GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי תמיר: באנקדוטה קטנה אני אומר שלפני הרבה שנים – הקריירה שלי רווית זיגזגים, אבל לפני הרבה שנים – באתי בתור סטודנטית לביולוגיה למכון באילת לצלול, היה אדם בשם פרופסור פרידמן שהיה מלמד אותנו לזהות דגים, ועד היום אני יכולה לזהות דגים.
יולי תמיר: זה פחות או יותר מה שנשאר לי.
יולי תמיר: אני זוכרת שקראו על שמו דג.
אהרון קפלן: אני מזמין אותך לבוא עוד פעם.
יולי תמיר: טוב.
יולי תמיר: מאיר יודע שאני אוהבת לבוא לאילת, אבל אני זוכרת את זה עד היום, הדג היחידי שאני יודעת לצייר זה דג פרידמן כזה קטן.
אריאל דאיימנט: היום מגדלים אותו בחקלאות ימית.
יולי תמיר: אה, באמת?
יולי תמיר: אתה רואה, אז לא לגמרי – בכל מקרה, אני אכן חושבת שהשילוב של המצוינות - וקראתי את הדו"ח שנכתב על המכון - אני חושבת שהוא בהחלט מעיד שיש מוקד מצוינות, ויש היגיון – יושבים פה אנשי הות"ת - בפיתוח השכלה גבוהה, לתת למקומות מצוינים את האפשרות להמשיך ולגדול.
יולי תמיר: לא צריך להמציא את מה שכבר המציאו והמציאו טוב.
יולי תמיר: וכאן זה לא תהליך קצר.
יולי תמיר: אתה תוהה, אדוני יושב ראש הוועדה, למה זה לוקח כל כך הרבה זמן.
יולי תמיר: גם אנשים אופטימיים יודעים שבתהליכים אקדמיים הכול לוקח הרבה זמן.
יולי תמיר: אבל עד שזה קורה וכשזה כבר מצליח, זאת סיבה מאוד טובה להמשיך ולהשקיע, כי צריך לזכור: ההצלחה הזאת היא על בסיס של השקעה של הרבה מאד שנים.
יולי תמיר: אפילו במונחים כלכליים, כדי לחזק את ההשקעה שכבר ניתנה, אני חושבת שראוי לחזק את המוסדות הללו, לתת להם אפשרות לצמוח ולהיות מוקד גם ישראלי וגם אולי אזורי, באמת - כי אמר ראש העיר בצדק: הקשר עם השכנים בנושא הזה טוב ולא תחרותי.
יולי תמיר: הם לא יכולים להתחרות, הם רק יכולים לשתף פעולה - ומקווה מאד שהנושא הזה יעבור מרמת ההצהרות לרמת הביצוע.
יולי תמיר: אם אני אצליח להגן על הנשיאות אני אחזור לישיבה.
יולי תמיר: תודה וסליחה.
אהרון קפלן: כן אני רוצה להתייחס לשני דברים שרציתי להעיר אותם אחרי ששני האדונים הנכבדים האלה ידברו.
אהרון קפלן: זה מתייחס גם לשאלה שלך על הסקפטיות.
אהרון קפלן: העובדה שבאילת מתקיים שיתוף פעולה ייחודי בתוך המערכת.
אהרון קפלן: כשבחקר ימים ואגמים היתה להם את השריפה, הגברת חנהל'ה שהוזכרה קודם עבדה אצלנו שנה וחצי, ואמרתי לה שאני כועס כי היא חזרה חזרה לחקר ימים.
אהרון קפלן: יש שיתוף פעולה יוצא מן הכלל בין המוסדות, ואנחנו היום משתפים פעולה אל מול הבקשה של עמנואל טרכטנברג אלי, לנסות ולהקים מבנה ולחשוב על המבנה הראוי והנכון למרכז אקדמי באילת בנושאים של מדעי הים.
אהרון קפלן: רק עוד הערה: לפעמים אני חלוק על שאול ו-יש משהו במה שאמרת שאני חלוק עליו.
אהרון קפלן: אני לא חושש מהקמת מרכז בצפון.
אהרון קפלן: המדענים לא ירוצו לצפון.
אהרון קפלן: הם באים לאילת.
מאיר שטרית: קר, בצפון.
אהרון קפלן: חם באילת.
אהרון קפלן: הם באים לאילת בגלל המיוחדות המדעית, הם מחפשים את הדברים האלה.
אהרון קפלן: וגם ב-50 השנים שחלפו הם יכלו לעבוד בצפון, באוניברסיטת תל אביב יש להם יכולות.
אהרון קפלן: אוניברסיטת חיפה בונה בית ספר למדעי הים.
אהרון קפלן: אין צורך, כמובן, להקים עוד קיוסק או דוכן פלאפל גם בצפון כי יש אחד מוצלח בדרום, זה סיפור אחר.
אהרון קפלן: אבל אני לא חושש מנדידה של המדענים, הם לא ילכו לשם.
מאיר שטרית: הדובר הבא פרופסור ברק חירות, מנכ"ל חקר ימים ואגמים.
ברק חירות: אני רק רוצה לברך את ראש העיר.
ברק חירות: אני מקווה שאולי אצלנו יפרקו את מסילת הרכבת, ואז נוכל לקבל קצת יותר תמיכה גם, כמו שאהרון אמר, לכל המרכזים המחקריים שעוסקים בתחום הים במדינת ישראל.
ברק חירות: למעשה אין לי מה להוסיף על כל הדוברים הקודמים, רק רוצה לומר שחקר ימים ואגמים למעשה זו חברה ממשלתית שנמצאת כרגע בהליך של רה-ארגון והרקע לעניין הזה מופיע בחומר שהוגש לוועדה.
ברק חירות: ובמסגרת זו יש שתי יחידות בצפון.
ברק חירות: האחד, המכון הלאומי לאוקיינוגרפיה שחוקר את הים התיכון ועושה הרבה מאוד עבודה ופרויקטים, בסדר גודל של 50 מיליון שקל בשנה, פרויקטים מחקריים בים התיכון וכולל גם הרבה מאוד סטודנטים, משהו כמו 60 סטודנטים לתואר שני ושלישי.
ברק חירות: וישנה עוד יחידה שחוקרת את הכינרת, המעבדה לחקר הכינרת.
ברק חירות: והיחידה השלישית שזאת מלח"י, שמתוכננת במסגרת הארגון מחדש הזה לעבור למשרד החקלאות.
ברק חירות: אני מקווה שהדיון הזה ודיונים אחרים יקדמו את כל המחקר - - -
יצחק שפיגל: מכון וולקני.
יוסי בר-טוב: מינהל המחקר החקלאי.
ברק חירות: מכון וולקני סליחה.
ברק חירות: מינהל המחקר החקלאי במשרד החקלאות, ואני מקווה שדיונים כאלה ודיונים נוספים יקדמו את המחקר הימי בישראל, בכל המדינה, כיוון שגם הים התיכון עובר מהפכות ותהפוכות מהרחבת נמלים, דרך חמישה מתקני התפלה, דרך צנרת גז ועוד הרבה מאוד דברים שכדאי שהמערכת האקדמית תיתן עליהם את הדעת.
ברק חירות: תודה.
מאיר שטרית: בדוח שלכם ראיתי שאתם מתעסקים בחלק גדול מהזה - בעניין של ניטור של זיהומים לאורך חופי הים של הארץ, חופי הים התיכון, כולל אילת והקישון.
מאיר שטרית: קראתי את הדו"ח והתפלאתי לראות שבעצם אתם מצביעים על כך שיש זיהומים של קדמיום וכספית.
מאיר שטרית: מאיפה זה בא?
מאיר שטרית: מאיפה באים הזיהומים של קדמיום וכספית במישור החוף, נגיד?
ברק חירות: קודם כל, החומרים האלה קדמיום וכספית הם מזהמים, אלה חומרים ששייכים לקבוצת המתכות הכבדות.
ברק חירות: הן קיימות באופן טבעי ומצטברות - - -
מאיר שטרית: זה כאילו שיש שם זיהום מעל הרמה.
ברק חירות: נכון.
מאיר שטרית: וגם הזיהום לא ירד, בחמש השנים האחרונות יש טיפה ירידה אבל בעצם ראיתם שיש עלייה.
ברק חירות: נכון, ישנו גם דג אחד שהמלצנו אולי שצריך לחשוב טוב לפני שאוכלים אותו.
ברק חירות: קודם כל, ישנם מקורות, היו מקורות זיהום בעבר - מפעלי הקישון, מפעל פרוטרום בצפון שנסגר - שהזרימו הרבה מאוד מאותם חומרים לים, ועדיין החומרים האלה מסתובבים לנו בתוך המערכת הימית.
מאיר שטרית: כן, אבל זה היה נכון אם הייתי רואה את הזיהום רק, נגיד, בחיפה או בקישון ובאזור הזה.
מאיר שטרית: אני רואה זיהום בקדמיום וכספית גם ממש במישור החוף, היותר דרומי.
מאיר שטרית: אז לא הבנתי מאיפה זה בא.
ברק חירות: קודם כל, הזיהום הוא לא - - -
מאיר שטרית: בדגים יש כספית ברמה יותר גבוהה מאשר מותר.
ברק חירות: לא.
ברק חירות: הזיהום הוא לא כל כך משמעותי.
ברק חירות: הוא קיים והוא בהחלט, הוא קיים בכל מקום שישנה פעילות אבל הוא לא מאוד משמעותי בדרום.
ברק חירות: ישנם כל מיני, ישנה הזרמה של בוצת השפד"ן - - -
מאיר שטרית: בתל אביב.
ברק חירות: בתל אביב, בחמישה קילומטר מהחוף.
ברק חירות: המפעל הזה הוא מאוד חיובי וחיוני כי הוא מטפל במערכת הביוב של כל מטרופולין תל אביב, כולל רחובות - - -
מאיר שטרית: כולל ראשון.
מאיר שטרית: אני חשבתי שמוציאים את הבוצה ומייבשים אותה.
מאיר שטרית: לא עושים את זה?
מאיר שטרית: הם לא עברו שם לטיהור ביולוגי מחלק מהזמן, בחיידקים?
ברק חירות: הבוצה אלה החיידקים, אבל הם לא יודעים לטפל באותן מתכות ואם זה מגיע לביוב, למערכת הביוב ולא יודעים לעצור את זה במקור אז בסופו של דבר זה גם מגיע לים ומצטבר בים.
ברק חירות: יש, כמובן, החלטות להפסיק את הזרמת הבוצה לים, אבל ההחלטות האלה דומות להחלטות של מסילת הברזל לאילת.
מאיר שטרית: עכשיו ה-50 מיליון שקל עיקר הפעילות בהם הייתה לעניין של הבדיקות האלה?
ברק חירות: סליחה?
מאיר שטרית: עיקר הפעילות שלכם היא בדיקות?
ברק חירות: הפעילות של הניטור בים התיכון, הניטור הלאומי בים התיכון, קשורה קודם כל למחויבות מדינת ישראל לאמנת ברצלונה, ויש לה הרבה מאוד היבטים של מזהמים, של השפעות על - - -
מאיר שטרית: זה עיקר הפעילות של המכון?
ברק חירות: זה חלק, זה בערך משהו כמו 2% מהפעילות המחקרית שנעשית.
מאיר שטרית: אתם שייכים לאיזה יחידה ממשלתית?
ברק חירות: אנחנו שייכים למשרד התשתיות הלאומיות, אבל אנחנו מוגדרים כחברה ממשלתית לתועלת הציבור.
מאיר שטרית: או קי.
יוסי בר-טוב: והם בתהליך של הכנסה אל כנפי המדינה, לתוך יחידת סמך שאמורה לקום למינהל המחקר למדעי האדמה והים במשרד התשתיות.
מאיר שטרית: למשרד התשתיות.
מאיר שטרית: הם אמרו שהם שייכים.
יוסי בר-טוב: הם יחדלו מלהיות חברה.
ברק חירות: בפברואר 2009 למעשה התקבלה החלטת ממשלה לרה ארגון שאותו הזכרתי, שבמסגרתו למעשה כל היחידות, שלושת היחידות של החברה לחקר ימים ואגמים חוזרים לחסות הממשלה, אם במסגרת מינהל המחקר למדעי האדמה והים שהוקם במשרד התשתיות, או מינהל המחקר החקלאי תחת משרד החקלאות, והנושא הזה מבחינתנו מתקדם לא בקצב המתאים ואנחנו מאוד חוששים, דרך אגב, להמשך הפעילות ולהבטחת מעמדם של כל החוקרים וכל הפעילות הזאת, כיון שאנחנו תלויים בין שמיים וארץ במסגרת התהליך הזה.
ברק חירות: והיינו מאוד שמחים אם הוועדה תעודד את המערכת להמשיך לטפל ולסיים את התהליך.
מאיר שטרית: אני רואה שב-5 באוקטובר 2008 הושג הסכם בין הממונה על התקציבים – אפרופו המעבר – בין הממונה על התקציבים, פרננדס, למנכ"ל משרד החקלאות, יאיר שאלתיאל, שבמסגרתו אמורים לעבור עובדי חברה ממשלתית - - -
קריאה: זה לגבי מלח"י.
מאיר שטרית: מלח"י, כן.
מאיר שטרית: לעבור להפוך לעובדי מדינה במהלך 2009 ולקבל תקציב של 9.3 מיליון שקל, שני מיליון שקל להחזיר את הכסף למשרד החקלאות, חובות, ועוד חמישה מיליון שקל לפעילות וכן הלאה.
מאיר שטרית: איפה זה עומד?
יצחק שפיגל: סליחה, איפה שזה עומד היום.
מאיר שטרית: אתה משרד החקלאות?
יצחק שפיגל: אני משרד החקלאות.
מאיר שטרית: ראש מינהל חקלאי, אם אני לא טועה.
מאיר שטרית: פרופסור יצחק שפיגל, אז הנה הזדמנות לשאול אותך איפה זה עומד, הדבר.
יצחק שפיגל: לצערנו הגדול, זה מתעכב יותר מאשר ציפינו.
יצחק שפיגל: ההליך לוקח הרבה יותר זמן, ואני מצטרף בהחלט למה שברק אמר - -
מאיר שטרית: למה לוקח הרבה זמן?
מאיר שטרית: מה, אם יש סיכום באגף התקציבים.
יצחק שפיגל: אם אני מבין נכון יש בעיה משפטית כתוצאה מהכרזת החברה בזמנו כחברה לתועלת הציבור.
יצחק שפיגל: זה הכניס את המערכת לפלונטר ובעצם החברה כרגע יש לה בעיה לפרק את עצמה.
יצחק שפיגל: ככה הייתי אומר.
יצחק שפיגל: בעזרתו של ד"ר יוסי בר-טוב ממשרד התשתיות נעשים מאמצים לפרק את החברה.
מאיר שטרית: למה משרד התשתיות מעורב בעניין?
יצחק שפיגל: מכיוון שכרגע חיא"ל שייכת למשרד התשתיות ומלח"י נמצאת תחת הכנפיים של חיא"ל.
מאיר שטרית: או אה.
מאיר שטרית: אז לא רק חברה לתועלת הציבור גם היא חברת בת.
קריאה: לא היא לא חברת בת, היא חלק.
קריאה: אין ישות משפטית בשם מלח"י.
מאיר שטרית: זאת אומרת, אז אתה אומר:
מאיר שטרית: אני לא יכול לצאת מהחברה לפני שהם מפרקים את עצמם.
מאיר שטרית: והם לא ממהרים לפרק את עצמם.
יוסי בר-טוב: הם שמחים מאד לפרק את עצמם.
יצחק שפיגל: אבל יש קשיים, אמרתם שיש קשיים.
מאיר שטרית: למה הם שמחים לפרק את עצמם?
מאיר שטרית: זה עוד לא גיליתי אף פעם למה חברה מוכנה להתפרק ולעבור חזרה לממשלה.
ברק חירות: לא, תראה החברה רואה חשיבות רבה בפעילות שהיא עושה ולא רק החברה אלא אנחנו גם שומעים את זה מגורמים אחרים - -
מאיר שטרית: מה רע לעשות את זה בתור חברה?
ברק חירות: אבל אנחנו אמורים להתקיים בתקצוב ממשלתי של פחות או יותר 50%.
ברק חירות: באה הממשלה אחרי 40 שנה או 30 ומשהו שנה, ואומרת:
ברק חירות: אני לא יודעת איך להתקשר איתכם בעניין הזה.
ברק חירות: כתוצאה מכך נוצר משבר ב-2005.
מאיר שטרית: מה היא שואלת אתכם?
מאיר שטרית: איך להפעיל אתכם כחברה ממשלתית?
מאיר שטרית: אתם חברה ממשלתית.
מאיר שטרית: מעבירים צ'ק בחשב הכללי לחשבון של החברה.
מאיר שטרית: למה לא יכולים להתקשר?
מאיר שטרית: כי מה, כי צריך מכרז?
ברק חירות: ברשותך, לא כדאי שניכנס לעניין הזה.
קריאה: זה מחייב דיון נפרד.
מאיר שטרית: כי צריך מכרז?
מינה טייכר: בדיוק, צריך מכרז.
ברק חירות: צריך מכרז, למרות שלפי החוק יש פרשנות כזו או אחרת.
מאיר שטרית: עם כל הכבוד, אני אומר לך כמי שמכיר את העניין לא צריך מכרז, זה בלוף.
ברק חירות: אנחנו מכירים את העניין.
מאיר שטרית: בחוק לוועדת מכרזים כתוב, שחברה ממשלתית פטורה ממכרז באישור החשב הכללי.
מאיר שטרית: החשב הכללי צריך לתת פטור ונגמר העניין.
ברק חירות: החשב הכללי קיבל חוות דעת משפטית בנושא הזה.
מאיר שטרית: החשב הכללי התחלף כבר, החשב הכלי הרע עזב.
מאיר שטרית: יש חשב כללי חדש.
מאיר שטרית: למה הוא לא נותן אישור?
קריאה: לא, עכשיו יש אישור.
קריאה: לא שאלו אותו, כנראה.
קריאה: הם בתהליכים של פירוק.
מאיר שטרית: חברים, תשמעו זה הדבר האבסורדי ביותר שאני מכיר, נלחמתי עליו גם בממשלה הקודמת כשהייתי שר השיכון בממשלה הקודמת.
מאיר שטרית: עד אז לא נתקלתי בבעיות עם החשב הכללי אף פעם, בשום משרד שעבדתי בו, גם בחברות שעבדתי בהן, אף פעם לא הייתה בכלל טענה כזאת.
מאיר שטרית: במשרד התחבורה נגיד, קודם, הקמתי את חברת מע"צ ואת חברת הרכבת.
מאיר שטרית: חברת מע"צ קיבלה מאיתנו תקציב של 19 מיליארד שקל והתחייבות של חמש שנים חתום על ידי האוצר, וחתום איתי על התחייבות החשב הכללי.
מאיר שטרית: חברת הרכבת 29 מיליארד שקל חתום על ידי החשב הכללי ועל ידי.
מאיר שטרית: לא הייתה שום בעיה שדרשו מכרזים.
מאיר שטרית: כשהגעתי למשרד השיכון פתאום גילתי שמשרד השיכון תקוע, הוא לא יכול לעשות שום דבר כי כל דבר רוצים מכרז.
מאיר שטרית: אז הקמתי מהומת אלוהים והיתה מלחמה בממשלה על העניין של שינוי חוק חובת המכרזים.
מאיר שטרית: אני מודה בצער ששרי האוצר בממשלה הקודמת נכשלו, לדעתי, במילוי תפקידם.
מאיר שטרית: כי מה שצריך לעשות, שר האוצר צריך להגיש בקשה לשינוי תקנון - זו תקנה - לוועדת הכספים, לשנות.
מאיר שטרית: להוריד את המילה 'באישור החשב הכללי'.
מאיר שטרית: נגמר העניין.
מאיר שטרית: אם הייתי שר האוצר, אמרתי לשר האוצר: תן לי סמכות להחליף אותך, יום אחד זה פתור.
מאיר שטרית: זה דבר מטורף לגמרי, בעיני.
מאיר שטרית: אבל Up to do.
מאיר שטרית: הרי לא עולה על הדעת שהמדינה מקימה חברה ממשלתית שתהיה הגוף הביצועי שלה, אחר כך אומרת: לא, עכשיו תעשה מכרז עם מישהו אחר.
מאיר שטרית: הדבר בולט, למשל, במשרד השיכון.
מאיר שטרית: הקימו את חברת עמידר בזמנו שתנהל את הנכסים הממשלתיים, את הדירות.
מאיר שטרית: אז כשעמידר רוצה לשפץ את הבתים, אומרים: לא, אתם לא יכולים להחזיק את הבתים, נעשה מכרז ביניכם ובין חברה פרטית.
מאיר שטרית: אמרתי: תסלחו לי, מה זה חברה פרטית?
מאיר שטרית: איזה אינטרס יש לחברה פרטית לשפץ את הבתים של המסכנים?
מאיר שטרית: הרי אם לא ירוויחו הם לא ישפצו, הם יזייפו.
מאיר שטרית: חברה ממשלתית יש לה עלות, אפשר לבדוק אותה, יש לה אחריות, אתה יכול לפטר את המנהלים.
מאיר שטרית: הם כלי ביצוע, הם יעשו מכרזים.
מאיר שטרית: ההבנה היא הבנה, תסלחו לי, מטומטמת.
מאיר שטרית: אני לא מבין מי קבע את ההבנה הזאת באוצר, היא הבנה מטומטמת, כי בעצם חברה ממשלתית אמורה להיות כלי הביצוע של הממשלה והחברה הממשלתית עושה מכרזים, זה בסדר.
מאיר שטרית: היא צריכה לעשות את המכרזים, לא המדינה.
מאיר שטרית: חברה מול משהו אחר.
מאיר שטרית: זה כאילו המדינה מקימה דבר ואחר כך הורגת אותו.
מאיר שטרית: ככה עשו, הולכים לעשות לפר"ח, ככה עשו עכשיו לעניין של המכינות האקדמאיות, הפריטו אותן ונתנו אותם למרמנת, זו חברה פרטית שעושה כסף על חשבון המדינה.
קריאה: עושה ברדק.
מאיר שטרית: הדבר פשוט עקום מכל בחינה ממשלתית שהיא.
מאיר שטרית: אני מצטער שאני מבקר את הממשלה, אבל אני מתכוון לכל מילה שאני אומר ואני אומר דברים בצורה יותר חריפה, אמרתי, כשהייתי שר בממשלה, כי בעיני זה פשוט סקנדל ושערורייה.
מאיר שטרית: אז מה שעושים לכם, אני מתאר לעצמי, לכן עליתי ישר, שזה הסיפור.
מאיר שטרית: אז תסביר למה הם לא עוברים, מ-2009 יש החלטת ממשלה שאושרה מחדש, אגב, ב-2009 להעביר אותם.
מאיר שטרית: למה הם לא עוברים?
יוסי בר-טוב: לממשלה?
מאיר שטרית: לממשלה.
יוסי בר-טוב: למה הם לא חוזרים לממשלה?
מאיר שטרית: כן, הם למה הם לא עושים את הפעולה.
יוסי בר-טוב: כי – להם אין בעניין הזה אשמה.
יוסי בר-טוב: הסיפור הוא מאוד פשוט: הממשלה החליטה להחזיר אל תוך הממשלה את התפקידים השלטוניים שלה.
יוסי בר-טוב: לחברה לחקר ימים ואגמים יש תפקידים שלטוניים, חלקם במחקר בנושא אוקיינוגרפיה וניטור הכינרת וחלקם בנושא חקלאות ימית.
יוסי בר-טוב: את הדברים האלה הממשלה רוצה להחזיר.
יוסי בר-טוב: עכשיו, זה עומד בסיבוכים משפטיים קשים שאין, לא אגף התקציבים אשם ולא החשב הכללי.
יוסי בר-טוב: הבעיה היא בעיה משפטית פשוטה של פירוק חברה לתועלת הציבור, שהאבסורד הגדול הוא שהממשלה אמונה על תועלת הציבור והיא לא יכולה לקחת חברה לתועלת הציבור ולעשות איתה עסקה ולהחזיר אותה לחיק הממשלה.
מינה טייכר: אז אשם מי שהפך אותם לחברה לתועלת הציבור.
יוסי בר-טוב: זאת שאלה נפרדת, שאנחנו לא - - -
מאיר שטרית: הממשלה לא יכולה לקנות את החברה?
יוסי בר-טוב: הממשלה לא יכולה, הממשלה היא בעלת המניות של החברה.
מאיר שטרית: ממי?
רועי גולדשמיט: רק כדי להבהיר את האבסורד: היא הפכה לחברה לתועלת הציבור רק לפני כשנה וחצי, שנתיים.
רועי גולדשמיט: כלומר היא לא מאז ומתמיד.
מינה טייכר: היא כבר חברה בפירוק.
מינה טייכר: חברה בפירוק שלא מצליחה לקיים את המטלות שלה, הופכים אותה לחברה לתועלת הציבור.
מינה טייכר: כאשר המטלות הן כמובן לתועלת הציבור, אבל החברה לא הצליחה.
יוסי בר-טוב: בזה מתקיים רק פסוק אחד:
יוסי בר-טוב: אבן שטיפש אחד זרק לבאר חמישה חכמים לא יוציאו.
אהרון קפלן: ובינתיים אנשים שם לא מקבלים משכורת בצורה מסודרת.
יוסי בר-טוב: לא, מקבלים.
יוסי בר-טוב: אהרון, זה לא מדויק.
מינה טייכר: הם מקבלים.
יצחק שפיגל: אבל אני רוצה, סליחה, רק להתריע על כך, שהמצב ביניים הזה שמתמשך הוא גרוע מאוד, מכיוון שמוסד מחקר שהוא בעצם מוסד מותנה הכנסה – צריך להבין את זה, זה מוסד מותנה הכנסה, הוא חייב לגייס כספים, הוא חייב להתמודד על מקורות מימון חיצוניים.
יצחק שפיגל: לא יכול להמשיך להתקיים לאורך זמן כשהוא לא יודע בדיוק מה עומד לקרות איתו, ויש שורה שלמה של בעיות עתידיות שחייבים לפתור אותן, וכרגע אנחנו לא יכולים להתמודד אתן.
שאול קרקובר: זו חוליה חשובה במדעי הים של אילת.
מאיר שטרית: אני לומד כל יום דבר חדש.
מאיר שטרית: ממש, לא יאומן.
מאיר שטרית: פרופסור מינה טייכר, לשער יושבת ראש ועדת טייכר, כזכור.
מינה טייכר: התיאור של העשייה משלושת הגורמים שהם אחראים על העשייה של מדעי הים באילת, גם מהדיקן של בן גוריון, מראש המרכז הבין אוניברסיטאי - -
מאיר שטרית: הבנתי שהחזון של אילת היה להקים מין קונסורציום של כל- - - -
מינה טייכר: אז פה היה לנו דיווח משלושת - - -
שאול קרקובר: דנו בזה כבר.
מינה טייכר: כן, היה דיווח משלושת - - -
מאיר שטרית: דנו, אני שואל למה זה לא קם.
מינה טייכר: היה דיווח משלושת השותפים המרכזיים, בכל מקרה, גם לעשייה היום ואולי לעשייה בקונגלומט אחר בעתיד, שאומר את כל הדברים.
מינה טייכר: הסתכלתי על הדבר לא מהכיוון של עשייה אלא מהכיוון של ביקורת והערכה ולגבש הערכה – במובן, evaluation, כן – לגבי שלושת המוסדות האלה.
מינה טייכר: הכל בכל מיני כובעים שלי לשעבר.
מינה טייכר: הייתי במועצה להשכלה גבוהה בזמן שכולם אמרו שאוניברסיטה רב-קמפוסית היתה ממש מילה גסה, והפכנו את המכללה באילת לחלק מאוניברסיטת בן גוריון.
מינה טייכר: הייתי המדענית הראשית בזמן שבחנו את המרכז הבין אוניברסיטאי בנושא אוניברסיטת המחקר ומרכז הידע.
מינה טייכר: כדי להקים את מרכז הידע היו הרבה מאוד בקשות למרכזי ידע מכל הארץ אז בחנו את זה, והוועדה שאתה ציינת, שבחנה את השיוך האולטימטיבי של מלח"י והמליצה להעביר למשרד החקלאות.
מינה טייכר: מאוד הייתי מרוצה, כמובן, שהכול נסגר, עד שיצאה איזה עז של החברה לתועלת הציבור, אבל אני מקווה שגם זה ייסגר על ידי הגורמים שאמונים על זה.
מינה טייכר: אני מגיעה מהאוניברסיטה, ובאוניברסיטאות, כל המערכת של ההשכלה הגבוהה היום, אנחנו כל הזמן עובדים לכיוון של מרכזי מצוינות.
מינה טייכר: אפילו שבאוניברסיטה "בוטום-אפ" זה דבר חשוב וסקרנות של החוקר מביאה את הכול, עדיין אלה שמקבלים החלטות יכולים, על ידי תקצוב, לעשות הכוונה.
מינה טייכר: ואני חושבת שגם ראש ות"ת היום, בשיחות שהיו לי אתו, גם במועצה הלאומית למחקר ופיתוח, שאני חברה בה היום, מבינים שצריכים לעשות מרכזי מצוינות ולא לשכפל את הגלגל.
מינה טייכר: זאת אומרת: לתת לכולם לעשות מה שרוצים – יש גם בכינרת וגם בים התיכון ויש בכל מיני מקומות, וגם בנאנו יש בכל מקום, אבל – לעשות הכוונה לכיוון מרכזי מצוינות.
מינה טייכר: ואם שלושת הגורמים האלה שחדרתי אליהם לעומק– כל אחד מהם הוא מצוינות קטן בתחומו, אבל צריך מסה קריטית, ושלושתם ביחד אכן מהווים מסה קריטית והם גם משקפים לנו את כל השלבים של שרשרת המזון של מדע.
מינה טייכר: יש גם השכלה, השכלה גבוהה עם כל שלושת התארים כמו ששמענו בבן גוריון, יש גם מכון מחקר בסיסי, זה המרכז הבין אוניברסיטאי ששם זה מכון ממחקר בסיסי, ובשרשרת המזון השלב השלישי זה המחקר היישומי והתעשייתי, שהוא בא בתוך מלח"י, למרות שיש שם כמובן גם מדע בסיסי, אבל זה מחקר מכוון מטרה לתועלת הציבור.
מינה טייכר: המחקר באמת הוא לתועלת הציבור, וזו גם מטלה שלטונית, כי זה לא דבר שאפשר לעשות אותו על ידי השוק הפרטי.
מינה טייכר: זה לא כמו שעושים היי טק שמוכרים למישהו.
מינה טייכר: חקלאות – בסופו של דבר החקלאות המפוארת של מדינת ישראל כולה במכון וולקני שממומן על ידי הציבור, וקשה לעשות אחרת.
מינה טייכר: קשה לך, אם אתה מוצא איזשהו פטנט שבעזרתו אתה מגדל לוקוס זה דברים שקשה ל"פטנט" אותם, קשה לכתוב עליהם פטנטים ובכל העולם זה באמת לתועלת הציבור.
מינה טייכר: זה מוסד ציבורי שהממשלות ממנות.
מינה טייכר: אז יש לנו פה את שלושת הרבדים ביחד.
מינה טייכר: אז ברור שכשיש את שלושת הרבדים ביחד ואני מחליפה במהירות כובעים, אני רואה בשילוב של זה דבר נכון מאד.
מינה טייכר: ואם יש אמירה שרציתי להגיד פה, אז אני רואה שלשילוב של איחוד מאמצים ושל איזושהי הכוונה, שלא הכול פרוץ ולא הכול "בוטום-אפ".
מינה טייכר: דבר שני שרציתי להגיד זה שאולי מפה יעזרו לפרק את הפלונטר של החברה לתועלת הציבור, אבל דובר על זה כבר קודם אז אני כבר לא – אבל אני רק, אולי: מי שהמציא את זה, מי שברשות החברות החליט לקרוא לחברה בפירוק חברה לתועלת הציבור, הוא היחיד שיכול לעשות את זה.
מינה טייכר: אם כי, בשלוש דקות הפסקה שהיתה לפני זה, היועץ המשפטי של המדען הראשי של התמ"ת, שהכרתי אותו בזמנו, נתן איזשהו רעיון שאולי – לדבר כזה צריך רק גאונות בשביל לפתור את זה.
מינה טייכר: אני מקווה שזה ייפתר והדבר ייסגר לטובת המחקר ולטובת המדינה.
קריאה: הפשט, הפשט.
קריאה: תאמיני לי.
קריאה: הפשט פותר את כל הבעיות.
קריאה: לא הדרש.
מאיר שטרית: פרופסור יצחק שפיגל, ראש המינהל החקלאי הוולקני, אתה רוצה להוסיף משהו מעבר לזה?
יצחק שפיגל: לא, אין לי מה להוסיף.
יצחק שפיגל: תודה.
מאיר שטרית: ד"ר חנה רוזנפלד, חוקרת במלח"י.
מאיר שטרית: תושבת אילת.
חנה רוזנפלד: כן.
חנה רוזנפלד: אני בהחלט שמחה על היכולת להתבטא כאן, כי אני חושבת שיש לי איזשהו פן אחר להבליט מעבר לכל המכובדים שנאמו לפני.
חנה רוזנפלד: העובדה שאני בת אילת וחוויתי את הרצון של מדינת ישראל לעזור לעיר, בכך שהביאו לעיר תעשיות למיניהן, שנסגרו מיד לאחר שפג התוקף של ההטבה שניתנה להן, וזה משום שאילת לא היוותה איזשהו אלמנט של יתרון עבור אותן תעשיות.
חנה רוזנפלד: במקרה הזה אני חושבת שהעובדה שאנחנו באמת מדברים על משאב ייחודי של העיר, אני חושבת שזה משהו שההשקעה בו בהחלט תהיה לטווח הארוך ולטובת העיר, משום שאילת תהפוך להיות יתרון ולא חיסרון.
חנה רוזנפלד: הדבר הנוסף הוא מתוקף העבודה הספציפית שלי בביו טכנולוגיה ימית, שהיא בהחלט מזמנת לכאן את היכולת שלנו – הן במעטה של חממות ביו-טכנולוגיות ששתיים מהן היו בעצם תחת מלח"י, פותחו מוצרים, וזה רק משהו שהוא יחסית, מאד ראשוני, שאין לי ספק שאפשר יהיה למנף את זה בעתיד.
חנה רוזנפלד: זה, ביחד עם איזשהו פארק שיהיה אכסניה לאותן תעשיות עתירות ידע, בהחלט יכול להוות יתרון.
חנה רוזנפלד: והעובדה שאנחנו מדברים פה על תעשיות לא מזהמות שיכולות לחיות לצד עיר תיירות, אין פה ניגוד אינטרסים אלא רק דבר שממנף אחד את השני.
חנה רוזנפלד: וההתפרעות של ראש העיר שלנו בלהפוך את אילת לעיר אוניברסיטאית היא לא משהו שהוא חלום באספמיה.
חנה רוזנפלד: יש לזה תקדימים בעולם.
חנה רוזנפלד: אחד הבולטים זה פארו, עיר קטנה בדרום פורטוגל, שגם היא עיר תיירות עם אוכלוסייה מזדמנת, שהיום מאכסנת את האוניברסיטה המשמעותית ביותר בפורטוגל– אוניברסיטת אלגרברה.
חנה רוזנפלד: אני חושבת שיש לנו פה בסיס איתן וצריך עוד רק את התנופה הקטנה שבעצם מועלית פה על השולחן, כדי לפרוץ את מעגל הקסמים הזה ולאפשר לעיר להגיע לאותה מסה קריטית שתצמיח שינוי דמוגראפי.
מאיר שטרית: תודה רבה לד"ר רוזנפלד, אחריה ד"ר נדב ששר, איש סגל קמפוס אילת באוניברסיטת בן גוריון.
נדב ששר: כן, אני מרכז את תוכנית הביולוגיה והביו-טכנולוגיה הימית.
מאיר שטרית: אתה בבן גוריון?
נדב ששר: בבן גוריון, באילת, תושב אילת.
נדב ששר: כאשר הבנות, אשתי עובדת באילת.
נדב ששר: אנחנו קבועים.
נדב ששר: בעצם, יש לנו תוכנית, כמו שכבר הוזכר, מתואר ראשון עד תואר שלישי והסטודנטים לא רק שמתפתחים באילת ועוברים מתפקיד אחד לשני, אנחנו גם פוגשים אותם משפיעים על העיר בתחומים רבים.
נדב ששר: כולל בהוראה, כולל בתי הספר, כולל כשאני פוגש את הסטודנטים שלי, את הסטודנטים לשעבר שלי, בצד השני, כאשר הם בעצם אמורים – ואני צריך עכשיו לדווח לסטודנט שלי או לשמוע ממנו על התפקוד של הבנות.
נדב ששר: חוויה מעניינת.
נדב ששר: הסטודנטים בעצם לא רק פעילים בתחום העירוני, הם גם משפיעים על המחקר והפיתוח בכל האזור, כאשר יש סביב אילת קבוצה די גדולה של חברות, יזמים, שפעילים לתחומים שונים של ביו-טכנולוגיה ימית.
נדב ששר: הסטודנטים שלנו פעילים מחצבה ודרומה בתפקידים של מחקר ופיתוח שונים.
נדב ששר: ומלח"י משפיעים הרבה יותר רחב מאיתנו.
נדב ששר: אנחנו בסך הכול החלק הקטן בעוגה.
נדב ששר: המחקר הבסיסי שהוא כמובן תלוי – הוא בעצם זה שבונה את כל הידע לצורך הזה.
נדב ששר: בעצם היום – פרופ' טייכר הזכירה את זה – יש לנו את הבסיס.
נדב ששר: יש לנו מהסטודנטים והתארים, יש לנו את המדע הבסיסי, יש לנו את המדע היישומי.
נדב ששר: מה שחסר לנו זה החלק הבא, להשאיר אותם כבסיס של חברות, בסיס מחקר ופיתוח, חממות טכנולוגיות, שיאפשרו לאילת להפוך למרכז, שגם נוכל בסופו של דבר לבקש מאותם סטודנטים את הכסף, שהם יממנו את זה הלאה.
נדב ששר: אני יכול לציין שאחד הסטודנטים שלנו, בזכות הידע שהוא צבר במהלך הלימודים, היום הקים חברה והוא כבר מייצא.
נדב ששר: וזה בתוך שנתיים, כך שכנראה עשינו משהו טוב.
נדב ששר: מודל נוסף שאפשר לחשוב עליו זה מודל, למשל, של וודסהול בארצות הברית.
נדב ששר: יש שם ארבעה גופי מחקר עם קשר ל-MIT.
נדב ששר: סביבם יש קבוצה גדולה של חברות מסחריות – "אונסט" היא המפורסמת שבהם אבל יש עוד הרבה – שמשמשים כמנוע כלכלי מאוד גדול לסביבה שלהם, לא רק לאזור של וודסהול, אלא גם לבוסטון ומעבר לזה.
מאיר שטרית: נדיה ברקוביץ', סטודנטית לתואר שני – אמרו קודם.
נדיה ברקוביץ: כן.
נדיה ברקוביץ: רק רציתי לספר שבעקבות המגמה של בן גוריון הגעתי לאילת.
מאיר שטרית: מאיפה?
נדיה ברקוביץ: מבאר שבע, שהתכנית מתחילה שם ושנה גימ"ל של התואר הראשון אנחנו מסיימים באילת.
נדיה ברקוביץ: העיר יפה מאוד ויש לה המון המון פוטנציאל, בגלל זה נשארתי לתואר שני וכרגע אני בתהליכי מעבר לתואר שלישי.
נדיה ברקוביץ: המחקר מאוד מעניין ואם תהיה אפשרות אני וגם חלק מהסטודנטים שבאו עם המגמה אולי נישאר.
נדיה ברקוביץ: את המחקר שלי אני עושה תחת הנחיה של דוקטור חנה רוזנפלד, במסגרת פרויקט בינלאומי.
נדיה ברקוביץ: אנחנו מתעסקים ברבייה של טונה כחולת סנפיר.
נדיה ברקוביץ: הטונה הטעימה, של סושי וסשימי, לא של קופסאות שימורים.
נדיה ברקוביץ: הבעיה העיקרית של הדג הזה היא שהוא מגיע לבגרות מינית – זאת אומרת, הוא יכול להתרבות, בגיל ארבע-שמונה שנים, בגודל של שני מטר ומאות קילוגרם.
נדיה ברקוביץ: דג מאוד לא נוח לחקלאות בצורה כזו.
נדיה ברקוביץ: שאלת המחקר, המטרה שלנו יותר נכון זה לגרום לו - - -
מאיר שטרית: לגמד אותם.
נדיה ברקוביץ: כן, בדיוק.
חנה רוזנפלד: התקבלת.
שאול קרקובר: לא, קודם כל, לגרום לו שיגיע לרבייה יותר מוקדם.
נדיה ברקוביץ: גם וגם.
מאיר שטרית: מה הבעיה, תשנו לו את הגן - - -.
נדיה ברקוביץ: אנחנו שם כמעט.
מאיר שטרית: טוב, בהצלחה.
נדיה ברקוביץ: תודה.
מאיר שטרית: פרופסור נעם מוזס, מנהל תחום חקלאות המים במשרד החקלאות.
נעם מוזס: אני לא פרופסור.
מאיר שטרית: הגעת אצלנו לדרגת פרופסור.
נעם מוזס: כמו שאתה התקבלת עכשיו למחקר.
נעם מוזס: אני באמת עובד החקלאות ומרכז את התחום של חקלאות ימית.
נעם מוזס: אני אעלה פה ארבע נקודות שקשורות למלח"י ולחשיבות של המשך הפעילות שם באילת.