכטר: עשינו הרבה מאוד פרוייקטים ביחד עם מדע וטכנולוגיה, ועוד מעט גם גרשון ידבר עליהם כי היום העברנו את זה לידי מדע וטכנולוגיה.
מרים שכטר: תוכניות של קידום בנות כבר מכיתה ח' ו-ט', כמו שאמרה יועצת הרמטכ"ל, כדי להתחיל להכשיר אותן.
מרים שכטר: צריך לעשות עוד והמון, אבל זאת התחלה.
ציפי חוטובלי: צריך להיות מעקב כדי לראות האם באמת זה משפיע.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שאתם צריכים לראות שינוי בבחירת המגמות של בנות.
מרים שכטר: יש שינוי במקומות שאנחנו עושים ויש רוחב תפיסה אחר.
מרים שכטר: זאת התחלה.
מרים שכטר: היום בחמישה בתי ספר בדרום יש אפשרות לבנות לבחור פיזיקה אבל היום גם בנים לא בוחרים פיזיקה.
מרים שכטר: למה פיזיקה זה חשוב?