GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל זיידרמן: ב-10 במאי, 2010, לפני שבוע, קיבלנו לראשונה הצעה כתובה מהמדינה, מהממונה על השכר, שהיתה צריכה להיות טיוטה להסכם קיבוצי שנחתום איתם להסדיר את הנושאים שהעבירו.
מאיר שטרית: של כל עובדי מינהל המחקר.
ישראל זיידרמן: הנייר הזה הוא נייר חלקי, יש חורים שכתוב למשל שלגבי הכרת זכויות הוותק, הם עוד לא קיבלו תשובה מנציבות שירות המדינה.
ישראל זיידרמן: שנית, יש מספר ארוך של נספחים שהיו צריכים להיות מצורפים לזה והם עדיין לא מוכנים כנראה, או כן מוכנים, אבל לא העבירו אותם.
ישראל זיידרמן: ומה שני הנספחים העיקריים שהזכרת?
ישראל זיידרמן: מה הם הפרשי השכר, אם יש, שצריכים להשלים לעובדים האלה.
ישראל זיידרמן: אין שום פירוט, אנחנו לא יכולים בכלל להתכונן למשא ומתן כי אנחנו לא יודעים על מה מדובר.
ישראל זיידרמן: דבר שני, לא פחות חשוב, שאין רשימה של השמות, שמתחייבים לקלוט עובדים פלוני ואלמוני ופלונית ואלמונית במסגרת המשרות שהיו, המספר הכולל.
ישראל זיידרמן: בלי שתי הרשימות האלה, שאנחנו נקבל כהצעה מן הממשלה, ההסתדרות לא יכולה לגבש עמדה כלפי כל המהלך.
מאיר שטרית: עד ה-10 למאי לא הייתם בתמונה?
ישראל זיידרמן: עד ה-10 במאי לא קרה כלום.
ישראל זיידרמן: אנו קיבלנו הצעה ראשונה ב-10 במאי.
מאיר שטרית: עד אז לא הייתם במשא ומתן, לא הייתם שותפים למשא ומתן?
ישראל זיידרמן: לא היה שום משא ומתן, היו אין סוף ישיבות מול הממונה על השכר, משך שנים רבות, כאשר דיברו על איך הם יכולים להציג לנו נתונים, שעכשיו אני דרשתי, אבל רק לפני שבוע הדבר הגיע וגם בצורה חלקית, כשלמעשה יש תנאים כלליים במסמכים שקיבלנו, אבל לא את העיקר.
ישראל זיידרמן: מי הם העובדים שמתחייבים לקלוט, ומי לא, יש גם כאלה שהם לא, ואנחנו צריכים להגן עליהם לא פחות ממי שיעבור, וגם מי שיעבור, מה מצב השכר.
ישראל זיידרמן: את זה לא קיבלנו.
ישראל זיידרמן: אני רוצה לציין דבר שלישי, שבטיוטה שקיבלנו, גם יש מגמה לנשל את עובדי אילת מאחד ממרכיבי השכר החשובים שלהם, תוספת החקלאות הימית, ואנחנו לא מסכימים לדבר הזה.
מאיר שטרית: תוספת חקלאות ימית?
מאיר שטרית: אבל זה מה שהם עובדים, לא?
מאיר שטרית: אני רוצה לתת לדר' יוסי בר טוב לסיים את דבריו קודם ואחר כך נעבור לדיון.
יוסי בר טוב: בהליך הזה יש צעדים לא פשוטים שיביאו למצב שבו המדינה תיכנס לנעלי החברה וברור לגמרי שבתוכו של התהליך יידרש שיתוף פעולה הדוק בין החברה והדירקטוריון שלה, ובין הממשלה, על מנת לאפשר את העברת העובדים.
מאיר שטרית: תישאר חברה?
יוסי בר טוב: כן, ודאי.
מאיר שטרית: הכוונה בעתיד שגם---
יוסי בר טוב: החברה עומדת להתחסל, בדרך זו או אחרת.
יוסי בר טוב: במבנה העתידי לא תהיה חברה.
נועם בריימן: אבל למשל יש הצהרות שהדירקטוריון צריך לתת בשביל לסיים את התהליך.
מאיר שטרית: המדינה, כבעל הבית, לא יכולה לסגור את העסק?
נועם בריימן: טכנית יש דברים מסוימים---
מאיר שטרית: מבחינה משפטית, המדינה היא בעלת הבית, יכולה להיות אספה כללית ולהגיד 'מחר בבוקר סוגרים את ה...'.
מאיר שטרית: מה יעשו?
נועם בריימן: יש למשל משהו שנקרא הצהרת כושר פירעון, שהדירקטוריון צריך ל---
מאיר שטרית: למדינה יש כושר פירעון.
נועם בריימן: לא, מי שצריך לתת את ההצהרה בעניין הזה זה החברה, ובינתיים הנושא הזה עוד לא הסתדר.
מאיר שטרית: משפטית תסביר לי.
מאיר שטרית: אני בעל הבית של חברה, נגיד שיש לי 100% ממניות חברה איקס, לא משנה מה יש בחברה---
נועם בריימן: אין לי 100%, יש לי 99%.
מאיר שטרית: למי יש את האחוז הנוסף?
נועם בריימן: יש כל מיני פרומילים.
מאיר שטרית: יש לי 90% ממניות חברה, אני בעל הבית, אין זכויות מיעוט אם זה פחות מ-26% ואני בעל הבית של החברה ולא משנה מה יש לי בתוך החברה, מפסידה, מרוויחה, בלגן, יש לה פירעון, אני בא ומחליט שאני סוגר את החברה.
מאיר שטרית: אני עושה אספה כללית, מודיע על סגירת החברה, נגמר העניין, נכון?
רחל שפיצר: אנחנו עדיין נמצאים במצב שיש לנו חברה ממשלתית, ועל החברה הזאת חלים החוקים הרלוונטיים לחברה ממשלתית, חוק החברות.
מאיר שטרית: מאה אחוז, אבל הדרך הכי קצרה זה לסגור אותה.
רחל שפיצר: אנחנו מאוד רוצים לסגור אותה ויש לנו דרך שבה אנחנו צריכים ללכת כדי להגיע לתוצאה הזאת.
רחל שפיצר: בשלב הראשון אנחנו רוצים לעשות פירוק מרצון.
רחל שפיצר: כדי להגיע לפירוק מרצון, אנחנו צריכים רצון.
מאיר שטרית: זו הבעיה.
רחל שפיצר: רצון של הדירקטוריון להגיש הצהרת כושר פירעון כדי שאפשר יהיה להגיע לאספה הכללית.
רחל שפיצר: על הרקע הזה יש לנו מחלוקות עם ה---
נועם בריימן: סליחה, אני מוכרח פה להעיר, כי נאמרים פה דברים לא נכונים.
רחל שפיצר: עוד לא אמרתי שום דבר.
מאיר שטרית: תן לי רגע להבהיר, נגיע אליך, אל תדאג.
מאיר שטרית: אני רוצה להבין, נגיד שהדירקטוריון לא מסכים, יכול להיות מצב כזה, עדיין הבעלים מנועים מלכנס אספה כללית?
רחל שפיצר: זה אחד הדברים שאנחנו נשקול מה אנחנו עושים בסיטואציה הזאת.
רחל שפיצר: ניסינו להגיע להסכמות, ניסינו לייצר כלים שכן אפשר יהיה לקבל את זה מהדירקטוריון.
מאיר שטרית: האם יש מניעה כלשהי למדינה לכנס אספה כללית ולסגור את החברה?
רחל שפיצר: המדינה צריכה לעשות את השלבים כדי לעשות את זה.
רחל שפיצר: גם את זה אני צריכה לעשות לפי חוק החברות.
רחל שפיצר: זה אפשרי.
מאיר שטרית: מאה אחוז, אבל מה הבעיה?
רחל שפיצר: כמו שגם נעשה המשא ומתן עם העובדים, גם בעניין הזה אנחנו מנסים להגיע להבנות.
רחל שפיצר: אם לא מגיעים להבנות, אז אנחנו ננקוט באמצעים---
נועם בריימן: מנסים ליצור תהליך שהוא ללכת בדרך המלך.
נועם בריימן: הפתרון, אתה אומר, בוא תלך ישר, לא בדרך המלך.
מאיר שטרית: בדרך הקצרה.
נועם בריימן: דרך המלך היא שבעצם דירקטוריון החברה, שהוא מכיר על מה החברה התחייבה ומה החברה לא התחייבה, ייתן הצעת כושר פירעון שבעצם תיתן את האינדיקציה לאספה הכללית, 'תשמעו, זה המצב, החברה יכולה לפרוע את חובותיה', זה הדבר.
נועם בריימן: זו דרך המלך.
נועם בריימן: אם הדירקטוריון היה נותן את זה---
מאיר שטרית: הדירקטוריון הם שליחי המדינה.
מאיר שטרית: הם לא עושים---
נועם בריימן: נכון, אבל יש נציגי ציבור, יש זה.
מאיר שטרית: הם לא עושים את עבודתם?
נועם בריימן: לא, חלילה לי.
נועם בריימן: אני לא נפגשתי עם הדירקטוריון, אני האחרון שיגיד מה הדירקטוריון עושה או לא עושה.
מאיר שטרית: תסלקו אותם.
נועם בריימן: ככל שהדירקטוריון ייתן יותר מהר, הסוגיה הזאת תיסגר ואז יישאר הדבר השני, שזה באמת נושא העובדים.
אסף סוקניק: אני מוכרח להעיר פה, אנחנו לא מתמקדים בנושא הנכון.
אסף סוקניק: הדירקטוריון מוכן לתת---
מאיר שטרית: תסלח לי, אני מנהל את הישיבה, תן לי לנהל כמו שאני מבין.
מאיר שטרית: תאמין לי, אני יודע בדיוק איך אני הולך.
מאיר שטרית: אתה לא מבין איך זה עובד, אני מבין יותר טוב, תאמין לי.
מאיר שטרית: תן לי לנהל את הישיבה.
מאיר שטרית: אני רוצה להבין, הרי הדירקטוריון יכול לטרפד ככל רצונו ולסחוב אתכם עוד חמש שנים, לא לתת, הם עייפים, הם מתנגדים להפרטה, הם מתנגדים לשינוי, הם רוצים להישאר דירקטוריון, מה פתאום הם יוותרו על תפקידם כדירקטורים בחברה?
מאיר שטרית: איפה הם ימצאו עוד אוצר כזה, שיישארו דירקטורים מטעם הציבור ויקבלו שכר על כל ישיבה ויכנסו הרבה ישיבות בשביל לדון בבעיות של פירוק החברה.
מאיר שטרית: הרי את התרגילים האלה אנחנו מכירים הרבה שנים, אז אני שואל מה מונע מכם, למה אתם חוששים להגיד 'חברים, שמענו אתכם, שלום, אנחנו לוקחים על עצמנו, המדינה אחראית לפירעון חובות המדינה', לא משנה מה כתוב בפנים.
מאיר שטרית: הרי כמה זה יכול להיות?
מאיר שטרית: אם יסתבר שמישהו עשה שם עברה פלילית, מתמודדים.
מאיר שטרית: החברה אומרת 'המדינה אחראית על פירעון חובות החברה', אתה מכנס אספה כללית, סוגר את העסק, אומר 'אין דירקטוריון', נגמר העסק.
מאיר שטרית: אני לא רואה איך מישהו יכול להתנגד למהלך הזה, לא דירקטורים, לא יושב ראש, לא עובדים.
מאיר שטרית: אף אחד לא יכול להתנגד לזה, אף אחד.
מאיר שטרית: המדינה רשאית לסגור חברה שלה, כמו שהיא רשאית לפתוח חברה.
מאיר שטרית: את רפא"ל אני הפכתי מיחידת סמך לחברה.
מאיר שטרית: איך עשיתי את זה?
מאיר שטרית: קיבלתי החלטה לעשות סגירה-פתיחה, סגרנו את רפא"ל, פיטרנו את כל העובדים, פתחנו חברה, התחלנו מחדש וקלטו את מי שרצו, מי שלא נקלט---
נועם בריימן: אתה מאלץ אותי להיכנס לעוד פינה.
נועם בריימן: החברה הזאת היא חברה לתועלת הציבור בהגדרה המשפטית.
ישראל זיידרמן: אנטי תועלת הציבור, בעצם זו הכוונה.
מאיר שטרית: למה עשו אותה חברה לתועלת הציבור?
נועם בריימן: בואו נבין את המהלך.
נועם בריימן: כי במהות שלה היא היתה חברה כזאת, והיא הנותנת, זה בדיוק העובדה שבסופו של דבר הממשלה קיבלה החלטה שאמרנו שהיא חריגה בד.נ.א של הממשלה, להביא אותה חזרה לתוך המערכת הממשלתית ולא להשאיר את הכל פרטי או להפריט וכולי, כי בעצם החליטו שמדובר בפעילויות שהחברה הזאת עושה, שנקרא להן מטלות ריבוניות, שהריבון צריך לבצע, והממשלה קיבלה החלטה ואומרת 'מחזירים את זה הביתה', לממשלה.
נועם בריימן: זה התהליך.
נועם בריימן: לפני ההחלטה הזאת בעצם נקבע בתקנות הרלוונטיות שהיא חברה לתועלת הציבור, וכחברה כזאת הכל צריך להיות באישור בית משפט, גם אם לפעמים אנחנו נדרשים למצב אבסורדי, הנה הממשלה רוצה, הכל שלה והיא צריכה עדיין את האישור של בית המשפט לכל התהליך הזה.
נועם בריימן: עכשיו אנחנו מדברים על הטכניקה.
נועם בריימן: הטכניקה היא באמת דרך המלך, והדרך שהלכנו בה עד עכשיו היא דרך הדירקטוריון.
נועם בריימן: יכול להיות, כמו שהיושב ראש אומר, שבסוף נגיע למסלול שהוא לא זה.
נועם בריימן: מנסים להתחיל בתהליך במקום שבו החוק מכתיב לנו אותו ולא בדרכים אחרות.
מאיר שטרית: אם המדינה לא מעבירה לה כסף, החברה הופכת להיות חדלת פירעון.
מאיר שטרית: אתה יכול למנות לה כונס ולעשות לה מה שאתה רוצה.
רחל שפיצר: גם שם אנחנו צריכים ללכת בפרוצדורה של חוק החברות.
נועם בריימן: בסופו של דבר, לצורך העניין הרי זה בתיאוריה.
נועם בריימן: מכיוון שאנחנו במילא מתקצבים אותה ובסופו של דבר אנחנו לא רוצים להגיע למצב שהחברה--- היו"ר מאיר שטרית: אנחנו רוצים שהיא תחיה.
נועם בריימן: אנחנו רוצים שלפחות הידע יישאר, אנחנו לא רוצים לאבד---
מאיר שטרית: אבל העובדים גם רוצים להישאר, אין פה חילוקי דעות בסיסיים.
מאיר שטרית: אם היה מצב שהעובדים אומרים 'אנחנו לא רוצים לעזוב את החברה, אנחנו רוצים להישאר רק כחברה ולא מעניין אותנו כלום', אבל אני מבין מהעובדים שזה לא המצב, שהם כן רוצים ומוכנים לעזוב והם רוצים להמשיך לחקור.
נועם בריימן: ולכן נשארו לנו שני דברים לסיים.
נועם בריימן: אחד, נקרא באמת הצהרת כושר פירעון, שיוביל למהלך פירוק על ידי בית משפט, אנחנו מקווים מהיר.
מאיר שטרית: יושב ראש הדירקטוריון פה?
רחל שפיצר: אין יושב ראש דירקטוריון, יש דירקטורים.
מאיר שטרית: אז מי מנהל את הדירקטוריון?
רחל שפיצר: מישיבה לישיבה.
מאיר שטרית: אני שואל שאלות בסיסיות, מי מנהל את הישיבות?
קריאה: כל פעם נבחר---
מאיר שטרית: מישהו אחר?
רחל שפיצר: בוחרים מישיבה לישיבה.
קריאה: אתה יכול לשאול את רשות החברות.
נועם בריימן: הנקודה השנייה זה באמת הסדרת ההיבטים של העובדים, שאת זה כמובן מנסים לסגור גם בדרך המלך וזה הרצון.
ישראל זיידרמן: אם זה חברה לתועלת הציבור, אז אתה יכול להסביר לי למה צריך עוד את הפטור ממכרז?
ישראל זיידרמן: אני לא מבין.
ישראל זיידרמן: המטרה היתה שלא צריך--- נועם בריימן: אל תגרור לדיונים על חוק חובת המכרזים, זה החוק.
מאיר שטרית: מר זיידרמן, זה החוק.
מאיר שטרית: כל תפקיד במדינה שצריך לאייש, צריך מכרז.
מאיר שטרית: זה שהרבה מאוד מהמכרזים האלה תפורים...
נועם בריימן: לא, אנחנו מדברים פה על התקשרות לתשלומים.
מאיר שטרית: אני לא מדבר על דבר ספציפי, אני מדבר על מכרזים בשירות המדינה בכלל.
יצחק שפיגל: אם אפשר לשאול, מדוע כל השנים היא לא היתה חברה לתועלת הציבור ורק לפני שנה, אחרי שקיבלו את ועדת טייכר והכל הכל---
מאיר שטרית: לפני שנה הוחלט שזו חברה לתועלת הציבור?
יצחק שפיגל: כן, כן, פתאום לפני שנה רשות החברות נזכרה שצריך להפוך את החברה, היא החליטה שזו חברה ל---
ישראל זיידרמן: צריך לבטל את ההחלטה הזאת.
יצחק שפיגל: אם אפשר לקבל הסבר על זה, אני אשמח.
רחל שפיצר: אין שום בעיה בעניין הזה.
רחל שפיצר: התיקון לחוק החברות שבכלל ייסד את המוסד הזה שקוראים לו 'חברה לתועלת הציבור' הוא בסך הכל בן שנתיים, כלומר לא היה מוסד כזה של חברה לתועלת הציבור לפני כן, אז התהליכים בכנסת עברו, עבר התיקון הזה לחוק.
רחל שפיצר: החוק הזה בעצם קבע שאם החברה היא לא חברה שמחלקת רווחים ושהמטרות שלה הן מטרות ציבוריות, היא בעצם חברה לתועלת הציבור.
מאיר שטרית: אוטומטית?
רחל שפיצר: בחברות ממשלתיות זה משהו שדרש עוד איזה שהוא שלב.
רחל שפיצר: היו תקנות ספציפיות והשמות של החברות, שהן חברות ממשלתיות לתועלת הציבור, נמנו בתוספת לחוק הזה.
רחל שפיצר: האמת היא שספציפית לגבי חקר ימים ואגמים אפילו היה ניסיון לעשות איזה שהוא שינוי, כדי שהם לא ייכנסו לסטטוס הזה---
יצחק שפיגל: זאת בדיוק השאלה.
יצחק שפיגל: הרי ידעתם כבר אז שהולך להיות שינוי וזה הולך---
רחל שפיצר: כן, אבל המשמעות של הדבר הזה היתה שהחברה תאבד כל מיני פטורים ממס שיש לה, ולכן החברה לא רצתה להיכנס לסטטוס אחר, אלא רצתה להיות חברה לתועלת הציבור.
יצחק שפיגל: לא רלוונטי.
יוסי בר טוב: חזרה אליי.
יוסי בר טוב: בפתח דבריי אמרתי, ואני חוזר על זה, אנחנו לא מעוניינים שפעילותה המחקרית של חקר ימים ואגמים תיפסק.
יוסי בר טוב: יש פעילות ניטור שצריכה להיות רציפה, יש פעילות מחקר שחייבת להיות רציפה ולכן אנחנו עושים בתקציב שינויים שעושים לנו בהחלט כאב לב.
יוסי בר טוב: אנחנו מעבירים חזרה מסעיפי שכר לסעיפי פעולות, על מנת להיות מותאמים לתהליך הזה של הרה-ארגון.
יוסי בר טוב: זה הליך קשה מאוד.
יוסי בר טוב: אני מוכרח לומר שהוא תהליך מאוד מתסכל, מפני שאנחנו נאלצים ללכת ברוורס ממה שכבר עשינו.
יוסי בר טוב: תקצבנו בראשית 2010 את החברה כאילו היא יחידת סמך ממשלתית ואנחנו חוזרים לזה ונאלצים לבקש מאגף התקציבים, ואני מוכרח לומר שאגף התקציבים משתף פעולה בעניין הזה בצורה מושלמת, כי הוא מבין את העניין ורוצה בהצלחת התהליך ואנחנו מחזירים כסף מתוך סעיפי תקציב ייעודיים לסעיפי תקציב אחרים ואז אנחנו נקלעים לביורוקרטיה.
מאיר שטרית: זאת אומרת אין חשש שעובדים לא יקבלו שכר?
יוסי בר טוב: בסופו של דבר אנחנו עובדים קשה מאוד על מנת שהעובדים יקבלו שכר.
יוסי בר טוב: הבעיה שזה נתקל במערכת לא פשוטה, כי חוק חובת המכרזים---
מאיר שטרית: מה עם תשלום הפעילות?
מאיר שטרית: חוץ מהשכר יש גם פעילות אחרת.
יוסי בר טוב: יש גם פעילות אחרת של החברה וגם אותה אנחנו מממנים.
יוסי בר טוב: לכן יש פה מצב מאוד לא נח.
יוסי בר טוב: בסופו של דבר אנחנו נאלצים ללכת למצב שבו אנחנו מעבירים כסף לחברה על ידי זה שאנחנו מצהירים שהיא ספק יחיד לשירותים האלה, ואנחנו הולכים את כל מסלול התלאות של חוק חובת המכרזים ומעבירים בדרך הזאת כסף על מנת לאפשר את חייה של החברה.
יוסי בר טוב: אני מודה שאל"ף, זה קשה, ובי"ת, מאוד מסורבל, גימ"ל, מתסכל.
יוסי בר טוב: זאת הנקודה הבסיסית שראוי לציין אותה כאן.
יוסי בר טוב: תודה רבה.
מאיר שטרית: דר' ברק חרות, המנהל הכללי של החברה לחקר ימים ואגמים.
ברק חרות: אני רוצה להתייחס מאוד בקצרה לשלושה נושאים שאני חושב שצריך לדייק.
מאיר שטרית: אתה מדבר בשם כל עובדי החברה גם?
ברק חרות: יש גם נציגים של החוקרים, אני אשמח אם גם הם יביעו את---
מאיר שטרית: הם לא ת"פ שלך?
ברק חרות: הם ת"פ המנהל הכללי, אבל אני אשמח שתשמע גם אותם.
מאיר שטרית: זו אופוזיציה?
ברק חרות: לא, תיאום מלא.
מאיר שטרית: אתה אמור לדבר בשם החברה כולה?
ברק חרות: כמובן.
מאיר שטרית: אני לא אמנע ממך לדבר, אם תרצה---
ברק חרות: כמובן, כמובן.
ברק חרות: אדוני היושב ראש קרא לביורוקרטיה ויה דולורוזה, מה שקורה שבוויה דולורוזה הזה צולבים את חקר ימים ואגמים לישראל, ופה צריך קודם כל לוודא שאם עושים ויש כוונה טובה של הממשלה, בסופו של דבר היא עשתה תהליך ארוך, הגיעה להחלטת ממשלה לפני שנה ומשהו ומבחינה זו כולנו מאוד תומכים בה וכולנו גם שמחים על הרצון הטוב של כל הגורמים.
ברק חרות: מצד שני, הבעיה היא בפרטים ובתהליך שבסופו של דבר יכול להרוג אותנו ונוצר מצב שכתוצאה מהתמשכות התהליך הזה, כרגע למשל המצב התקציבי הוא כזה שמשרד החקלאות, שאמור לתקצב את היחידה הדרומית, לא העביר עדיין שקל אחד, בזמן שהוא אמור לתקצב 80% מהיחידה כולה.
מאיר שטרית: היחידה הדרומית זו היחידה באילת?
ברק חרות: כן, באילת.
ברק חרות: שקל אחד לא העביר.
ברק חרות: בסך הכל העבירו לנו מקדמה, לפני מספר ימים, של שני מיליון שקל.
מאיר שטרית: היחידה הדרומית היא גם באותו סיבוב?
ברק חרות: חקר ימים ואגמים זו חברה אחת, חברה ממשלתית לתועלת הציבור.
מאיר שטרית: אז למה דווקא אילת לא מקבל?
נועם בריימן: בעצם ברמת החלטת ממשלה וגם המבנה, הוחלט שחלק מהפעילויות יועברו למשרד התשתיות הלאומיות וחלק יועברו למשרד החקלאות, ולכן גם ברמת התקצוב חלק מהתקצוב הוא אצל משרד התשתיות וחלק מהתקצוב הוא אצל משרד החקלאות, ולכן כל אחד צריך לעשות את הוויה דולורוזה בפני עצמו.
נועם בריימן: משרד התשתיות עושה, עכשיו משרד החקלאות צריך לשכפל את מה שמשרד התשתיות עשה, על הסכומים שכבר מתוקצבים.
ברק חרות: אדוני, זה לא ויה דולורוזה, זה חוסר אחריות מוחלט.
ברק חרות: זה גובל ברשלנות
מאיר שטרית: הכל אמור לעבור ל---
נועם בריימן: לא, חלק.
נועם בריימן: אילת עובר בגדול למשרד החקלאות, ושאר הפעילויות עוברות למשרד התשתיות.
מאיר שטרית: זאת אומרת אילת כן נפרדת מהיחידה הזאת?
מאיר שטרית: מפרידים את אילת מהחברה לחקר ימים ואגמים, או ממינהל המחקר במשרד ה---
ברק חרות: איך שייושם הארגון מחדש, לא כרגע, תחת הפעילות של החברה.
מאיר שטרית: כן, אז אילת תהיה נפרדת, היא לא תהיה שייכת לתחום שלכם.
מאיר שטרית: היא לא תהיה במינהל המחקר החקלאי.
מאיר שטרית: למה היא נפרדת?
קריאה: כי זו חקלאות ימית.
יוסי בר טוב: זו דוגמה קיצונית למצב שתיארתי, שעשינו צעדים בהתאם להחלטת הממשלה.
יוסי בר טוב: עד לפני שנה, החקלאות הימית היתה באחריות משרד התשתיות הלאומיות, עכשיו היתה הפרדה, בתקציב 2010 התקציב של היחידה לחקלאות ימית עבר למשרד החקלאות, לכן כל התהליך הזה צריך לחזור על עצמו במשרד החקלאות.
מאיר שטרית: יש פה מישהו ממשרד החקלאות?
יצחק שפיגל: כן, אני מבקש להגיב אחר כך.
מאיר שטרית: ולמה הם לא מקבלים כסף?
יצחק שפיגל: בדיוק מה שקורה במשרד התשתיות, אנחנו עוברים עכשיו.
יצחק שפיגל: בדיוק את אותו תהליך שדר' יוסי בר טוב תיאר במשרד התשתיות, אנחנו עוברים עכשיו במשרד החקלאות, במקביל.
יצחק שפיגל: זה תהליך ארוך, מתיש---
מאיר שטרית: גם באילת זה חברה?
יצחק שפיגל: לא, מה זאת אומרת באילת?
יצחק שפיגל: הם שייכים ל---
קריאה: זו אותה חברה.
מאיר שטרית: העובדים שלהם יעברו למינהל המחקר המדעי והחקלאי.
יצחק שפיגל: רק לסדר, אני מבקש הערה.
יצחק שפיגל: כל הזמן משתמשים בביטוי מינהל המחקר.
יצחק שפיגל: מינהל המחקר עד היום היה מינהל המחקר החקלאי, היום הצטרף עוד מינהל מחקר נוסף ולכן כדאי תמיד להדגיש מינהל המחקר למדעי האדמה, כי אם יגידו 'מינהל המחקר', יחשבו שזה מינהל המחקר החקלאי.
מאיר שטרית: דר' ברק חרות, חזרה אליך.
ברק חרות: הבעיה היא פה שלטעמי הטיפול בנושא הזה גובל ברשלנות, כיוון שכבר בסוף שנה שעברה כל המשרדים ידעו שהם צריכים לטפל בהחייאה, בתקצוב זמני עד ליישום הרה-ארגון ופשוט מאוד הם לא עשו את זה.
ברק חרות: התירוץ שהתהליך הזה הוא מאוד מסורבל, זה טוב ויפה, אבל צריך לדאוג לו, ואני לא חושב שהוא עד כדי כך מסורבל שצריך לקחת יותר מחמישה חודשים כדי לטפל בו, אפילו שישה, כי אתה יודע את זה קודם.
ברק חרות: זה לא עניין של תהליך מסורבל, זה עניין של חוסר אחריות לגבי---
מאיר שטרית: אתה מעורב?
ברק חרות: אני לא יכול להיות מעורב כי אני לא בממשלה.
ברק חרות: זה חוסר אחריות לגבי חברה, חברה נושמת---
מאיר שטרית: לא, אתה מעורב במשא ומתן מול אגף השכר והעברת העובדים?
ישראל זיידרמן: לא, על הנייר שאני קיבלתי מהממונה על השכר, אחד הצדדים להסכם, שצריכים להיות חתומים למטה, זה חקר ימים ואגמים, החברה.
ישראל זיידרמן: אז מה שאתה אומר, זה לא מה שקורה.
ברק חרות: יש פה בלבול בין כמה דברים.
ברק חרות: עוד לא הגעתי לנושא של הרה-ארגון, הגעתי למצב של החייאה זמנית.
ברק חרות: אי אפשר להרגיל את הסוס לא לשתות.
ברק חרות: הוא מטפל בפרויקטים ב-50 מיליון שקלים, היום.
ברק חרות: שני המשרדים, הציגו בפניהם תכנית עבודה שנתית באוקטובר 2008, כזה ספר, הם אישרו את זה.
ברק חרות: זה כרוך ב-50 מיליון פעילות עם תקצוב ממשלתי מסוים.
ברק חרות: המשרדים היו צריכים לפעול לתקצוב הזה.
ברק חרות: מה שקורה, המצב נכון להיום, שבמשרד החקלאות בכלל התחילו עכשיו את התהליך מול הפטור ממכרז.
ברק חרות: אני לא יודע מה המצב, אני אשמח לדעת.
ברק חרות: ובמשרד התשתיות חתמנו על חוזה לפני מספר ימים עד יוני 2010, שזה מחר.
ברק חרות: ומה קורה?
ברק חרות: תכנית העבודה היא לכל השנה.
ברק חרות: כלומר, נכון להיום, מתוך כמעט 12 מיליון שקל שהיינו צריכים לקבל מהממשלה, קיבלנו מקדמה של 2 מיליון שקלים.
ברק חרות: בינתיים אני צריך להחזיק את כל המערכת הזאת עם מחויבויות חוזיות אדירות, מול כל העולם, ומול הרבה מאוד פרויקטים של מדינת ישראל, ניטור כנרת, כל הדברים---
מאיר שטרית: אז איך אתה מחזיק?
ברק חרות: בהלוואות מול בנקים, בהלוואות מול פרויקטים, בפגיעה ב---
מאיר שטרית: הבנקים נותנים לך הלוואות?
ברק חרות: ---בפגיעה בחלק מזכויות עובדים, בפגיעה בחלק מהפרויקטים.
ברק חרות: ככה אני מחזיק את זה, וזאת רשלנות.
ברק חרות: והאחריות פה היא של משרדי הממשלה.
ברק חרות: זאת נקודה אחת.
ברק חרות: נקודה שנייה, בנושא של הרה-ארגון.
ברק חרות: הדירקטוריון אמר, והוא אפילו כתב לשני השרים ולמנהל רשות החברות, שהם תומכים ורוצים לחתום על הצהרת כושר פירעון, אבל בהצהרת כושר פירעון אתה מתחייב שהחברה יכולה לפרוע את העסק תוך 12 חודשים, אבל המדינה לא מעבירה תקציב, איך הם יחתמו על זה?
ברק חרות: דבר נוסף, המדינה, בהחלטת הממשלה, אמרה שהיא מקבלת על עצמה את כל ההתחייבויות, אבל היא לא מוכנה לכתוב את זה.
ברק חרות: החשב הכללי לא מוכן להעביר את זה.
ברק חרות: אז מה רוצים מהדירקטוריון בכלל?
ברק חרות: פה מסיטים את העניין שכאילו יש בעיה של הדירקטוריון.
ברק חרות: אין פה שום בעיה של הדירקטוריון, הוא משתף פעולה בצורה מלאה.
ברק חרות: מה חושבים?
ברק חרות: שהוא רוצה לקחת אחריות כשהמדינה לא תעביר את התקציב הממשלתי?
ברק חרות: שזה בערך 50% מהתקציב הכולל?
ברק חרות: לא קיימת בעיה כזאת.
ברק חרות: כל הבעיה היא, שוב, בהתנהלות הפנימית של גורמי הממשלה.
מאיר שטרית: על מה הדירקטוריון ייקח אחריות?
מאיר שטרית: אם מפרקים את החברה ולא יהיה דירקטוריון, אז על מה הוא לוקח אחריות?
ברק חרות: אתה היית חותם, אדוני היושב ראש, על זה שלחברה יש הצהרת כושר פירעון תוך 12 חודשים כשלא מעבירים לך את התקציב של אותה שנה?
מאיר שטרית: אבל הם לא יהיו 12 חודשים.
ברק חרות: אז מה מבקשים מהם לחתום?
דודו ביטון: התקצוב קיים, אין בעיה, בין אם זה בתקצוב לפי סעיפים ובין אם---
מאיר שטרית: והנה המכתב שהמדינה ערבה על הסכום.
דודו ביטון: אין עם זה שום בעיה.
דודו ביטון: עכשיו אנחנו ניתן לכם הצהרה שעד סוף השנה אתם מתוקצבים ל-12 חודשים.
דודו ביטון: יש הצהרת כושר פירעון?
ברק חרות: כן, והתחייבות של החשב הכללי שהוא לוקח את המחויבויות של החברה, כפי שקיים בהחלטת הממשלה.
מאיר שטרית: לא תהיה לו בררה.
מאיר שטרית: מפרקים את החברה---
ברק חרות: ברגע שיש את זה, מחר יש חתימה על הדבר הזה.
ברק חרות: הם לא יכולים לחתום על זה, דה פקטו הם לא יכולים.
ברק חרות: אגב, הם שאלו את גורמי הממשלה, אתם הייתם חותמים על---
מאיר שטרית: מר ביטון, אני חושב שמה שהוא אומר הוא הגיוני.
מאיר שטרית: אם המדינה מתקצבת אותם עד סוף 2010 ונותנת להם מכתב שהמדינה לוקחת על עצמה את האחריות בגין חובות החברה, וזה מה שיקרה באופן טבעי---
דודו ביטון: תקצוב עד 2010 קיים.
דודו ביטון: היה גם דיון עם סגן החשב הכללי שהסכים לתת מכתב שכל הנכסים וההתחייבויות יעברו לטובת המדינה.
מאיר שטרית: אז תנו להם את המכתב הזה ונגמר העניין.
ברק חרות: שייתן את המכתב.
ברק חרות: דודו ביטון: אתה מיקדת את שתי הנקודות הבעייתיות.
ברק חרות: אחת, זה הדיון בשכר, זה צוואר הבקבוק.
ברק חרות: הצהרת כושר פירעון, אני חושב שזה---
מאיר שטרית: מר ביטון, בהכירי את הביורוקרטיה, עד שלא הורגים את העניין, הוא לא מת, הוא מרים ראשים חדשים.
מאיר שטרית: באגדות הישנות, שאבא שלי היה מספר לי, תמיד יש דרקון עם שבעה ראשים והגיבור, שבא להציל את הנסיכה, הוא חותך לו את הראש הראשון, השני והשלישי והרביעי והחמישי והשישי ואז הדרקון היה מתחנן, 'תעשה לי טובה, תשאיר לי רק ראש אחד שאני אשאר בחיים, יש לי ילדים, אל תהרוג אותי, תשאיר לי רק אחד'.
מאיר שטרית: תמיד הסיום של הפסוק היה שהגיבור מוציא את החרב ואומר, 'אם אתה רוצה לפתור את הבעיה, תחתוך את הראש האחרון, אחרת יצמחו לו שבעת הראשים האחרים'.
מאיר שטרית: זה אותו דבר בכל נושא, אם אתה לא חותך אותו עד הסוף, הוא מפתח מחר ראשים חדשים שאתה צריך לטפל בכולם מחדש.
מאיר שטרית: אז אם יש דבר שאפשר לפתור אותו, תפתרו את זה.
מאיר שטרית: הבעיה השנייה, נטפל בה תיכף בנפרד, אבל זה יכול לפתור את העניין.
מאיר שטרית: אם הדירקטוריון יקבל מכתב שהמדינה לוקחת על עצמה את המחויבות, ובאופן טבעי המדינה ממילא אחראית על החברה, זה פותר לך את הבעיה של הדירקטוריון.
מאיר שטרית: גמרתם דבר אחד.
מאיר שטרית: נחזור תיכף לשכר.
מאיר שטרית: את זה אתה יכול לעשות?
דודו ביטון: בקשר להצהרה עד סוף שנה, אני יכול לעשות.
דודו ביטון: בקשר למחויבות לנטילת התחייבויות ונכסים, כבר קבענו ישיבה עם סגן החשב הכללי, מר גיל שבתאי.
דודו ביטון: הסגן הקודם כבר נתן את ההתחייבות שהוא ייתן את זה, אנחנו רק צריכים לחדש אותה.
דודו ביטון: לא נראה לי שצריכה להיות עם זה בעיה.
מאיר שטרית: כבר תרמנו תרומה אחת.
מאיר שטרית: בבקשה, מר חרות, תמשיך.
ברק חרות: זה מאוד משמח, מה שאני שומע.
ברק חרות: פעם ראשונה.
דודו ביטון: זה לא נכון, מר חרות, זו לא פעם ראשונה.
ברק חרות: שהחשב הכללי ייתן את ההתחייבות?
מאיר שטרית: לא חשוב, פעם ראשונה, פעם שנייה, חבר'ה, נלך קדימה.
ברק חרות: הנקודה השנייה, שהיות והמדינה רוצה ללכת לפירוק מרצון, ולזה צריך ללכת לבית משפט, היא צריכה גם לצורך העניין הזה שיהיה הסכם עם העובדים.
ברק חרות: היא לא מעוניינת היום ללכת לזרז את העניין כל עוד אין הסכם עם העובדים, כי היא לא תוכל לבוא לבית משפט בלי שיש הסכם עם העובדים.
מאיר שטרית: מה עם העובדים?
ברק חרות: זה גם תלוי במדינה.
ברק חרות: כי למעשה, בפועל, אל"ף, עם כל העובדים שלא עוברים אין בעיה.
מאיר שטרית: אלה שעוזבים, אין איתם בעיה.
ברק חרות: אני לא יכול לזהות היום בעיה אחת שקיימת עם העובדים שאני יכול להגיד לך 'זה מעכב את העניין'.
מאיר שטרית: יפה, אז מה הבעיה?
ברק חרות: זה גם מה שאני שואל.
מאיר שטרית: האם המנהל יכול לקבל מכתב מהעובדים שהם מסכימים לפירוק מרצון?
ברק חרות: למעשה באו לעובדים ואמרו להם 'אתם עובדים as is', זה גם כתוב בהחלטת הממשלה, והם אמרו 'בסדר'.
מאיר שטרית: עכשיו אתה מתחיל איתי במשא ומתן.
ברק חרות: למעשה המדינה החליטה שהנושא בידי סגן הממונה על השכר מול ההסתדרות.
ברק חרות: היא החליטה.
מאיר שטרית: ההסתדרות היא לא נגד העובדים, היא בעד העובדים.
מאיר שטרית: אם העובדים מסכימים לעבור, הרי ההסתדרות לא תחפש צרות מתחת לשולחן.
מאיר שטרית: אם העובדים מסכימים לעבור ואתם באים לנציג ההסתדרות שאחראי על תיק המחקר ואומרים לו 'תשמע, אנחנו, עובדי החברה לחקר ימים ואגמים, מסכימים ללכת לפירוק מרצון', להסתדרות אין סיבה להתערב, בעיקר אם אתם מסכימים לתנאים.
מאיר שטרית: אני מבין שיש שינויים מסוימים בשכר, וטבעי שיהיו.
מאיר שטרית: אגב, אני לא יודע להגדיר, אבל טבעי שיהיו, כיוון שאדם שעובד בחברה איקס שנים, בחברה יש תנאים אחרים, ממשלה זה דבר אחר, יש מגבלות לאגף השכר, אם הוא נותן לעובד מדינה א' הוא מחר צריך לתת ל-50,000 עובדי מדינה ב'.
מאיר שטרית: יש לו גם צרות משלו.
מאיר שטרית: אני מבין גם את הצד שלהם.
מאיר שטרית: לדעתי האינטרס שלכם הוא לגמור עניין כמה שיותר מהר, להכניס את העובדים ליחידה, להיות עובדי מדינה.
מאיר שטרית: ברגע שאתה עובד מדינה, אתה מסמר בלי ראש, אי אפשר להוציא אותך יותר, for ever, עד הפנסיה.
ברק חרות: הנושא לא כל כך פשוט, כי רק 50% עוברים מול פרויקטים, אבל זה לא משנה כרגע, הם לא עוברים בדיוק למתכונת של תקן מלא.
מאיר שטרית: והם מסכימים?
ברק חרות: כן.
ברק חרות: כל הנקודה היא שהיתה הסכמה עקרונית שעוברים as is.
ברק חרות: אני לא אומר as is סתם, זאת המלה שהשתמשו בה.
ברק חרות: כל מה שצריך זה לקחת את ה-as is, לשים אותו במסגרת הסכם ולגמור עם זה.