GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נירה לאמעי-רכלבסקי: (ב) ממצאי הבדיקה ייערכו כחוות דעתו של מומחה, כמשמעותה בפקודת הראיות (נוסח חדש), התשל"א-1971 (להלן – חוות הדעת) שתכלול את הפרטים הבאים: שמות הנבדקים לגביהם נתבקשה קביעת קשרי המשפחה, מספרי התעודות המזהות שלהם, תאריך נטילת הדגימה, השיטה שעל פיה נבדקה הדגימה, ממצאי הבדיקה ביחס לקשרי המשפחה בין הנבדקים, וכל מידע אחר שהתבקש על פי צו בית המשפט.
רביב מייזל: אני רואה שבסעיף 3 יש לנו (א), (ב) ואחר כך (ד).
רביב מייזל: סעיף (ג) מהנוסח הקודם ירד.
מאיר שטרית: צריך לתקן את זה ל-(ג) במקום (ד).
רביב מייזל: גם ההתייחסות בסעיף (ד) היא לתקנות משנה (א) עד (ג) וזה צריך להיות (א) עד (ב).
מחמוד תאיה: לסעיף 10, אולי צריך גם אישור ביחד עם אישור מנהל המעבדה.
מאיר שטרית: יכול להיות מנהל מעבדה שהוא איש מקצוע.
מחמוד תאיה: הוא איש מקצוע.
מחמוד תאיה: אתה מוסיף כאן עוד פיקוח ועוד אמינות לתוצאות, כאשר יש לך פיקוח ברמה יותר גבוהה.
מחמוד תאיה: אני מדבר על סעיף 10(א) ו-(ב).
מאיר שטרית: יכול להיות שמנהל מעבדה הוא לא איש מקצוע, הוא לא איש DNA.
מחמוד תאיה: מנהל מעבדה הוא מנהל מעבדה.
רינה נשר: מי שנותן חוות דעת מומחה לבית המשפט, הוא רופא מומחה.
מאיר שטרית: מנהל מעבדה יכול להיות בירוקרט.
מחמוד תאיה: האיש שמבצע בדיקה, הוא לא רופא.
רון לבנטל: אני רופא ואני גם עושה את הבדיקה.
מחמוד תאיה: בדרך כלל מי שעושה בדיקות גנטיות, אלה לבורנטים ואנשים שהוכשרו לזה.
רינה נשר: יש מי שמבצע את העבודה הטכנית ויש מי שמנתח את התוצאות.
מאיר שטרית: יש שני דברים.
מאיר שטרית: ביצוע בדיקה הוא טכני ואת זה לבורנט יכול לעשות.
מחמוד תאיה: נכון.
מאיר שטרית: מי שעושה את הניתוח של התוצאות, זה מומחה וזה יכול להיות מי שהוא לא מנהל המעבדה.
מחמוד תאיה: זה לא ברור.
מחמוד תאיה: איש צוות המעבדה, זה לא בדיוק ברור שזה המומחה.
רינה נשר: כתוב שיערוך את חוות הדעת.
רינה נשר: לא כתוב מי ביצע את הבדיקה.
טליה אגמון: מי שעורך את חוות הדעת, הוא מומחה והוא זה שקובע את הממצאים, הוא זה שמסתכל עליהם ואומר שזה מתאים, זה מתאים, זה לא מתאים ולכן המסקנה היא כך וכך.
נועה ברודסקי-לוי: הערה לסעיף 7(ב).
נועה ברודסקי-לוי: כאן צריך להיות לא "ובכל דרך" אלא "או בכל דרך".
נועה ברודסקי-לוי: בדרך כלל בית המשפט, אם אין תעודה מזהה, הוא יבקש לעשות בדרך אחרת.
מאיר שטרית: במקום ו, יהיה או.
רון לבנטל: אני רוצה לחדד עניין אחד.
רון לבנטל: בסעיף 8(ב), התיעוד שהוא יכול להיות גם מחשובי.
מאיר שטרית: זה כתוב בהערות.
טליה אגמון: שינינו את המילה "ירשום" ל"יתעד".
מאיר שטרית: עד סעיף 10 – מאושר
נירה לאמעי-רכלבסקי: 11.
נירה לאמעי-רכלבסקי: שמירת המידע ואבטחתו (א) פרטי הנבדקים, ממצאי ותוצאות הבדיקה, חוות הדעת, וכן צו הבדיקה ומצורפיו וכל חומר שצורף אל כל אלה, יישמרו במעבדה באתר שמירת מידע מאובטח, ואם הוא מאגר מידע – יחולו הוראות פרק ב/ לחוק הגנת הפרטיות ככל שהן מתיישבות עם האמור בחוק.
טליה אגמון: לא אמרנו את זה במפורש קודם?
טליה אגמון: צריך לומר את זה שוב?
טליה אגמון: אמרנו שמאגר מידע הוא בכפוף להוראות או לתקנות.
טליה אגמון: אני לא יודעת אם צריך לומר את זה פעמיים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מאחר שאנחנו מציינים את זה שוב, אנחנו קבענו לא רק חוק הגנת הפרטיות אלא גם תקנות הגנת הפרטיות לגבי מאגרים רגישים.
טליה אגמון: אולי נכתוב למעלה: להלן תקנות הגנת הפרטיות או משהו כזה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: יש שם אנשים מקצועיים לאבטחת מידע?
טליה אגמון: כל המעבדות שפועלות כיום נמצאות בתוך בית חולים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אמור להיות מישהו שהוא איש מחשוב.
טליה אגמון: כן, אבל בתוך המעבדה אין איש מקצועי לעניין של מחשוב כי מדובר במעבדות של ארבעה-חמישה אנשים.
טליה אגמון: מי שאחראי על אבטחת המידע, הוא אחד מאנשי הצוות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מבחינת התקנות, צריך לראות את זה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לדעתי שם כתוב איש מקצוע מנהל את האתר, אבל יכול להיות שאני טועה.
טליה אגמון: בנוסף לניהול של האתר מבחינה מחשובית, יהיה מישהו מאנשי המעבדה שהוא אחראי שמקפידים במעבדה על ההוראות.
טליה אגמון: במקרה של מעבדה קטנה, יהיה מנהל המעבדה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בכל מקרה, יש את זה בתקנות.
טליה אגמון: בעניין הזה רצינו לחדד אולי לאיש צוות במעבדה שהוסמך לעניין זה.
טליה אגמון: לצמצמם מעט את הרשימה לאנשים שהם עובדים קבועים של המעבדה.
מאיר שטרית: למה זה סומן בכחול?
טליה אגמון: כי היה לנו ויכוח פנינו על זה.
מאיר שטרית: אתם רוצים לתקן את זה עכשיו?
טליה אגמון: רק להוסיף כאן.
פרץ סגל: להוסיף.
מאיר שטרית: איש צוות מעבדה שהוסמך.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אין לי בעיה עם זה.
טליה אגמון: מי שהורשה על ידי מנהל המעבדה לעניין זה.
מאיר שטרית: איש צוות מעבדה שהוסמך לעניין זה.
טליה אגמון: רק במידה שהמידע דרוש לו.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לביצוע עבודתו ותפקידו לפי תקנות אלה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: (ד) שמירת תוצאות הבדיקה באתר שמירת המידע המאובטח תיעשה לפי הוראות מנהל המעבדה או האחראי על הגנת המידע, באופן שיגן על סודיות המידע ופרטיות הנבדקים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 12.
נירה לאמעי-רכלבסקי: תקופת שמירת תוצאות הבדיקה במעבדה מידע אודות הבדיקה ותוצאות הבדיקה יישמרו באתר שמירת מידע מאובטח לפחות שבע שנים מהמועד האחרון בו בוצעה במעבדה פעולה ביחס לאותה בדיקה, ולגבי נבדק קטין – לפחות עד שמלאו לו שלושים שנה, לפי המאוחר.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בתום התקופה כאמור יבוער או יימחק כל המידע על הבדיקה ותוצאותיה מאתר שמירת המידע המאובטח.
נירה לאמעי-רכלבסקי: למה אתם מתכוונים שבוצעה פעולה ביחס לאותה בדיקה?
טליה אגמון: למשל אם יתבקש לחזור על התוצאות ולבדוק אותן שוב או אם בית המשפט ביקש לקבל את החומר שוב.
טליה אגמון: איזושהי פעולה שאומרת שהתיק לא נגמר.
טליה אגמון: יש כאן שאלה.
טליה אגמון: מצד אחד אפשר היה לקבוע לשמור את זה לתקופת התיישנות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: שלא יוציאו את זה ידני למחשוב?
טליה אגמון: לא, פעולה ביחס לבדיקה.
רון לבנטל: אני אתן לכם דוגמה.
רון לבנטל: עושים בדיקה של אבהות ופתאום צץ איזה אח נוסף.
רון לבנטל: אני יכול להשתמש בתוצאות הקודמות כי הן נשמרות אצלי.
מאיר שטרית: זאת הפעולה.
טליה אגמון: זאת פעולה שאומרת שעכשיו סופרים את התקופה מחדש כי לא גמרנו את העניינים עם התיק הזה.
רינה נשר: כתוב כאן בדיקה ולכן זה ברור שזה ספציפי ולא משהו כללי שעושים.
מאיר שטרית: כתוב פעולה ביחס לאותה בדיקה.
רינה נשר: אחת האפשרויות החלופיות היו להתייחס לא לתקופה של שנים אלא לתקופת התיישנות.
רינה נשר: יש בעיה עם זה מאחר שהתיישנות הוא עניין משפטי, אם הוגשה תביעה או לא, אם מישהו חסוי או לא.
רינה נשר: לא תמיד יודעים את זה במעבדה.
פרץ סגל: מבחינת התקנות, די בכך שהמידע נשמר בבתי המשפט.
פרץ סגל: ברגע שהמעבדה עשתה את התפקיד שלה, אין סיבה שהמידע יישמר אצלה.
פרץ סגל: היא עשתה את הבדיקה הזאת לפי צו של בית משפט, העבירה את כל המידע לבית המשפט ומבחינת הרציונל די היה בכך.
פרץ סגל: אני מבין שהמעבדות שומרות את המידע הזה אצלן משיקולים מקצועיים שלהן, שיקולים כאלה ואחרים.
טליה אגמון: אם למשל חוזרים ובודקים, המידע שיש בבית המשפט הוא לא יהיה כל המידע הגולמי.
פרץ סגל: אפשר להעביר את כל המידע ואין סיבה לא להעביר את כולו לבית המשפט.
פרץ סגל: אין סיבה שהמידע יישמר.
מאיר שטרית: להעביר את הדגימות לבית המשפט?
פרץ סגל: הדגימות זה משהו אחר.
פרץ סגל: אם הדגימות מקודדות, הדגימות יכולות להישאר במעבדה ואין בעיה עם זה כי הזיהוי נמצא בידי בית המשפט.
פרץ סגל: אם צריך, ילכו לבית המשפט ויבקשו לתת הוראה ויעבירו.
מאיר שטרית: למה צריך לשמור את הבדיקות האלה?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני לא מבינה למה צריך לשמור.
נירה לאמעי-רכלבסקי: למה שה-DNA של אנשים עם התוצאות יסתובבו בעולם?
עפרה בלבן: אם בעוד שלושים שנים לילד שנולד מתרומת זרע או מתרומת ביצית תהיה חס וחלילה מחלה שהוא יצטרך.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אבל יש דף שאומר מי האבא שלו.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני מדברת על ה-DNA, על הדגימות שהמעבדה שומרת.
עפרה בלבן: אנחנו מתקדמים טכנולוגית ואם האבא או התורם זרע או תורמת ביציות נפטרה, מה-DNA אפשר יהיה בעוד כמה שנים לקבל עזרה ולכן צריך לשמור את זה.
עפרה בלבן: היום הטכנולוגיה כבר מאפשרת לקחת תאים למיניהם ולייצר כל מיני עזרות רפואיות כמו תאי לב אם צריך או כל דבר אחר.
מאיר שטרית: עם ה-DNA אי אפשר לעשות שום דבר.
מחמוד תאיה: את מדברת על בדיקה לענייני בדיקה ולא מאגר.
מחמוד תאיה: זה לא המאגר שרוצים לבנות.
מחמוד תאיה: זה סיפור אחר.
פרץ סגל: זה נושא אחר מנושא תרומת ביציות או תרומת זרע כי כאן מדובר על DNA כדי לבדוק קשרי משפחה בין אנשים שקיימים ואין שימוש אחר בחומר הזה.
פרץ סגל: אסור שיהיה שימוש אחר.
עפרה בלבן: נולד לבן שלי שהוא מתרומת ביצית ילד והוא מכיר בעוד שלושים שנים מישהי ורוצה לדעת אם אין קירבת משפחה מדרגה ראשונה.
פרץ סגל: יעשו בדיקה.
פרץ סגל: זה לא קשור לזה.
מאיר שטרית: למה צריך לשמור את זה?
מאיר שטרית: כל העניין הזה נועד כדי לוודא הורות של מישהו.
מאיר שטרית: בגמר הבדיקה יש החלטה, נגמר.
טליה אגמון: השאלה מתי מסתיימת הבדיקה.
מאיר שטרית: כאשר בית המשפט יחליט.
מאיר שטרית: כאשר יש החלטה חלוטה של בית המשפט.
טליה אגמון: כמו שאמר דוקטור לבנטל, כאשר אחרי איזושהי תקופה עוד אח.
מאיר שטרית: יבדקו מחדש.
רינה נשר: יש לנו תיקים שלמשל בן אדם נפטר והוא נבדק בתיק אחר.
מאיר שטרית: כמה בדיקות כאלה נעשו בשנה?
פרץ סגל: יש בדיקות.
רינה נשר: אני לא יכולה לתת לך מספר.
רינה נשר: יש מקרים.
מאיר שטרית: על פי הצו הזה?
טליה אגמון: ה-DNA לא נמצא.
מאיר שטרית: כמה בדיקות כאלה נעשות בשנה על פי החוק החדש?
מאיר שטרית: על פי החוק של זיהוי הורות?
רון לבנטל: מאות.
מאיר שטרית: מאות בשנה?
מאיר שטרית: רק במעבדה שלך, בצווים של בית משפט?
טליה אגמון: חלק מהן זה בגלל שלא יודעים מי האבא, חלק מהן יודעים מי האבא ורוצים לוודא את זה כדי לקבל אזרחות לילד, חלק מזה קשור לירושה.
פרץ סגל: צריך להבחין בין שני דברים.
פרץ סגל: כאן נאמר המידע, השאלה אם אנחנו לא רוצים לבוא ולומר שמה שיישמר, זה ה-DNA שהונפק.
פרץ סגל: התוצאות יועברו לבית המשפט.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני עוד יותר לא מבינה למה אתם רוצים לשמור DNA של אנשים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני ממש לא מבינה את זה.
מאיר שטרית: למה לשמור DNA בבית משפט?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני תוהה, יש לכם את המידע, שמרתם אותו, ולמה שמישהו ירצה שיהיה DNA של אנשים אצלו בארון.
רון לבנטל: יש תקופה ראשונית שאנשים צריכים.
מאיר שטרית: הם צריכים לשמור את זה לצורך בדיקה רפואית.
מאיר שטרית: מחר תתבעי את בית החולים כי חלילה הם לא ראו או כן ראו.
מאיר שטרית: יש להם בדיקה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אבל זה לא משתנה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: זה מה שיש ב-DNA ואפשר תמיד לקחת.
מאיר שטרית: לכן יש להם תוצאה.
פרץ סגל: לכן זאת למעשה הגנה על בית החולים עצמו.
פרץ סגל: זה עד תום תקופת ההתיישנות כי תקופת ההתיישנות משתנה לפי כל חוק.
פרץ סגל: למשל, לעניין חוק חוזה ביטוח, זה שלוש שנים, מחר משנים את החוק לארבע שנים, ולכן חשבנו שאין טעם להיכנס לדברים האלה אלא לומר עד תום תקופת ההתיישנות ובית החולים יחליט מתי תקופת ההתיישנות לגביה הוא מחליט להפסיק לשמור או לא, כי האינטרס הוא של בית החולים להגן על עצמו ולא אינטרס שלנו כמתקיני התקנות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: גם הדגימה מושמדת?
טליה אגמון: דגימת הדם מושמדת זמן יחסית קצר.
טליה אגמון: אין טעם לשמור אותה לאחר שהופק ה-DNA.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מה זה כל המידע על הבדיקה?
טליה אגמון: ה-DNA נשמר ו-DNA בעיקרון יכול להישמר עד שתשמידי אותו והאינפורמציה, המידע, מי בא להיבדק, מה מספר תעודת הזהות שלו, התמונות שלו, הטופס שלו.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אחרי שבע שנים או עד שלושים שנים לקטין לפי המאוחר, גם ה-DNA מושמד.
טליה אגמון: הכל.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לאחר הנקודה הזאת הכל מושמד.
קריאה: גם לא, זה לא מחייב אותם.
רינה נשר: אז יש את המשפט הסופי שאומר שבתום התקופה יבוער או יימחק וכולי.
נועה ברודסקי-לוי: האם כל המטרה היא להגן על בית החולים מתביעת נזיקין?
טליה אגמון: זאת לא המטרה היחידה.
נועה ברודסקי-לוי: בכל מקרה לא צריך עד גיל שלושים.
טליה אגמון: לא, זאת לא המטרה היחידה.
נועה ברודסקי-לוי: למה צריך שלושים שנים?
נועה ברודסקי-לוי: בדרך כלל עושים את זה לתינוק או לילדים קטנים.
טליה אגמון: ההתיישנות לגבי תביעה פוטנציאלית של ילד היא 25 שנים.
טליה אגמון: מאחר שילדים לפעמים מכל מיני סיבות לא מממשים את הזכות שלהם ברגע הראשון אלא קצת אחר כך, לוקח להם זמן, אנחנו יודעים מהניסיון שלנו ש-25 שנים בדיוק, זה מוקדם מדיי.
טליה אגמון: תביעות מגיעות בחודש האחרון של ה-25 שנים.
טליה אגמון: אם אתם רוצים, אפשר לכתוב 27 שנים.
טליה אגמון: 30 זה מספר עגול.
טליה אגמון: יש כמה סיבות לכך.
טליה אגמון: האחת, המקרים בהם נדרש בגלל איזשהו צורך ובית המשפט יבקש או המשפחה תרצה לערער וירצו לעשות בדיקה חוזרת על אותו DNA ולבדוק אם לא טעו, אם לא התבלבלו עם מישהו אחר חלילה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: כאשר אתם מדברים בסעיף 12 על מידע אודות הבדיקה, למה הכוונה?
נירה לאמעי-רכלבסקי: לאיזה מידע אתם מתכוונים?
טליה אגמון: הפרטים, הצו, התמונות שצורפו, כל הדברים שקשורים.
טליה אגמון: אם לא אמרנו כאן במפורש DNA, אז נאמר גם DNA.
נירה לאמעי-רכלבסקי: צריך להדגיש כי זה לא ברור.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אנחנו בהגדרות מדברים על הדגימה וכאן אתם לא מתייחסים בכלל לדגימה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מידע אודות הבדיקה, זה לא כולל דגימה דווקא.
מאיר שטרית: כתוב ותוצאות הבדיקה.
טליה אגמון: אנחנו מדברים גם על דגימה.
מאיר שטרית: לדגימה הם לא חייבים לשמור.
מאיר שטרית: הם יכולים לזרוק אותה לזבל.
מאיר שטרית: רק את ה-DNA הם שומרים.
מאיר שטרית: אם לא שומרים את הדגימה עצמה.
מאיר שטרית: הם לקחו דם, ואת הדם זורקים.
קריאה: מהי הגדרת DNA?
נירה לאמעי-רכלבסקי: אין לנו הגדרה של DNA.
פרץ סגל: אני חושב שעדיף למחוק את התקנה הזאת ולהשאיר את זה למדיניות של בית החולים.
מאיר שטרית: שכל אחד ישמור כמה שהוא רוצה?
פרץ סגל: הוא יחליט לעצמו.
מאיר שטרית: אבל זה לא רק לצורך בית החולים.
פרץ סגל: הוא לא צריך לשמור בכלל את זה, הוא יעביר את זה לבית המשפט, ומה שהוא צריך אולי לשמור, זה את הדגימה של ה-DNA עצמה בלי הסימנים המזהים.
פרץ סגל: מעבר לזה, אין צורך לבית החולים.
מאיר שטרית: זה מה שכתוב בהוראה.
מאיר שטרית: אתה לא מחייב אותם לשמור את הדגימה עצמה.
פרץ סגל: אני מחייב.
מאיר שטרית: מה יישמר?
מאיר שטרית: תוצאות הבדיקה.
פרץ סגל: הכל.
פרץ סגל: הצו, המידע על הפרטים האישיים וכדומה.
מאיר שטרית: כתוב: מידע אודות הבדיקה ותוצאות הבדיקה.
מאיר שטרית: לא כתוב הדגימה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: גם לא כתוב DNA.
מחמוד תאיה: DNA הוא דגימה.
מחמוד תאיה: הוא לא תוצאה.
רינה נשר: אבל יש דגימת דם ויש את ה-DNA שהופק.
מחמוד תאיה: DNA זה בעצם החומר שנבדק.
מחמוד תאיה: הוא לא תוצאה של משהו.
פרץ סגל: התקנה הזאת למעשה נבעה משאלה שאנחנו שאלנו את משרד הבריאות.
פרץ סגל: שאלנו עד מתי אנחנו צריכים לשמור את הדגימות.
פרץ סגל: זאת השאלה ששאלנו כי לא ידענו.
פרץ סגל: כאן אנחנו יוצאים גם מבולבלים מזה.
מאיר שטרית: מה אומר משרד הבריאות?
פרץ סגל: כרגע זאת התשובה.
פרץ סגל: התשובה היא כאן.
פרץ סגל: התשובה ניתנת.
מאיר שטרית: זאת התשובה של משרד הבריאות.
מאיר שטרית: זה מה שמשרד הבריאות רוצה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אלא שזה לא עונה לך על הדגימות.
מאיר שטרית: הנה, משרד הבריאות יושב כאן.
מאיר שטרית: מה משרד הבריאות אומר?
טליה אגמון: את הדגימות אתם משמידים לאחר זמן יחסית קצר.
טליה אגמון: אמרתי שאם שכחנו לכתוב כאן DNA, נכניס את זה.
רון לבנטל: DNA במכון גנטי נשמר שנים רבות.
רון לבנטל: אנחנו חשבנו שאולי אנחנו דומים בנושא הזה של השמירה כמו במכון הגנטי.
רון לבנטל: נשמור את זה שנים רבות, את ה-DNA עצמו.
טליה אגמון: אבל לא חייבים.
רון לבנטל: לא חייבים את זה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני מציעה שנוסיף את ההגדרה של DNA או את המלים DNA ונקבע איך לאבחן דגימת DNA כדי שכן תיכנס התקנה הזאת כי כרגע היא לא נמצאת.
פרץ סגל: יתר הפרטים, לדעתי מספיק שנשמרים בבית המשפט ואין צורך לשמור אותם במעבדה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: בתום התקופה יבוער או יימחק כל המידע, כולל הדגימה.
נועה ברודסקי-לוי: זה לא צריך להיות לפחות אלא להפך, זה צריך להיות מקסימום.
נועה ברודסקי-לוי: זאת תקופת המקסימום.
נועה ברודסקי-לוי: ה-לפחות מרמז כאילו אפשר לשמור יותר.
מאיר שטרית: מה זה מפריע אם ישמרו יותר?
נועה ברודסקי-לוי: אנחנו לא רוצים שישמרו בכלל.
נועה ברודסקי-לוי: הם אומרים שהם חייבים, חייבים, חייבים לשמור.
טליה אגמון: לא צריך כאן כי זה עד לפי המאוחר.
מאיר שטרית: ה-לפחות הוא רק לגבי קטין.
מאיר שטרית: לגבי נבדק קטין, לפחות עד שמלאו לו שלושים שנים.
מאיר שטרית: נוריד את המילה לפחות.
מאיר שטרית: אם כן, תקנו את הניסוח.
פרץ סגל: אני מציע שנבדוק אם צריך באמת את התקנה הזאת.
טליה אגמון: אני חושבת שהמידע הגולמי כולו, חומר הגלם של הבדיקה, לא צריך לעבור לבית המשפט כי זה לא מעניין אותו.
פרץ סגל: למה שלא יישמר בכספת בית המשפט?
פרץ סגל: הרי זה הגיע לבית החולים מכוח צו של בית המשפט.
פרץ סגל: כל הפעולה נעשתה לצורך בית המשפט.
פרץ סגל: כל החומר יישמר ממילא בכספת בית המשפט ולפי תקנות הארכיוניות ותקנות בתי המשפט.
פרץ סגל: למה שיהיה דופליקט של מה שיש בבית המשפט במקום אחר?
טליה אגמון: זה לא דופליקט.
טליה אגמון: זה בדיוק העניין.
מאיר שטרית: בבית המשפט יישמר רק הנייר או על מחשב.
מאיר שטרית: לא תהיה שם שום דגימה ושום דבר.
פרץ סגל: הדגימה תישאר בבית החולים עם הקידוד, אבל הצו, הזיהוי וכדומה, יהיה בבית המשפט.
טליה אגמון: היום נעשות כל מיני בדיקות פורנזיות במכון לרפואה משפטית לפי צו של בית משפט בהליכים.
טליה אגמון: אתה חושב שכל החומר הגולמי מועבר לבית המשפט לשמירה בכספת בית המשפט?
טליה אגמון: המקום לשמור את החומר הגולמי של עבודת מעבדה, הוא במעבדה.
טליה אגמון: אני לא מדברת על ה-DNA אלא ההשוואה בין כל הרצף שעשו אותו.
פרץ סגל: אני מדבר על כל הפרטים המזהים והצו.
נירה לאמעי-רכלבסקי: פרץ סגל צודק במובן הזה שאנחנו שומרים את התוצאות לצרכים ראייתיים משפטיים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני מדברת עכשיו רק על הטופס של התוצאה.
מאיר שטרית: אבל אני לא יודע אם זו הכוונה של השמירה של משרד הבריאות.
מאיר שטרית: משרד הבריאות מבהיר שהשמירה יכולה להיעשות גם לצרכים אחרים ולאו דווקא לצרכים משפטיים.
פרץ סגל: לאיזה צרכים אחרים?
מאיר שטרית: אם משרד הבריאות יאמר שהוא לא צריך, אין בעיה.
מאיר שטרית: אולי משרד הבריאות יבהיר.
רון לבנטל: אני אומר לך למה אני צריך את זה.
רון לבנטל: לפעמים באים ומערערים על התשובה שלי ואני רוצה להסתכל שוב על מה שעשיתי.
רון לבנטל: זאת הסיבה העיקרית.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אבל כאשר מערערים, מגישים בקשה ואומרים שאתה קבעת ביום זה וזה ש-א' הוא אבא של ב' והנה התוצאה שלך.
רון לבנטל: אני צריך לדעת על סמך מה אני קבעתי את זה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: פרץ סגל צודק, שאם אנחנו הולכים כאן על הקונספט של אבטחת מידע, אין צורך שבאמת בשני מקומות יהיה ארכיון של תוצאות.
מאיר שטרית: אין ארכיון.
מאיר שטרית: חברים, זה נשאר.
מאיר שטרית: אנחנו ממשיכים בסעיף 13.
מאיר שטרית: הוויכוחים הם ויכוחי סרק.
מאיר שטרית: יישמר כמו שמקובל בדברים אחרים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 13.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מסירת תוצאות הבדיקה (א) המידע לגבי תוצאות הבדיקה הנו חסוי ויימסר לבית המשפט בלבד לפי הוראות סעיף 28ט(א) לחוק.
מאיר שטרית: זה הדבר היחידי שיישאר בבית המשפט.
מאיר שטרית: רק המידע.
נירה לאמעי-רכלבסקי: (ב) חוות הדעת, בצירוף העתקי מסמכים ותמונות לפיהם זוהו הנבדקים תישלח במעטפה סגורה וכפולה, לבית המשפט אשר הורה על עריכתה, בדואר רשום עם אישור מסירה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: על המעטפה החיצונית יירשם "סודי".
נירה לאמעי-רכלבסקי: המעטפה הפנימית תהיה חתומה באופן שיאפשר לזהות שנפתחה, ועליה יירשם "מכיל מידע חסוי לפי חוק מידע גנטי – לעיון השופט בלבד", בציון שם השופט אשר הורה על ביצוע הבדיקה ומספר תיק בית המשפט.
עמנואל הלון: לגבי ההוראה לציין את שם השופט ולסייג את זה רק לעיונו של השופט.
עמנואל הלון: יש לנו בעיה עם זה כי העניין הזה לא ישים מבחינה פרקטית ומבחינת המזכירות.
עמנואל הלון: השופט יקבל את המעטפה אבל הבעיה היא שמישהו צריך להיחשף באיזשהו שלב לחומר הזה.
עמנואל הלון: צריך לסרוק את החומר הזה, לא?
מאיר שטרית: לא, למה צריך לסרוק אותו?
מאיר שטרית: אחרי שהשופט ראה אותו, קרא, אם תרצו לסרוק, תסרקו.
עמנואל הלון: אם כן, המידע יכול להיחשף אחרי פתיחת המעטפה.
מאיר שטרית: הוא לא יכול להיחשף.
מאיר שטרית: בית המשפט ישמור עליו.
פרץ סגל: זה כמו תיקי האימוץ שנשארים בכספת.
פרץ סגל: גם זה יהיה בכספת.
עמנואל הלון: השופט לא ילך עם המעטפה עצמה לכספת.
פרץ סגל: ישים את זה במעטפה כפולה ויאמר לשים את זה בכספת.
פרץ סגל: כמו בתיקי אימוץ, בהם יש מעטפות כפולות.
מאיר שטרית: השופט מקבל מעטפה, נייר, והוא לא מקבל שום דבר אחר.
מאיר שטרית: בנייר כתוב שהייתה בדיקה האם הוא אבא של זה, והתשובה אומרת או כן או לא.
מאיר שטרית: זאת כל התוצאה.
מאיר שטרית: אין שם שום דגימה ושום דבר.
נירה לאמעי-רכלבסקי: לפעמים יש שם תמונות.
מאיר שטרית: ניירות.
מאיר שטרית: הכל ניירות.
מאיר שטרית: השופט מקבל את התיק, הרי לא יכול לדון בזה שופט אחר אלא רק השופט שנתן את הצו.
מאיר שטרית: השופט מקבל את המעטפה והוא חייב לקבל את המעטפה הוא ולא מישהו אחר.
מאיר שטרית: על בסיס התוצאה של הבדיקה הוא מקבל החלטה לגבי התביעה.
מאיר שטרית: השופט רואה את זה ואומר אם האיש צודק, הוא אבא שלו והוא מוציא צו על כך שהוא האבא שלו.
פרץ סגל: לא, בחוק עצמו נאמר שהוא יכול לא לגלות את הממצאים.
מאיר שטרית: הוא יכול לא לגלות.
מאיר שטרית: הוא לא רוצה לגלות, שלא יגלה.
פרץ סגל: אם בית המשפט אסר לגלות את המידע אפילו לנבדקים עצמם, למשל הוא חושב שמחר מישהו עלול לטעון טענה כזאת או אחרת לגבי ממזרות, הרי שאנחנו לא רוצים שזה יגיע לידי מישהו אחר.
מאיר שטרית: ברגע שהשופט ראה את החומר הזה, מבחינתו הוא מעביר אותו לתיוק בהנהלת בתי המשפט.
עמנואל הלון: המעבדה תקבל את הצו ועל הצו רשום שמו של השופט.
טליה אגמון: זאת לא בעיה.
מאיר שטרית: אני מדבר עכשיו על בית המשפט.
מאיר שטרית: אחרי שהשופט ראה את המעטפה וקיבל החלטה במה שהוא קיבל, הוא מעביר את הנייר שהוא קיבל ביד לתיוק בהנהלת בית המשפט.
עמנואל הלון: הוא צריך להכניס את זה שוב פעם לתוך מעטפה סגורה ולרשום על זה סודי ביותר?
מאיר שטרית: השופט צריך לעשות את זה?
עמנואל הלון: אני לא יודע אם זה ישים.
מאיר שטרית: זה לא ישים.
מאיר שטרית: מה אתם עושים עם חומר סודי?
מאיר שטרית: אם היום שופט מקבל חומר סודי ומשתמש בו, גמר להשתמש בו, מחזיר אותו לכם אותו, מה אתם עושים אתו?
עירית הרמל: יש לנו שתי מערכות בבית המשפט, כאשר מערכת אחת היא המערכת החדשה שכל החומר בה סרוק.
עירית הרמל: בתוך המערכת הזאת יש לנו אפשרות, חומר שהוא חסוי מעיני הצדדים, הוא מאובטח בתוך תיקייה והצדדים לא רואים אותו כאשר הם רואים את התיק.
עירית הרמל: זה רק לעיני בית המשפט.
מאיר שטרית: מי כן רשאי לראות אותו?
עירית הרמל: מי שסורק אותו.
עירית הרמל: צוות העזר של הלשכה של השופט.
מאיר שטרית: אתם יכולים למדר את זה.
מאיר שטרית: ברגע שאתם סורקים חומר לתוך המחשב, אתם קובעים גישת הרשאה רק לפלוני-אלמוני, לשופט או לעוזרים שלו.
אדוארד ווייס: יש עוד חומר חסוי בתיקים.
עירית הרמל: יש עוד תיקים.
אדוארד ווייס: תיקי אימוץ ותיקים אחרים שיש עליהם חסיון.
אדוארד ווייס: יש תזכירים ודברים מהסוג הזה.
עירית הרמל: יש תזכירים חסויים בפני הצדדים.
מאיר שטרית: בבית המשפט יש פרוצדורה שמבטיחה את האפשרות של חסיון של חומרים חסויים.
מאיר שטרית: לגבי שופט מסוים, יש הרשאה לגישה רק למי שרשאי לגשת.
מאיר שטרית: תעשו אותו הדבר לגבי זה.
פרץ סגל: יש את תקנה 14 שאומרת את זה מפורשות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: תקנה 14 היא כאשר בית המשפט יוכל לאסור על גילוי.
פרץ סגל: אם זה גלוי, זה גלוי ואין בעיה.
מאיר שטרית: אבל כאן לא כתוב שהשופט יחזיר את זה במעטפה סגורה וכן הלאה.
מאיר שטרית: אתם צריכים לעשות את הפרוצדורה שמקובלת בבתי המשפט לגבי שמירה על חומר חסוי.
עירית הרמל: היכן שכתוב "יירשם מכיל מידע חסוי לפי חוק מידע גנטי לעיון השופט בלבד", אולי במקום זה נבקש שעל המעטפה יהיה כתוב לעיון בית המשפט בלבד.
מאיר שטרית: כל שופט יראה את זה.
פרץ סגל: כאן אנחנו רוצים שבאמת השופט ייתן את דעתו.
טליה אגמון: הכוונה היא שהשופט יראה את זה קודם כל והוא יפעיל שיקול דעת האם זה מקרה שהוא רוצה לחסות את התוצאות.
עמנואל הלון: האם אנחנו צריכים להכניס את זה לתוך מאגר מסוים כזה?
פרץ סגל: אחרי שהשופט יראה את זה.
רינה נשר: אחרי שהשופט יראה את זה, הוא יחליט איך לנהוג בחומר, האם זה חומר שהוא יכול לתת למזכירה לסרוק ולעשות או לא.
עמנואל הלון: השאלה אם מבחינה חוקית אפשר, לפי מה שכתוב כאן בתקנה, שהשופט יעשה את זה.
פרץ סגל: בוודאי.
רינה נשר: התקנה הזאת אומרת שהראשון שיראה את זה בבית המשפט, יהיה השופט.
עמנואל הלון: זה לא כתוב כך.
עמנואל הלון: אפשר להסיק את זה, אבל זה לא כתוב כך.
פרץ סגל: לא, זה כתוב.
רינה נשר: זה מה שאומרת התקנה.
רינה נשר: התקנה אומרת שעל המעטפה יהיה כתוב כך וכך כדי שידעו שזה לא ייפתח באופן רגיל במזכירות אלא את זה פותח השופט ואז הוא מחליט מה לעשות עם זה בהתאם להוראות החוק.
מאיר שטרית: בבתי המשפט יש תקנה שקובעת את ההסדרים לשמירת חומר חסוי?
עירית הרמל: יש לנו כספת בה אנחנו שומרים את החומר החסוי.
מאיר שטרית: בכל בית משפט?
עירית הרמל: כאשר הכספת הזו מתמלאת, אנחנו מעבירים את החומר הזה לכספת בבית המשפט העליון ומשם אחת לכמה שנים אנחנו מעבירים את זה לגנזך המדינה.
טליה אגמון: זה מעוגן באיזשהו הסדר משפטי?
טליה אגמון: בתקנות שאפשר להזכיר כאן?
עירית הרמל: לא יודעת.
עירית הרמל: כך אנחנו פועלים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: תקבעו את זה אצלכם.
נירה לאמעי-רכלבסקי: חוק מידע גנטי מדבר על כל הפסיליטיס שעושים את הבדיקות.
עירית הרמל: על פי תקנות של שר המשפטים.
מאיר שטרית: בסוף סעיף (ג) כתוב ש"הוראות תקנת משנה (ב) יחולו בשינויים המחויבים על העברת תוצאות בדיקה בין בתי משפט".
מאיר שטרית: כאשר בית המשפט רוצה להעביר למקום אחר, יש פרוצדורה וצריך להבטיח את החשאיות של זה.
רינה נשר: אם הוא מדבר על סיטואציה בה מישהו נבדק לפי צו של בית משפט א', ובית משפט ב', גם הוא רוצה לראות את התוצאות של הבדיקה.
מאיר שטרית: יעבירו לו את החומר באותה צורה.
רינה נשר: לפי החוק זה אפשרי.
רינה נשר: מעבירים באותה צורה, אבל זה נכון שיכול להיות שצריך לומר שגם כאן הנהלת בתי המשפט תקבע או משהו.
עירית הרמל: אולי בסיפא לסעיף (ב) אנחנו יכולים לכתוב.
עמנואל הלון: מה שנכתב בסעיף 14.
עירית הרמל: השופט ימשיך על המשך הטיפול במעטפה.
עירית הרמל: פשוט ניתן אפשרות למזכירות, שזאת לא תהיה חריגה מהתקנות.
מאיר שטרית: השופט יחליט על המשך הטיפול.
עירית הרמל: אחרי שאמרנו שהוא פותח את המעטפה, הוא ימשיך על המשך הטיפול בה ואז זה עובר למזכירות וזה מאפשר לנו לפעול.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אני לא יודעת אם זה השופט עצמו, אבל תקבעו כלל בעניין.
עירית הרמל: מנהל בתי המשפט רשאי לקבוע הוראות.
נירה לאמעי-רכלבסקי: יש לכם כלל לגבי תיקי אימוץ למשל, לגבי איך שומרים עליהם בבית המשפט?
עירית הרמל: יש לנו כללים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אולי פשוט נייבא אותם לסיפא של סעיף (ב).
אדוארד ווייס: אני מזכיר שזה בית משפט לענייני משפחה.
עירית הרמל: זה אותו הדבר.
עירית הרמל: גם תיקי אימוץ הם בבית המשפט.
אדוארד ווייס: יש שם כל מיני סוגיות חסויות.
עירית הרמל: אנחנו מדברים כאן רק על בית המשפט כי אחרת גם לא הייתי מסכימה לכספת כי אין לנו כספות בבתי משפט אחרים.
עירית הרמל: אנחנו מדברים כאן רק בתוך בית המשפט לענייני משפחה.
מאיר שטרית: אותו נוהל.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 14.
נירה לאמעי-רכלבסקי: שמירת תוצאות הבדיקה בבית המשפט הורה בית המשפט לאסור על גילוין של תוצאות הבדיקה לפי סעיף 28ט(ב) לחוק, יישמרו תוצאות הבדיקה בכספת בית המשפט או בכספת בגנזך המדינה.
נירה לאמעי-רכלבסקי: מנהל בתי המשפט רשאי לקבוע הוראות מיוחדות לעניין זה.
טליה אגמון: זאת ההוראה של החסיון מפני הצדדים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: אפשר להוציא משהו דומה, שמנהל הנהלת בתי המשפט רשאי לקבוע הוראות לגבי שמירת המסמכים.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 15.
נירה לאמעי-רכלבסקי: תחולה הוראות תקנות 11 ו-12 יחולו גם על שמירת תוצאות בדיקה שנערכה לפני תחילתן של תקנות אלה, על כל מצורפיה, שטרם בוערו או נמחקו.
נירה לאמעי-רכלבסקי: 16.
נירה לאמעי-רכלבסקי: תחילה תחילתן של תקנות אלה תשעים ימים מיום פרסומן.
מאיר שטרית: אם אתם רוצים, נעבור על הטפסים.