GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים הררי: אדם היה יכול להצליח בחיים, להיות גם ראש ממשלה, גם עורך דין מצליח, גם מנהל בית ספר, גם קצין בכיר בצבא בלי שיהיה לו איזשהו מושג לגבי מדע וטכנולוגיה.
חיים הררי: הדבר הזה השתנה, לא רק מבחינה אינטלקטואלית אלא מבחינה כלכלית.
חיים הררי: סינגפור עם 4.5 מיליון תושבים יש לה תל"ג יותר גדול אבסולוטית מפקיסטן עם 140 מיליון תושבים.
חיים הררי: לא לגולגולת.
חיים הררי: 4.5 מיליון סינגפורים מייצרים יותר מ-140 מיליון פקיסטנים.
חיים הררי: אני נותן את המדינות האלה בתור דוגמה כיוון שהן שתי מדינות שהיו מושבות בריטיות, שתיהן התחילו מכלום, שתיהן התחילו מאוסף של איכרים עניים, וסינגפור השיגה מה שהשיגה בזכות חינוך בכלל וחינוך מדעי בפרט.
חיים הררי: לישראל יש תל"ג לנפש כפול מזה של ערב הסעודית.
חיים הררי: עדיין.
חיים הררי: זה נותן לנו את הפרופורציה בין ידע ומשאבי טבע.
חיים הררי: כשאנחנו מדברים על חינוך מדעי טכנולוגי אנחנו מדברים על חינוך לכל האוכלוסייה.
חיים הררי: ושנית, הנושא שהוא חשוב לא רק מבחינה אינטלקטואלית אלא מבחינה כלכלית פרקטית.
חיים הררי: בסופו של דבר אפילו שמירת הדמוקרטיה תלויה בחינוך מדעי לקהל הרחב.
חיים הררי: כי יותר ויותר נושאי דיון פוליטיים וציבוריים נשענים על נושאים מדעיים.
חיים הררי: אם מדובר בתחום הבריאות, בתחום החקלאות, בתחום האנרגיה, בתחום שמירת הסביבה, בתחום המים, בתחום הביטחון.
חיים הררי: כל הנושאים האלה שהם בסדר היום הציבורי  והם על שולחנו של כל מקבל החלטות, שר, מנכ"ל, רב אלוף, אלוף, ושוב מנהל בית ספר, נשיא אוניברסיטה, מנהל מפעל תעשייתי שמייצר אפילו גרביים.
חיים הררי: כל הנושאים האלה הם באג'נדה שלהם.
חיים הררי: האנשים האלה לא גדלו להיות מדעני העתיד.
חיים הררי: הם גם לא צריכים להיות מדענים.
חיים הררי: אבל צריך להיות ידע כללי מדעי וטכנולוגי.
חיים הררי: לכן כאשר אנחנו מדברים על הנושא הזה אנחנו מבדילים בין 3 נושאים שונים עם הרבה חפיפה.
חיים הררי: הנושא הראשון הוותיק הוא החינוך המדעי טכנולוגי לצמרת העתידית המדעית.
חיים הררי: בגדול, תלמידי 5 יחידות בפיזיקה, כימיה, ביולוגיה ומקצועות טכנולוגיים שרובם יהיו בעתיד מהנדסים, אנשי פיתוח, מדענים ובעצם הבסיס הכלכלי של התעשייה הישראלית וגם הצמרת הביטחונית והאחרת.
חיים הררי: הנושא השני הוא חינוך מדעי וטכנולוגי לכול.
חיים הררי: לכל אזרחי המדינה מהמורה ועד חבר הכנסת, מנהג המונית ועד מנהל המפעל, מראש אגף במטכ"ל וכל אדם אחר שהוא אזרח שמצביע בבחירות או מקבל החלטות.
חיים הררי: עכשיו אני עוד זכיתי לראות בתקופת פעילותי בנושא של חינוך מדעי וטכנולוגי שרי חינוך שבדאבה רבה אמרו, אני אף פעם לא הצלחתי במתמטיקה או במדעים וזה אף פעם לא הפריע לי.
חיים הררי: אז יכול להיות שהם צדקו לפני 20 שנה אבל לא בעוד 20 שנה.
חיים הררי: לא יהיה בעוד 20 שנה או בעוד 10 שנים שר חינוך שיגיד דבר כזה.
חיים הררי: אם זה נכון אז הוא צריך להתבייש ולשתוק.
חיים הררי: ושנית אין אפשרות להוביל את המערכת הזאת בלי איזשהו ידע ותפקידנו לייצר את הידע הזה בבית הספר.
חיים הררי: אז הנושא השני הוא חינוך מדעי וטכנולוגי לכול.
חיים הררי: הנושא השלישי הוא לא חינוך מדעי אלא טכנולוגיה בחינוך.
חיים הררי: כלומר השימוש בטכנולוגיה המודרנית בחינוך לכל המקצועות.
חיים הררי: לא רק למדע וטכנולוגיה אלא גם לשפות ולמדעי הרוח וליהדות ולכל נושא אחר.
חיים הררי: היה לי הכבוד לפני 18 שנה מאז שהוגש הדוח שנקרא "מחר 98" שהיה במשך שנות התשעים אבן היסוד של מדיניות משרד החינוך בחינוך המדעי ושעיקריו בוצעו בהתלהבות עד בערך שנת 97, עד שחבר הכנסת יצחק לוי נעשה שר החינוך ובעצם החליט לחנוק את כל המערכת הזאת.
חיים הררי: אז כבר אמרנו בדיוק את הדבר הזה.
חיים הררי: יש 3 חזיתות.
חיים הררי: יוצא להילחם בשלושתם עם גבולות מטושטשים בין הגזרות האלה.
חיים הררי: החינוך למצטיינים, החינוך לכול והשימוש בטכנולוגיה בחינוך.
חיים הררי: עכשיו ברשותכם אני אתייחס רק לשני הנושאים האחרונים.
חיים הררי: למרות שאני בא ממכון וייצמן ולמרות שכל חיי עסקתי במדע החינוך למצטיינים אצלי בין השלושה הוא במקום השלישי.
חיים הררי: לא שהוא פחות חשוב אבל הוא מתייחס למספר יותר קטן של אנשים והצמרת של הצמרת שלהם מסתדרת בדרך כלל לבדה.
חיים הררי: זה שעדה יונת קיבלה את פרס נובל זה לא אומר שבשנת 1950 כשהיא למדה בתיכון היא למדה מדע בצורה נפלאה.
חיים הררי: הנושא הזה הוא מאוד חשוב, החינוך למצטיינים.
חיים הררי: אני אשאיר אותו לפרופ' אהוד קינן שמכיר אותו היטב.
חיים הררי: אני אתרכז בשני הדברים האחרים: חינוך מדעי וטכנולוגי לכול והשימוש בטכנולוגיה בחינוך בכלל.
חיים הררי: לגבי חינוך מדעי וטכנולוגי לכול.
חיים הררי: ברשותו של יושב הראש אני רוצה להציע שנפסיק לדבר על חינוך מדעי ונפסיק לדבר על חינוך טכנולוגי אלא תמיד נגיד את זה בנשימה אחת כי הגבול בין המדע והטכנולוגיה היום פשוט איננו.
חיים הררי: שלא תהיינה אשליות.
חיים הררי: אין מדע בלי טכנולוגיה.
חיים הררי: אין טכנולוגיה בלי מדע.
חיים הררי: המרחק מפיתוח מדעי חדש ועד הניצול שלו לטכנולוגיה הוא לפעמים חודשים.
חיים הררי: ללמוד טכנולוגיה בלי מדע זה ללמוד את הטכנולוגיה של אתמול.
חיים הררי: לכן אין שום טעם ושום היגיון ללמד מישהו את הפרטים הטכניים של מה שהולך היום.
חיים הררי: מי שלומד טכנולוגיה צריך ללמוד את אותם הדברים שיישארו נכונים גם בעוד 10 שנים.
חיים הררי: אלה הם היסודות והבסיס.
חיים הררי: עברו הימים שאנחנו צריכים להכשיר ברמת בית ספר תיכון בן אדם שהוא יהיה עובד במפעל X ובמפעל הזה הוא יעבוד מגיל 18 עד גיל 65.
חיים הררי: כי המפעל הזה לא יתקיים.
חיים הררי: וגם אם הוא יתקיים הוא יחליף טכנולוגיה עשר פעמים.
חיים הררי: כשאני שומע בדאגה אנשים רבי זכויות כמו סטף ורטהיימר מטיפים לדברים כאלה אז אני אומר, עם כל הכבוד, הם חיים בסוף המאה ה-19 או בתחילת המאה ה-20 אבל לא עכשיו.
חיים הררי: מצד שני אי אפשר ללמד מדעים בלי ההשלכות הטכנולוגיות שלהן.
חיים הררי: אי אפשר ללמד בבית ספר תיכון את מה שאמר ניוטון ופרדיי וגלילאו מלפני 200 ו-300 ו-400 שנה בלי להתייחס לסביבה הטכנולוגית שהילד נמצא בה.
חיים הררי: מה שאנחנו צריכים בדחיפות, כל העולם צריך את זה, זו מילה אחת, במקום המילים מדע וטכנולוגיה היה צריך להמציא מילה חדשה שכוללת את שניהם וזה היה סוף לכל הויכוחים האלה.
חיים הררי: לצורך הדיון הזה אני כל הזמן אגיד מדע וטכנולוגיה ותתייחסו אל זה כאל נושא אחד.
חיים הררי: צריכה להיות אינטגרציה מלאה ביניהם.
חיים הררי: ההפרדה הזאת בין חינוך מדעי ובין חינוך טכנולוגי, בין תיאוריה ובין ניסיון, ובין עבודה פרקטית ולא פרקטית אין לה מקום.
חיים הררי: כי צריך את שני הדברים בכל הרמות.
חיים הררי: ברמת מכונאי הרכב של מחר, והנגר של מחר שהוא כבר לא נגר שעובד בידיים ומצד שני המדען והמהנדס.
חיים הררי: ועוד דוגמה פשוטה.
חיים הררי: תראו מה קורה בשוק העבודה.
חיים הררי: פעם הייתם נכנסים לחנות בחניון במרכז תל אביב ואתם נכנסים עם המכונית ויושב שם ברנש שלא בטוח שהוא יודע לקרוא ולכתוב.
חיים הררי: הוא לוקח מכם 10 שקלים ונותן לכם פיסת נייר וזה מקום העבודה שלו.
חיים הררי: בחניונים המודרניים אתם עושים את אותו דבר עם מכונה אבל מישהו יצר את המכונה הזאת ומישהו צריך לתקן אותה.
חיים הררי: כלומר אין פחות מקומות עבודה אבל מי שמטפל בכם בחניון במקום בן אדם שנותן לכם פתקה זה טכנאי שמתקן מכונה.
חיים הררי: דוגמה הכי פרימיטיבית, הכי ילדותית, אבל זה השוני.
חיים הררי: בבית הספר של היום צריך להכשיר את הטכנאי שמתקן את המכונה ולא את האיש שנותן פתקה.
חיים הררי: בעוד 20 שנה זה יהיה עוד יותר מוזר ואני לא יודע ואתם לא יודעים איך זה יהיה.
חיים הררי: לכן חשוב מאוד החינוך המדעי הטכנולוגי המשולב ואין לנו תקומה כלכלית ואין תקומה לדמוקרטיה ולקבלת החלטות אינטליגנטית על ידי ציבור בלי הדברים האלה.
חיים הררי: הבה נתרגם את זה לשפת המעשה.
חיים הררי: קודם כל זה אומר חינוך מדעי טכנולוגי מכיתה א' אם לא מגן ילדים.
חיים הררי: זה אומר דגש בכיתות ז', ח', ט' בחטיבת הביניים.
חיים הררי: פשוט בושה וחרפה, יש 3  עד 4 שעות שבועיות  למדע וטכנולוגיה ביחד בחטיבת ביניים היום.
חיים הררי: בארץ הזאת שתמיד היו פחות מדי שעות בנושאים האלה היו 6 שעות לפני 20 שנה.
חיים הררי: אנחנו רק הולכים אחורה והולכים אחורה בקצב מזורז.
חיים הררי: מספר השעות זה לא הדבר הכי חשוב אבל זה חשוב.
חיים הררי: מספר התלמידים בכיתה זה לא הדבר הכי חשוב אבל זה חשוב.
חיים הררי: קיום מעבדות בבתי הספר זה לא הדבר הכי חשוב אבל זה חשוב מאוד.
חיים הררי: אין חינוך מדעי בלי מעבדות, בלי מספר מתאים של שעות בשבוע ובלי מורים שמקבלים תמיכה בלתי פוסקת.
חיים הררי: המורה למדעים שונה מכל מורה אחר בבית הספר.
חיים הררי: לא מפני שאני בא מתחום המדעים.
חיים הררי: המורה למתמטיקה אמור לדעת לענות על כל שאלה במתמטיקה שתצוץ בכיתה אם הוא מורה טוב.
חיים הררי: מתמטיקה זה מקצוע מוגדר סגור ואם ילד בכיתה ח' שואל שאלה במתמטיקה והמורה שווה משהו הוא חייב לדעת את התשובה.
חיים הררי: המורה למדעים נשלח על ידינו למלחמה בלי כלי נשק.
חיים הררי: הוא נדרש ללמד בחטיבת ביניים קצת פיזיקה, קצת כימיה, קצת ביולוגיה, קצת מחשבים, קצת טכנולוגיה.
חיים הררי: הוא אמור להיות מומחה אוניברסאלי בשטחים שמשתנים כל שבוע ואין שום אפשרות שהוא ידע את זה.
חיים הררי: המורה למדעים צריך לקבל ממערכת החינוך תמיכה בדמות של מרכזי מורים והדרכה ברשת והשתלמויות ואין סוף של שירותי עזרה ותמיכה ומצד שני המורה למדעים, תפקידו להיות מעין שוטר תנועה ומדריך שמדריך את הילד למצוא את התשובות בים הרחב של האינפורמציה שמסביבנו.
חיים הררי: זה תפקיד לגמרי אחר ממה שהיה המורה למדעים שהיה לי כשאני הייתי ילד.
חיים הררי: השתנו הדברים.
חיים הררי: אנחנו מבינים את זה כבר 20 שנה אבל איכשהו המערכת לא רוצה להבין את זה.
חיים הררי: בכל הנושאים האלה יש הרבה דברים שאפשר לעשות.
חיים הררי: אז אני רוצה להגיד מהסוף להתחלה.
חיים הררי: אין תשובה אחת.
חיים הררי: אין תרופת פלא.
חיים הררי: צריכה להיות הדרכה טובה יותר של מורים וכן מערכת תמיכה של מורים, וכן שיפור ועדכון של תוכניות.
חיים הררי: צריכות להיות יותר שעות שבועיות.
חיים הררי: צריכות להיות יותר מעבדות.
חיים הררי: צריך להיות מכלול אדיר של דברים.
חיים הררי: זה לא מקרה שבאותו דוח "מחר 98" מלפני 18 שנה היו 43 המלצות.
חיים הררי: הדוח הזה כבר לא תקף.
חיים הררי: עבר זמנו.
חיים הררי: הוא מלפני 18 שנה.
חיים הררי: אבל אם היום היו כותבים דוח כזה עדיין היו בו 40 או 50 המלצות וחלק מהן בושה להגיד היו אותן המלצות כי הן לא בוצעו.
חיים הררי: המבחנים הבינלאומיים נותנים לנו מראה להסתכל על עצמנו.
חיים הררי: אבל הם לא הדבר הכי חשוב.
חיים הררי: אני רוצה שנצליח בהם.
חיים הררי: כאן יש בעיה ואני אומר אותה ליושב ראש הוועדה, לא אישית אליו כי הוא מבין את זה אבל לקולגות שלך, כל דבר טוב או רע שאתם עושים בחינוך נותן פירות או סירחון, סליחה על הביטוי, אחרי בערך 10 שנים.
חיים הררי: הפוליטיקאי לא נמדד על מה שקרה לפני 10 שנים.
חיים הררי: אם היום שר החינוך הנוכחי יעשה ניסים ונפלאות הפירות יהיו ב-2020.
חיים הררי: אף אחד לא יזכור שהוא עשה את זה.
חיים הררי: יותר מזה, השר שלפניו והשר שלאחריו יזקפו את זה לזכותם.
חיים הררי: מצד שני אם השר הנוכחי יזניח בצורה פושעת כל מיני דברים הקטסטרופה תהיה בעוד 10 שנים ואף אחד לא יזכור שהוא כיהן באותה תקופה.
חיים הררי: עכשיו יש לנו בעיה נוראית עם הדבר הזה כי זה אף פעם לא דבר ראשון על סדר היום ואף פעם לא הנושא הבוער בחדשות.
חיים הררי: התוצאה היא הזנחה מתמשכת.
חיים הררי: כמה הערות על הנושא השלישי שהוא שימושי טכנולוגיה במערכת החינוך.
חיים הררי: קרה משהו בעולם.
חיים הררי: לפני 150 שנה היתה מהפכה תעשייתית.
חיים הררי: לפני 20 שנה היתה מהפכת המחשוב והתקשוב.
חיים הררי: המהפכה האלקטרונית.
חיים הררי: מערכת החינוך שלנו לא כל כך שמעה על זה עדיין.
חיים הררי: תרשו לי לקרוא לכם כמה שורות: לפני 22 שנה בדיוק, ב-14 בינואר 1988 בבניין הכנסת חילקו פרס לחינוך מטעם קרן רוטשילד.
חיים הררי: היה שם טקס.
חיים הררי: ביקשו ממני לתת הרצאה על המחשבים בחינוך.
חיים הררי: האותיות  www לא היו מוכרות.
חיים הררי: האינטרנט בקושי שלחנו וקיבלנו אי מייל.
חיים הררי: תרשו לי כמה שורות.
חיים הררי: "המחשב המודרני הוא גם כלי תקשורת.
חיים הררי: משולחני במכון וייצמן אני נמצא היום בקשר יומיומי עם עמיתיי למחקר בכל העולם על ידי העברת הודעות, שאלות ותשובות בין המחשב שברשותי והמחשבים שעל השולחנות של עמיתיי באוניברסיטאות בארצות אחרות.
חיים הררי: רשת התקשורת הבין אוניברסיטאית גרמה בשנים האחרונות למהפכה בצורת עבודתנו.
חיים הררי: אין שום סיבה שהדבר לא יקרה גם בבתי הספר תוך העשור קרוב.
חיים הררי: תלמיד בבית ספר יוכל להתקשר למאגר מידע, לעיין בדרכו באנציקלופדיה, בעיתון יומי מתקופת קום המדינה, בתלמוד הבבלי, במגנה כרטא ובחוקה של ארצות הברית.
חיים הררי: התלמיד גם יוכל למצוא שם את בחינת הבגרות בכימיה מלפני 20 שנה, את אחוז השיעים בעיראק, את שמו נשיא קוסטה ריקה ותצלומים צבעוניים של ציוריו של רמברנדט, כל זאת מבלי לעזוב את מקומו בכיתה ובמחיר סביר".
חיים הררי: זאת אומרת זה לא היה אז משהו שאי אפשר לנחש אותו.
חיים הררי: אני לא המצאתי את זה.
חיים הררי: מי שחשב על הדברים האלה ידע את זה כבר אז.
חיים הררי: והמסקנה, 1988, "כבר היום חובה עלינו להכשיר את כל מורי העתיד בתוכניות לימודים שבהן המחשב הוא חלק יומיומי של תהליך הלמידה בכל המקצועות.
חיים הררי: האם חיל האוויר מכשיר את טייסי העתיד בעזרת כדורים פורחים?
חיים הררי: האם אגד מכשירה נהגי אוטובוסים על ידי קורסים לעגלונים?
חיים הררי: האם ייתכן שסמינר למורים או בית ספר לחינוך באוניברסיטה יכשיר את מורי העתיד מבלי להרגילם מהיום הראשון לפעולה יומיומית בסביבה מרובת מחשבים"?
חיים הררי: מה שאני מנסה להגיד בזה, הכתובת היתה על הקיר.
חיים הררי: והנה עברו 22 שנה ואנחנו עדיין לא שם.
חיים הררי: עדיין אין לכל ילד בבית הספר ובבית מחשב.
חיים הררי: ברוב הבתים יש מחשב אבל לילד עצמו אין המחשב הפרטי שלו שהוא לוקח אותו הביתה ולבית הספר ומשתמש בו.
חיים הררי: עכשיו עוד משפט: "המחשב הוא רק כלי.
חיים הררי: כלי אדיר אבל כלי.
חיים הררי: הוא איננו מטרה, הוא איננו רעיון, הוא איננו אידאל.
חיים הררי: אין לו ולא יהיו לו ערכי מוסר.
חיים הררי: הוא לא יחנך אותנו לסובלנות וגם לא לקיצוניות.
חיים הררי: הוא לא יקנה ערכים, הוא לא יחליף את המחנכים ולא ישמש כמודל לחיקוי לדור הצעיר.
חיים הררי: כמו כל כלי אחר תועלתו ונזקו של המחשב תלויים בדרך בה נשתמש בו.
חיים הררי: בניגוד לכל כלי אחר שימושיו מגוונים כל כך עד כי אי אפשר לתאר את עתיד החינוך ללא שימוש אינטנסיבי במחשבים".
חיים הררי: כל אלה דברים שנכונים בדיוק מילה במילה גם היום.
חיים הררי: אף אחד לא חושב שאם יכניסו מחשבים לבית הספר כל בוגרי בית הספר יהיו אזרחים הגונים ישרים משרתים את החברה.
חיים הררי: אבל לא יכול להיות שהילד חי בסביבה רווית טכנולוגיה בכל מקום ורק  בבית ספר לא יהיו מחשבים.
חיים הררי: לי יש הכבוד לעמוד היום בראש הוועד המנהל של מכון דיווידסון לחינוך מדעי שהוא גוף על שמכון וייצמן הקים לידו, המנכ"ל שלו אריאל היימן יושב כאן.
חיים הררי: יוסי אלרן ראש היחידה הטכנולוגית יושב שם.
חיים הררי: אני לא באתי למכור את מכון דיווידסון לחינוך מדעי.
חיים הררי: אני באתי למכור דבר אחד.
חיים הררי: מכון וייצמן כבר 40 שנה מקדיש אנרגיה עצומה לחינוך המדעי בבתי הספר מתוך המילה השחוקה ציונות.
חיים הררי: זה לא תפקידו של מכון וייצמן אבל מכון וייצמן חשב שאם לא הוא מי יעשה את זה.
חיים הררי: ואני שמח שהיום גם הטכניון והאוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטאות אחרות נחלצו למשימה.
חיים הררי: אם לא אנחנו מי?
חיים הררי: אנחנו הקמנו מערכת שכוללת בכל הרמות למצטיינים, לטובים, למתעניינים, לכל הנוער ולנוער מנותק שנפלט מבתי הספר שאנחנו מנסים לקרב אותו חזרה לחיים דרך המדע והטכנולוגיה.
חיים הררי: יש לנו מגוון עצום של תוכניות כולל תוכנית אחת "מחשב כתום" שבה הילד מקבל, כרגע יש לנו אלף ומשהו תלמידים בבתי הספר ב-30 או 40 כיתות בהרבה ישובים, הילד מקבל מחשב נייד שהוא לוקח איתו יום יום הביתה לבית הספר ומשתמש בו.
חיים הררי: זה לא הופך אותו לגאון, זה לא הופך אותו למדען אבל זה מכניס אותו לסביבה של המאה ה-21.
חיים הררי: התלונות שלי על מדינת ישראל הן שמתוך עשרות הפרויקטים שאנחנו עושים תמיכת משרד החינוך בנו היא 4% מתקציבנו.
חיים הררי: מכון דיווידסון לחינוך מדעי שעוסק אך ורק בתרומה התנדבותית מבחינה קונספטואלית לחינוך במערכת החינוך הישראלית 4% מתקציבו בא ממשרד החינוך.
חיים הררי: כל השאר בא מתרומות שאנחנו מגייסים ומדמי השתתפות של תלמידים ומורים בתוכניות שלנו ומכל מיני מקורות אחרים.
חיים הררי: זה דבר שהדעת איננה סובלת.
חיים הררי: אם משרד החינוך היה עושה את כל הדברים האלה בעצמו מי צריך אותנו, אבל הוא לא עושה.
חיים הררי: ואנחנו נחלצים לעזרה והייתי מצפה לתמיכה.
חיים הררי: התלונה הזאת היא לא על משרד החינוך של היום כי השר הנוכחי והמנכ"ל הנוכחי והמנהל החדש שיושב איתנו כאן עופר רימון של מינהל המדע וטכנולוגיה בקושי נכנסו לתפקיד.
חיים הררי: אני מדבר על 10 השנים האחרונות.
חיים הררי: על שתי שרות החינוך הקודמות ועל כל המערכת שהיתה בשנים האלה.
חיים הררי: אנחנו גם הקמנו במכון וייצמן את פרויקט "פרח" לפני 35 שנה ועד היום מובילים אותו ומנהלים אותו בכל האוניברסיטאות במדינת ישראל.
חיים הררי: לצערי הרב לא רק שיש הזנחה של המערכת הממשלתית בנושא החינוך המדעי והטכנולוגי אלא ששיגעון המשפטנים והחשבים להפרטה ולבקרה מופרזת מונע שורה ארוכה מאוד של פעילויות.
חיים הררי: אני כבר עשרות שנים מלווה את פרויקט "פרח".
חיים הררי: היתה לי הזכות להיות אחד משני מקימיו.
חיים הררי: אני יושב ראש מועצת "פרח" מזה שנים.
חיים הררי: כל מה שאני עושה למען "פרח" בשנים האחרונות זה לנסות להציל אותו מסגירה על ידי המשפטנים והחשבים שמנסים בכל דרך לחסל אותו.
חיים הררי: וכאשר אנחנו הקמנו מוזיאון למדע תחת כיפת השמיים במכון וייצמן גן המדע ולידו הפעילויות לנוער שוחר מדע שהן כבר קיימות 40 שנה אז באה הממשלה ואומרת, למוזיאון המדע אנחנו יכולים לתת תמיכה רק אם הוא לא במוסד להשכלה גבוהה.
חיים הררי: כלומר הוא עמותה עצמאית.
חיים הררי: אבל לנוער שוחר מדע אנחנו לא יכולים לתת תמיכה בעמותה עצמאית אלא רק אם היא במוסד להשכלה גבוהה ולכן אתם לא יכולים לקיים פעילות לנוער שוחר מדע במוזיאון המדע שלכם כי אתם צריכים לוותר או על התמיכה הזאת או על התמיכה הזאת.
חיים הררי: ואתם יודעים מה?
חיים הררי: ויתרנו על אחת מהן.
חיים הררי: כי אין לנו ברירה.
חיים הררי: זה פשוט מפוצץ את השכל.
חיים הררי: אז אנחנו ממשיכים להכשיר נהגי אוטובוס על ידי קורסים של עגלונים  וטייסים לחיל האוויר בעזרת שימוש בכדור פורח.
חיים הררי: אבל בחיל האוויר לא הייתם מקבלים את זה ומשום מה במערכת החינוך התיכון וחטיבות הביניים אנחנו מקבלים את זה.
חיים הררי: אנחנו יוצרים אסון כלכלי מעבר לאינטלקטואלי ולדמוקרטיה בעוד 10 או 15 שנים בגלל ההזנחה הזאת.
חיים הררי: אני שמח לשמוע ניצנים של הבנה במשרד החינוך הנוכחי.
חיים הררי: אבל זה לא מספיק.
חיים הררי: צריכה להיות התעוררות טוטאלית כמו שהיתה בתחילת שנות התשעים תודות לזבולון המר ז"ל ולאמנון רובינשטיין ייבדל לחיים ארוכים, ויצחק רבין ז"ל שהוביל את המהלך הזה אז.
חיים הררי: אם הדברים האלה לא יהיו אנחנו בצרות צרורות.
חיים הררי: תודה רבה אדוני היושב ראש.
מאיר שטרית: תודה רבה לפרופסור הררי.
מאיר שטרית: אני מודה לו שהוא נענה לבוא לוועדה ולהיות בעצם teaser לכל הדיון הזה.
מאיר שטרית: חשוב היה לשמוע את דעתו כמי שמטפל בצורה רצינית בתחום הטכנולוגיה בחינוך.
מאיר שטרית: הוא לא הזכיר שמכון וייצמן עובד גם בתחום של פיתוח חומרי הוראה למורים.
מאיר שטרית: מניסיון אישי, אני הגעתי לפוליטיקה בגלל שהייתי שנה אחת מורה למתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה בשלושה בתי ספר שונים.
מאיר שטרית: הייתי בגיל 19 לפני הגיוס שלי לצה"ל בשנת הלימודים האחרונה שלי באוניברסיטה.
מאיר שטרית: בגלל השנה הזאת אני בכלל הגעתי לפוליטיקה.
מאיר שטרית: לימדתי ביבנה ובכפר בתיה.
מאיר שטרית: ראיתי את הפער האדיר.
מאיר שטרית: החלטתי שזה בלתי נסבל שיבנה תהיה במצב הזה, שילדים בכיתה י"א לא ידעו לקרוא, לא ידעו לוח הכפל והייתי צריך ללמד אותם פיזיקה.
מאיר שטרית: 1968.
מאיר שטרית: עשיתי מלחמה על הרשות המקומית שהובילה אותי בסוף בלית ברירה אחרי השירות שלי בצה"ל, הגעתי למסקנה שהפגנות וסגירת הרחוב הראשי והמחאות לא עוזרות וצריך לתפוס את השלטון.
מאיר שטרית: ב-74 נבחרתי לראשות המועצה ויבנה היתה אז מקום נחשל בכל הפרמטרים.
מאיר שטרית: כאשר נבחרתי לראש המועצה האתגר שעמד בפני – איך אני יכול לשנות את העיר?
מאיר שטרית: הכלי היחידי שהשתמשתי בו כדי לשנות את המצב היה החינוך.
מאיר שטרית: האמנתי שאם אני אשנה את מערכת החינוך בעיר אני נותן תקווה לתושבים המקומיים ואני יכול להעיז להציע לאנשים מחוץ ליבנה לבנות את הבית שלהם במקום ושהילדים שלהם יקבלו את החינוך הכי טוב בארץ.
מאיר שטרית: וכך היה.
מאיר שטרית: הדברים האחרים כתובים בספר ההיסטוריה.
מאיר שטרית: ב-75 בכל בתי הספר ביבנה היו מחשבים.
מאיר שטרית: לא היו מחשבים אישיים.
מאיר שטרית: אבל היתה מערכת שילדים יכלו לתרגל חשבון, לשון.
מאיר שטרית: והיד שלי היתה על הדופק.
מאיר שטרית: החינוך היה מנוף שבאמצעותו יבנה הפכה ממקום נחשל לאחת הערים היפות בארץ.
מאיר שטרית: אין אפס.
מאיר שטרית: אי אפשר לדרוך במקום.
מאיר שטרית: התחלתי ביבנה בשנת 74 כראש מועצה.
מאיר שטרית: מספר מסיימי הבגרות היה 10%.
מאיר שטרית: כשעזבתי את תפקידי בעירייה ב-87, 13 לאחר מכן מספר מסיימי הבגרות היה על 90%.
מאיר שטרית: זה מדבר בעד עצמו.
מאיר שטרית: החינוך הוא כלי בלתי רגיל.
מאיר שטרית: החינוך הטכנולוגי והמדעי מאתגר.
מאיר שטרית: הפסיקו ללמד בבתי ספר פיזיקה וכימיה וביולוגיה.
מאיר שטרית: לפי סירזמנסקי.
מאיר שטרית: או לפי שפירא.
מאיר שטרית: זה פיזיקה של המאה ה-19.
מאיר שטרית: עשיתי פרויקט פעם עם יעקב אגם של תוכנית אגם בחינוך שלימדו ילדים בגיל 3 צורות הנדסיות, תוכנה שהוא פיתח בונצואלה.
מאיר שטרית: הפוטנציאל הוא עצום.
מאיר שטרית: הייתי שר חינוך 5 חודשים בסוף הקדנציה של ממשלת שרון.
מאיר שטרית: אז היה לי הזדמנות להציל את "פרח" כי גם אז עמדו להפריט אותה.
מאיר שטרית: אני נלחמתי בכנסת להעביר את חוק יום חינוך ארוך שלצערי לא מופעל כמו שמתכוון המחוקק.
מאיר שטרית: עדיף לתקן את המצוקה לפני שהיא נוצרת מאשר לתקן אותה אחרי שהיא נוצרת.
מאיר שטרית: הבעיה של החינוך היא לא רק כסף.
מאיר שטרית: הכסף לא מחולק נכון.
מאיר שטרית: חשוב לי בקטע של חינוך מדעי לנסות לגרום לשינוי.
מאיר שטרית: אנחנו נשמע את ד"ר עופר רימון מנהל מינהל מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך שגם הכין מצגת.
מאיר שטרית: תציג לנו מה המצב היום.
עופר רימון: אני מאוד מודה על הדיון הזה.
עופר רימון: אני רוצה להציג לחברים שלי ממשרד החינוך ד"ר גבי אביטל המדען הראשי של משרד החינוך, גרשון כהן שהוא מנהל טכנולוגיה, ניצה ברנע מפמ"רית לכימיה ויעקב שיינבויים מפמ"ר מקצועות אלקטרוניקה וחשמל.
עופר רימון: חשבתי להציג חינוך למדעים, חינוך לטכנולוגיה.
עופר רימון: בכל אחד מהדברים לתת רקע, לתאר איפה הבעיות המרכזיות, ולהציג את תפיסתנו.
עופר רימון: נכנסתי לתפקיד בשבוע הראשון של חודש ספטמבר.
עופר רימון: אני מסכים עם הדברים של פרופסור הררי.
עופר רימון: ההפרדה בין מדע וטכנולוגיה קו הגבול קשה למצוא אותו.
עופר רימון: מדע וטכנולוגיה הוא מקצוע מאוחד מגן ועד כיתה ט'.
עופר רימון: תוכניות הלימודים בבית ספר יסודי בחטיבות הביניים הן מאוד רחבות.
עופר רימון: ההמלצה היא שהם יקבלו בין 4 ל-6 שעות שבועיות.
עופר רימון: בפועל עם השנים משרד החינוך ניסח דרישות מינימום שהיום בתי הספר התיישרו אל הדרישות האלה, משמע 3 שעות שבועיות מכיתה א' עד כיתה ו' ודרישות המינימום בחטיבת הביניים 4 שעות שבועיות בכיתה ז' ו-5 שעות שבועיות בכיתה ח' ובכיתה ט'.
עופר רימון: עם כניסתי לתפקיד בדקנו את בתי הספר כמה שעות שבועיות נותנים למדעים וגילינו שגם את השעות האלה האמורות להיות לא נותנים.
עופר רימון: אז יש שלוש רמות.
עופר רימון: הרמה ההצהרתית שלנו, רמת המינימום שלנו והרמה בפועל שמיושמת ובכל אחת יש לנו פחת.
עופר רימון: בחטיבה עליונה המקצועות המדעיים כלומר פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מדעי הסביבה נלמדים ברמה של 1 יחידת לימוד, 3 יחידות לימוד, או 5 יחידות לימוד.
עופר רימון: מדע וטכנולוגיה בחברה זה מקצוע שמעט תלמידים נבחנים בו, אלף תלמידים בשנה.
עופר רימון: כשאנחנו מדברים על מקצועות החובה בתעודת הבגרות אז המתמטיקה הוא מקצוע חובה.
עופר רימון: בתוך הבחירות תלמיד יכול לבחור מקצוע מדעי מוגבר.
עופר רימון: 1 יחידת לימוד זה שווה ערך ל-3 שעות שבועיות שלומדים בכיתה י'.
עופר רימון: 3 יחידות לימוד זה 9 שעות שבועיות.
עופר רימון: 3 שעות שבועיות בכיתה י' ועוד 6 שעות שבועיות בכיתה י"א.
עופר רימון: 5 יחידות לימוד זה 15 שעות שבועיות – 3 שעות שבועיות בכיתה י' ועוד 6 שעות בי"א ו-6 שעות בי"ב.
עופר רימון: כשנכנסים לנושא של מדעים מוגבר- 5 יחידות פיזיקה, 5 יחידות כימיה, 5 יחידות ביולוגיה.
עופר רימון: כרגע אני מדבר על החינוך העיוני.
עופר רימון: 58,705 תלמידים נגשו לבחינות בגרות ברמה של 5 יחידות לימוד בחינוך העיוני בתשס"ח.
עופר רימון: מתוכם 4355 תלמידים ב-5 יחידות פיזיקה, 5478 ב-5 יחידות כימיה, 8385 תלמידים ב-5 יחידות ביולוגיה.
עופר רימון: כל היתר זה לא מקצועות מדעיים מוגברים.
עופר רימון: חשבתי שהנתון הזה יעניין אתכם.
עופר רימון: המקצוע המדעי מוגבר שבו שיעור הבנות נמוך זה פיזיקה – 36% בסך הכול.
עופר רימון: שיעור הזכאים לתעודת בגרות בהצטיינות, יש לנו פרמטר כזה שאומר כמה תלמידים בחרו 5 אנגלית, 5 מתמטיקה והגיעו לציון ממוצע מעל 90.
עופר רימון: בפיזיקה 24% מהתלמידים גם הגיעו לתעודת בגרות בהצטיינות.
עופר רימון: בכימיה 14% ובביולוגיה 6%.
עופר רימון: יש כאן פילוח כמה מהם עושים 5 יחידות אנגלית וכמה תלמידים עושים 5 יחידות מתמטיקה.
עופר רימון: בסך הכול בחינוך העיוני לומדים עיוני מוגבר כ-24% מהתלמידים.
עופר רימון: 50% מהם לומדים מדעים מוגבר עם 5 יחידות לימוד מתמטיקה.
עופר רימון: 17% זכאים לתעודת בגרות בהצטיינות.
עופר רימון: איפה אנחנו רואים את הבעיות המרכזיות?
עופר רימון: תוכנית הלימודים הרשמית בחטיבת ביניים היא עדיין התוכנית מ-1996.
עופר רימון: התוכנית הזאת היא תוכנית מצוינת, רחבה, אינטגרטיבית אבל כשאנחנו בודקים את הדברים, הרי הכניסו מקצועות של כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, מדעי כדור הארץ וטכנולוגיה, אבל כשאנחנו בודקים את בסיסי הידע של הילדים בכל אחד מהמקצועות יש לנו בעיה.
עופר רימון: המורים גם אומרים לנו שאנחנו לא מגדירים להם בצורה מספיק ברורה מה ילד בכל שכבת גיל צריך לדעת בסוף הדרך ולכן היום אנחנו אומרים שאנחנו צריכים לאזן בין הדרישה למקצוע מורחב לבין הצורך לבסס את הידע בכל אחד מתחומי הדעת.
עופר רימון: למצוא איזון בין שני הדברים האלה.
עופר רימון: הנושא של ההישגים של התלמידים במבחנים לאומיים ובינלאומיים הם נמוכים.
עופר רימון: אנחנו הצגנו את מבחן טימס ב-2007 בו ישראל דורגה במקום ה-25 מתוך 49 מדינות.
עופר רימון: שיעור המצטיינים שקיבלו ציון מעל 625 אז אפשר לראות שבישראל רק 5% מהתלמידים הם מצטיינים במדעים.
עופר רימון: זה נתון שעומד בצורה מתואמת עם שיעור התלמידים שמגיעים לתעודת בגרות בהצטיינות.
עופר רימון: קחו מדינה כמו איראן.
עופר רימון: באיראן 2% תלמידים מצטיינים.
עופר רימון: אז ישראל מוציאה 5% .
עופר רימון: גודל שכבת גיל באיראן זה מיליון וחצי תלמידים.
עופר רימון: זאת אומרת שאיראן מוציאה 30 אלף מצטיינים בתחומי המדעים.
עופר רימון: אם תיקחו את סינגפור תראו כמה מצטיינים הם מוציאים בכל שכבת גיל.
עופר רימון: הדבר הנוסף שמדאיג אותנו זה התלמידים שיש להם את הבסיס כדי לתפקד במאה ה-21.
עופר רימון: וכאן זה נתון של הסף התחתון.
עופר רימון: כמה תלמידים לא עברו את הסף התחתון במבחן הבינלאומי שהוא ציון 400.
עופר רימון: מי שלא עבר את הסף התחתון במדעים זה אומר שהוא אנאלפבית במדעים.
עופר רימון: זה אומר שאת הדברים האלמנטאריים ביותר על גוף האדם, על מערכת השמש, יש חשש שהוא לא יודע.
עופר רימון: 25% מהתלמידים בישראל לא עברו את הסף התחתון.
עופר רימון: החרדים לא השתתפו במבחן הזה.
עופר רימון: אחד לכל 3 ילדים הוא עילג במדעים.
עופר רימון: יש לנו גם בעיה ברצף למידה.
עופר רימון: מיסודי לחטיבת ביניים לחטיבה עליונה.