GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בנימין בנטל: אני באמת שמח לציין את עבודתה היוצאת מהכלל לאורך השנים – והמדענים הראשיים, כולל המדען הראשי המכהן כרגע פרופסור מנדלוביץ כאשר כולם הביעו עניין וגילו מעורבות מאוד גדולה במפעל הזה.
בנימין בנטל: נאמר כבר שהמפעל הזה זוכה לעניין בינלאומי.
בנימין בנטל: אני מבין שאנחנו עומדים באיזשהו קשר עם אונסק"ו והם רוצים ללמוד את המודל מתוך כוונה אולי להשתמש בו במדינות אחרות.
בנימין בנטל: המודל הוא ייחודי.
בנימין בנטל: אני חקרתי את העניין הזה בזמנו, ואכן באמת אין לו מקבילה בעולם בצורה בה הוא מתנהל בארץ.
בנימין בנטל: יש פה משהו מאוד ייחודי וחבל מאוד לאבד אותו.
בנימין בנטל: כאן אני מגיע לעניין התקציבי כמובן.
מאיר שטרית: זה בגלל שאנחנו מדינה גדולה והאזורים מרוחקים.
בנימין בנטל: ועדת הקבע אמורה לתת המלצות למשרד המדע לגבי הקצאה תקציבית.
בנימין בנטל: לוועדה הזאת אין מעמד סטטוטורי אבל המשרד מתייחס אליה כאילו יש לה מעמד סטטוטורי ומקבל את המלצותיה ללא סייג.
בנימין בנטל: כאשר התכנסנו, מצאנו את עצמנו עם 1.9 מיליון שקלים, בינואר שנה זאת, לחלוקה בין שבעה מרכזי מחקר ופיתוח אזוריים.
מאיר שטרית: אתה מדבר על תקציבים תחרותיים.
בנימין בנטל: לא.
בנימין בנטל: תקציב שוטף.
מאיר שטרית: התקציב השוטף לא קבוע לאורך השנים?
קריאה: הוא כל הזמן יורד.
בנימין בנטל: הוועדה החליטה שהיא מוחה ולא מוכנה להקצות את הכסף.
בנימין בנטל: אמרנו שבצורה כזאת אי אפשר להמשיך לתפקד וכתבנו מכתב גם לשר ואמרנו שזהו, אנחנו בצורה כזאת פשוט שובתים כי כך אי אפשר לקיים את המפעל הזה.
בנימין בנטל: כפי ששמעתם, היו מאמצים מאוד כבדים של המשרד והושג סכום נוסף של מיליון שקלים, אבל עדיין הסכום הזה הוא נמוך כפי שראיתם מהנתונים שעומדים לפניכם.
מאיר שטרית: נמצא כאן נציג אגף התקציבים באוצר?
ענת לוי: הם התנצלו שהם לא יכולים להגיע.
מאיר שטרית: הם מתנצלים כל הזמן.
בנימין בנטל: כרגע אנחנו מדברים על שבעה מרכזים כאשר מיגל איננו כלול בתקציב השוטף כיוון שהוא מתוקצב מתוקף תקנה ממשלתית.
בנימין בנטל: עומדים להצטרף, אם הכל יהיה כשורה, עוד שני מרכזים שזה אותו מרכז בדואי שהזכרנו כבר והמרכז של ים המלח והערבה שכאמור כרגע הוא בהקמה.
מאיר שטרית: מה הרעיון להגדיל את מספר המרכזים כאשר הכסף לא מספיק למי שקיים?
בנימין בנטל: זאת בדיוק הבעיה.
בנימין בנטל: השאלה כמובן נשארת בחלל האוויר.
מאיר שטרית: אולי תצמצמו את המספר.
בנימין בנטל: אני לא בעל הכסף.
בנימין בנטל: ברור שהמצב הזה הוא בלתי אפשרי אלא אם כן יהיה כאן שינוי מהותי בנושא הזה.
בנימין בנטל: בנוסף לכך, כבר הוזכר המחקר והפיתוח התחרותי כאשר הסכום הוא מיליון וחצי שקלים בשנה ואני רוצה להדגיש את זה.
בנימין בנטל: 4.5 מיליון שקלים מתפרסים על שלוש שנים, כך שכל שנה עומד סכום של מיליון וחצי לחלוקה, לתקצוב מחקרים שנמשכים שלוש שנים.
סעדיה גוזלן: למועצה המקומית חורה יש תקציב יותר גדול.
בנימין בנטל: נכון.
מאיר שטרית: בצדק.
מאיר שטרית: צריך לפנות אשפה, לשלם משכורות, לתת חינוך.
מאיר שטרית: זה עולה כסף.
בנימין בנטל: אנחנו עשינו חשבון קטן לגבי עלות סבירה של מרכז מחקר ופיתוח אזורי על בסיס של הנתונים של המרכז לחקר הגולן.
בנימין בנטל: אנחנו מדברים על מרכז מחקר ופיתוח אזורי שיש בו שלושה חוקרים.
בנימין בנטל: להערכתנו, וזאת באמת הערכה מאוד שמרנית, כדי לתחזק מרכז כזה, נדרש סכום שנתי של מיליון ו-200 אלף שקלים, שזה סכום מאוד זעום.
בנימין בנטל: גם אני העדתי בפני אותה ועדה להחזרת מדענים עולים עם המיליארדים שנשפכים שם על הנייר ואמרתי שיעזבו את המיליארדים כי אנחנו מדברים על 250 אלף שקלים למימון מדען במרכז מחקר ופיתוח אזורי.
בנימין בנטל: אני חושב שלא לקחו אותי ברצינות אבל אלה הם המספרים שנמצאים על הנייר.
בנימין בנטל: אנחנו באמת מדברים על תקציבים זעומים מאוד שאתם אפשר למנף מפעל לתפארת.
בנימין בנטל: הגירעון התקציבי הוא אדיר.
בנימין בנטל: סיימנו עכשיו את הכנת הנתונים ורק כדי לשמר את הקיים, אם אנחנו כוללים את שני המרכזים שיצטרפו בשנה הבאה, נצטרך לסדר גודל של 12 מיליון שקלים.
בנימין בנטל: כולל המיליון שקלים שנוספו כרגע, יש לנו 7.4 מיליון שקלים.
בנימין בנטל: השאלה היא מאיפה יבוא ההפרש, ולי אין תשובה.
בנימין בנטל: זה, כאמור, רק כדי לשמר את הקיים.
מאיר שטרית: התקציב הוא 7.4 מיליון שקלים לשנת 2009.
בנימין בנטל: כן.
בנימין בנטל: זה התקציב שעומד לרשותנו.
מאיר שטרית: כולל המיליון שקלים.
בנימין בנטל: כולל המיליון שקלים.
בנימין בנטל: המסקנה היא עגומה מאוד.
בנימין בנטל: המצב הזה כמובן הוא איננו בר-קיימא.
בנימין בנטל: אנחנו כוועדת אנשי ציבור שאמורה להמליץ למשרד המדע על המשך הפעילות, נמצא את עצמנו עומדים בפני דילמה מאוד קשה ונצטרך לומר או שאנחנו סוגרים את המרכזים או בכלל מחסלים את המפעל הזה.
מאיר שטרית: אני לא מבין כאן משהו במספרים.
מאיר שטרית: המנכ"ל, אתה אמרת קודם שתמיכה שוטפת במרכזי המחקר והפיתוח היא 10.7 מיליון שקלים מתוכם 8 מיליון שקלים תמיכה במגה-מו"פ, במיגל.
מאיר שטרית: זה אומר שמה שנשאר כאן זה סכום של 2.7 מיליון שקלים.
שר-שלום ג'רבי: סך הכל 2.7 מיליון שקלים.
קריאה: זה היה 1.7 מיליון שקלים.
שר-שלום ג'רבי: זאת בושה.
מאיר שטרית: שאלתי קודם מה ההגיון להרחיב את מספר המרכזים כאשר התקציב שקיים לא מספיק לקיים את המרכזים הקיימים.
מאיר שטרית: מה ההגיון להרחיב עוד?
מאיר שטרית: יכול להיות שאין הגיון להרחיב ולומר שכל עוד אין תקציב, נסגור.
מאיר שטרית: יכול להיות שעדיף לעשות ארבעה מרכזים שיתפקדו יותר טוב מאשר עשרה מרכזים שאף אחד מהם לא יכול לתפקד.
שר-שלום ג'רבי: אדוני היושב-ראש, קודם כל נדע שבהתחלה, כאשר ביקשנו את המיליון שקלים, אנחנו ביקשנו אותם כדי להקים מחקר ופיתוח חדש.
שר-שלום ג'רבי: זה היה בהתחלה, לפני שנכנסנו ולמדנו לעומק את העניין.
שר-שלום ג'רבי: ביקשנו מיליון שקלים לטובת הקמת מרכז מחקר ופיתוח חדש.
שר-שלום ג'רבי: לאחר שראינו את הנתונים והבנו, הבנו – כמו שאתה אומר – שלא צריך ולא שייך עכשיו ולכן את המיליון שקלים האלה חילקנו למרכזי המחקר והפיתוח.
שר-שלום ג'רבי: אגב, למשל מרכז מחקר ופיתוח ים המלח לא קיבל תוספת בתוך המיליון שקלים האלה כי הוא עדיין בהקמה.
שר-שלום ג'רבי: זאת אומרת, רק מרכזי המחקר והפיתוח האחרים, מה שנקרא מן המניין, קיבלו.
שר-שלום ג'רבי: בהחלט אנחנו עכשיו במגמה לא לפתוח מרכזים חדשים.
מאיר שטרית: תודה רבה פרופסור בנטל.
מאיר שטרית: אני מציע שנשמע עכשיו את מנהלי המרכזים השונים ואני מבקש שכל אחד יציג את עצמו, יספר קצת על המרכז שלו, יאמר מה קורה אצלו ומה מצבו, האם היו למרכז שלו הישגים ואם היה איזשהו דבר משמעותי, לציין אותו.
מרים ביליג: אני מנהלת מרכז המחקר והפיתוח של שומרון ובקעת הירדן.
מרים ביליג: יש לי כאן מצגת שבמהירות אציג אותה.
מרים ביליג: אנחנו תחת החסות של המרכז האוניברסיטאי אריאל וגם בזה יש בעיה.
מרים ביליג: יש החלטה שהיא לפי הקריטריונים האומרת שככל שהמחקר והפיתוח רחוק יותר מהמרכז האקדמי שנותן את החסות, הוא מקבל תקציב יותר גדול.
מרים ביליג: אנחנו יושבים בתוך המרכז האוניברסיטאי וזאת מסיבות היסטוריות וביטחוניות ולדעתי יש כאן חוסר הגיון בגלל שבעצם גם המרכז הזה הוא מרכז של פריפריה והיה צריך לחזק את המרכז הזה יחד עם המחקר והפיתוח ולא לתת למרכז אקדמי אחר שייתן לו את החסות.
מרים ביליג: לדעתי כאן יש עיוות והייתי מאוד שמחה אם היה אפשר לתקן אותו לטובתנו.
מאיר שטרית: כמה זמן קיים המרכז הזה?
מרים ביליג: לפי דעתי המרכז קיים משנת 1988.
מרים ביליג: במשך 18 שנים עמד בראשו דוקטור יעקב אשל זיכרונו לברכה ובשנה האחרונה אני עומדת בראשו.
מרים ביליג: מבחינה תקציבית, בגלל שמדובר בתחרות, יש לנו שנה עם כמעט חוסר פעילות והשנה אני סופגת את מה שנעשה או לא נעשה בשנים קודמות.
מרים ביליג: אנחנו מקבלים תמיכה ממשרד המדע בסכום של כ-200 אלף שקלים.
מאיר שטרית: מאיפה יש לכם את יתר התקציב?
מרים ביליג: יתר התקציב הוא מהמועצות האזוריות ולאו דווקא מהרשות בה כרגע אנחנו יושבים, מועצת אריאל, שטוענת שאין לה תקציב.
מרים ביליג: אנחנו מנסים לפחות שיזמינו מחקרים מאתנו ואני מתחילה ליצור איזשהו שיתוף פעולה למרות שעדיין אני לא יכולה לומר משהו לגביו.
מאיר שטרית: בכל 18 השנים לא היה אף יישום טכנולוגי שהצליח?
מרים ביליג: לא, בוודאי שיש.
מאיר שטרית: כאן לא כתוב לי שום דבר.
מאיר שטרית: כתוב אפס.
מרים ביליג: אחת ההצלחות שאנחנו יכולים להצביע עליה היא מיצוי של נסירה קוצנית ממנה אנחנו עושים – בניסוי – תרופה נגד מחלת הסוכרת.
מרים ביליג: כרגע זה בשלב שעל עכברים הוכח שזה עובד בצורה מאוד מאוד טובה ואנחנו רוצים להמשיך ולפתח את זה לתרופה לבני אדם.
שר-שלום ג'רבי: התרופה הזאת מאוד לא טעימה.
שר-שלום ג'רבי: כשאמרתי שהיא לא טעימה, אמרו לי להוסיף סוכר.
מרים ביליג: גם מצמח הלבונה יש ניסויים בנושאים של תרופות נגד דיכאון.
מאיר שטרית: אבל זה לא הגיע לכלל יישום.
מרים ביליג: המחקרים היו מחקרים יותר אזוריים.
מרים ביליג: אחת הבעיות הקשות של האזור שלנו היא שאנחנו לא יכולים ליהנות מכל מיני קרנות כמו שנהנים מרכזים אחרים.
מרים ביליג: ניסינו להגיש הצעות ל-BMB, ובעצם נזרקנו החוצה.
מרים ביליג: אנחנו לא יכולים לקבל תקציבים מהאיחוד האירופי, אנחנו לא יכולים לקבל כל מיני תקציבים בגלל הסמיכות האקדמית ובגלל המיקום שלנו.
מרים ביליג: אני הייתי מבקשת בעניין הזה לעשות כפי שנעשה במשרד המסחר והתעשייה בזמנו כאשר נתנו למפעלים של איו"ש שלא יכלו ליהנות מההקלות בנושא של מסים, כאשר הממשלה או המשרד המתאים השיג איזשהו תקציב מיוחד לצורך העניין הזה.
מרים ביליג: מעבר לזה חסר לנו כוח אדם.
מרים ביליג: אנחנו רוצים לעשות כאן פעילויות במחקר ופיתוח, פסטיבל מדע למשל.
מרים ביליג: אני בעצמי עובדת כמעט בהתנדבות.
מרים ביליג: שמרתי על המשרה האקדמית שלי כדי שאני אחסוך את תקן המנהל ואני עובדת עם הדלק שלי ועם הרכב שלי בשטח מסוכן והרכב לא ממוגן.
מרים ביליג: אני חושבת שבעניין הזה, זה בלתי סביר.
מרים ביליג: לפחות תקצו עוד אנשים שיוכלו להרים את הדברים שהם אפשריים כי אנחנו רוצים לעשות הרבה מאוד שיתופי פעולה עם הפלשתינאים ואני מקבלת את זה מראשי מועצות אתם אני מסתובבת.
מרים ביליג: הייתי בהר אדר למשל, וחשבנו ביחד על ניצול של המים שמשתמשים בישוב להשקיה של החקלאות הפלשתינאית באזור.
מרים ביליג: ראש המועצה אמר שככל שיהיה יותר שיתוף פעולה, יהיה יותר שקט.
מרים ביליג: אנחנו רוצים להרים פרוייקט מהסוג הזה, אבל אין לי תקציבים לזה ואין לי כוח אדם.
מרים ביליג: יושב לידי דוקטור קובי אנקר שהוא חוקר צעיר.
מרים ביליג: הוא רכז הטבע וזאת דוגמה נפלאה שמראה איך מחקר ופיתוח קולט חוקר שסיים פוסט דוקטורט באוניברסיטת תל-אביב.
מרים ביליג: תציג את עצמך.
יעקב אנקר: מאוד בקצרה כי אני לא מנהל המרכז כך שכנראה אין לי מנדט.
יעקב אנקר: למעשה אני תושב האזור.
יעקב אנקר: זה לא שהחזירו אותי לאזור פריפריאלי אלא אני גדלתי במושב שנמצא בפריפריה ובמסגרת לימודיי נפתחה האופציה הזאת.
יעקב אנקר: עמדה בפניי האופציה לבחור או לעשות פוסט שני בחוץ לארץ במקום כלשהו או להיכנס למרכז המחקר והפיתוח.
יעקב אנקר: גם בגלל שאני מאוד נהנה מהחיים במקום בו אני חי וגם בגלל שאני רואה בזה חשיבות אולי ציונית, החלטתי ללכת לשם.
מאיר שטרית: מה תחום הלימודים שלך?
יעקב אנקר: יש לי דוקטורט מאוניברסיטת תל-אביב בגיאו-פיזיקה ועשיתי פוסט דוקטורט מרחוק.
אריאל כהן: הוא למד באוניברסיטה העברית לתואר בוגר.
יעקב אנקר: כן.
יעקב אנקר: אריאל כהן היה מורה שלי.
יעקב אנקר: למדתי לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית, במכון ללימודי כדור הארץ.
יעקב אנקר: אני מרכז את המחקר הסביבתי ואני רוצה לציין שאנחנו מגישים להמון קרנות תחרותיות.
יעקב אנקר: אני חצי שנה במחקר והפיתוח ובגלל התקציב המשוגע שהיה, שכל הקולות הקוראים ל-2009 יצאו בחודש-חודשיים האחרונים, אני הגשתי שלוש קרנות של משרד החקלאות, קרן של תשתיות והרי לינקולן סורציום, שזה משהו משותף בינלאומי שאנחנו כן יכולים להגיש אליו.
יעקב אנקר: כמו שציין מנכ"ל משרד המדע, יש איזה סוג של העדפה מקלקלת לגבינו כי ל-ISF אני לא מגיש כי אני יודע שאין לי סיכוי לקבל כי יעדיפו מישהו שנמצא באוניברסיטה.
יעקב אנקר: משרד החקלאות, מטבע הדברים, מעדיף להשאיר את התקציב במוסדות מחקר של משרד החקלאות.
יעקב אנקר: אם ראיתם, יש לנו כבר קרן תחרותית, מחקרי קרקע ומים של משרד התשתיות.
יעקב אנקר: זה בעצם מחקר שממשיך כאשר התחלתי בו בשנה שעברה בתל-אביב והוא עבר אתי לאריאל.
יעקב אנקר: חשוב לציין שכאשר עשיתי מיפוי של יעדי המחקר באזור המחקר שאני אמון עליו, גיליתי דבר שכבר ידעתי אותו לפני כן.
יעקב אנקר: גיליתי שאנחנו יושבים על מאגר מי התהום הכי חשוב של מדינת ישראל.
יעקב אנקר: המאגר הזה מזוהם כל שנה כמעט ב-80 מיליון מטרים מעוקבים של ביוב ורמות טיהור שונות לא טובות.
יעקב אנקר: כל הפעילות המחקרית, כל הצעות המחקר שהגשתי, למעט אחת, עוסקות בשיפור המצב ובלימוד המצב.
יעקב אנקר: לימוד המצב התחיל כבר על ידי קודמיי, כאשר דוקטור מוטי כהן אפיין איזה סוג של משוואת חידור.
יעקב אנקר: מה שאנחנו עושים עכשיו בגלל מחסור בתקציב הוא שאנחנו משמרים את הקיים וממשיכים לדגום את מה שנדגם בעבר כדי לקחת את זה עוד שלב קדימה במידה שנקבל תקציב.
מאיר שטרית: הבעיה שם היא לא מחקר.
מאיר שטרית: יש יכולת לעשות טיהור שניוני ושלישוני למים אלא שאין מי שמקים את זה מהצד הפלשתינאי והם מזרימים את זה גולמי.
יעקב אנקר: הבעיה הגדולה שלנו היא שיש לנו ישובים קטנים שלא משתלם לטהר את המים שלהם וגם את הישובים הגדולים שמתעלים, למעשה אי אפשר להשיב את המים שלהם כי המים שלהם מתועלים בדרום השרון, בשפדן, אבל הם לא מושבים לאזור.
יעקב אנקר: הם בעצם נגרעים ממאזן המים של ההר.
יעקב אנקר: אנחנו מפתחים עכשיו טכנולוגיות שיטפלו בישובים שתפוקת השפכים שלהם היא עד 150 מטרים מעוקבים ביום ועושים זאת בשתי שיטות שונות.
יעקב אנקר: המרכז האוניברסיטאי עומד להשקיע בזה משהו כמו 600 אלף שקלים בשלב ראשון.
יעקב אנקר: זאת בעיה שאין לה תשובה.
מאיר שטרית: יש עוד מתקנים שיוצאים מהם מים נקיים.
יעקב אנקר: בסדר, אבל העלות שלהם היא מאוד מאוד גבוהה.
יעל מאור: אני מנהלת את המרכז למדע ים המלח והערבה.
מאיר שטרית: כמה זמן הוא קיים?
יעל מאור: לפני שנתיים, במאי 2007 – כמו שהוזכר כאן, זה מרכז בהקמה – חיברו כאן שני מרכזי מחקר ופיתוח אזוריים.
יעל מאור: היה מרכז מחקר ופיתוח חצבה בערבה התיכונה ומרכז מחקר ופיתוח ים המלח ובשלוחה הדרומית של מועצה אזורית אילות שביקשו בעבר להקים מחקר ופיתוח אזורי, חיברו אותם אלינו.
יעל מאור: כך שהיום אתם יכולים לראות בשקף השני זה מרכז מחקר ופיתוח שבעצם יושב מאילות עד צפון ים המלח.
יעל מאור: אנחנו קוראים לו מחקר ופיתוח כביש 90 כי נראה לי שהוא המרכז הכי ארוך.
יעל מאור: למעשה אנחנו מחקר ופיתוח ים המלח שהוקם ב-1993 והוכר על ידי משרד המדע, מחקר ופיתוח חצבה שהיה בן חמש שנים, ולמעשה אנחנו, מזמן האיחוד, מוכרים כמחקר ופיתוח בהקמה.
יעל מאור: הרבה מהפעילות שלנו, אנחנו כבר הבאנו אותה מהפעילות בעבר.
יעל מאור: נדרשנו להתחבר למרכזי המחקר והפיתוח האחרים כי כמחקר ופיתוח ים המלח לא עמדנו בתנאי הסף.
יעל מאור: תנאי הסף היו שלושה חוקרים ואנחנו לא הצלחנו לעמוד בתנאים האלה בגלל מגבלות תקציביות.
יעל מאור: לקראת המבחן שנעשה בסוף השנה קלטנו שני חוקרים, כל אחד בחצי משרה, אבל זה לא היה בתנאי הסף ולכן התפרקנו.
יעל מאור: כבר דיברו כאן על חשיבות המחקר והפיתוח האזורי והיא קיימת אצלנו כאשר מאז 1993 התמקדנו במחקרים בתחום המרפא, בכל הנושא של מחלות עור וים המלח.
יעל מאור: מהבחינה הזאת נתנו תמיכה מאוד משמעותית לאזור, למועצה, לגורמי השיווק באזור, כך שבאמת האמירה שסוגרים אותנו הייתה עבורנו בעבר מכה מאוד קשה ולכן אנחנו גם מודים למשרד המדע שהעלה את הרעיון לשלב את השלוחות השונות ולהקים מרכז מחקר ופיתוח משותף.
יעל מאור: בהקמה של המחקר המשותף אנחנו התחייבנו לתשעה חוקרים בסוף השנתיים.
יעל מאור: אני רוצה לומר שעם ההתלהבות שלנו ועם הרעיון שזה חשוב לנו, גם לנו וגם לראשי המועצות, אמרנו שאנחנו נעמוד בזה אבל היום אנחנו מסיימים שנתיים ואנחנו לא עומדים בקריטריון של תשעה חוקרים במשרה מלאה ואחת הסיבות לכך – זה כבר נאמר כאן – היא בעיות תקציביות.
יעל מאור: גם התקציבים שהגיעו ממשרד המדע הגיעו באיחור, כך שאתה לא יכול להעסיק חוקר ולומר לו שתשלם לו משכורת בעוד חצי שנה.
יעל מאור: אני לא רוצה לחזור על הבעיות שהועלו כאן, אבל גם אנחנו עמדנו מולן.
יעל מאור: אנחנו נמצאים בנחיתות מול מוסד אקדמי, גם מבחינת התנאים שאנחנו נותנים, גם מבחינת קרנות השתלמות וגם בוודאי – וזה הכי חשוב – מבחינת התקן כאשר אנחנו לא יכולים להתחייב לאורך זמן.
מאיר שטרית: מה התקציב השנתי שלכם?
יעל מאור: התקציב השנתי שלנו הוא 3 מיליון שקלים.
מאיר שטרית: איזה חלק מגיע ממשרד המדע?
יעל מאור: ממשרד המדע מגיעים 800 אלף שקלים, כאשר זה בשיתוף עם המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
מאיר שטרית: את יתרת הכסף אתם מקבלים מהרשויות?
יעל מאור: מהמועצות האזוריות.
יעל מאור: אנחנו שותפים לארבע מועצות אזוריות והמועצות האזוריות שיכולות, תומכות מעבר למה שהן צריכות ובאמת נותנות הרבה.
יעל מאור: הן מאוד מעורבות, יושבות בוועד המנהל והתמיכה היא באמת מאוד גדולה.
יעל מאור: הנושא של קליטת חוקרים, התקן שהוזכר כאן והגדלת התקציב, הוא מאוד חשוב.
יעל מאור: אני רוצה להוסיף ולומר שאנחנו מדברים כאן בפריפריה וזה לא רק לקלוט אדם לעבודה כמו שקורה במרכז הארץ אלא זה אומר שמשפחתו עוברת לאזור ולעבור לפריפריה זה לא פשוט.
יעל מאור: הוא צריך למצוא מקום עבודה לבן הזוג ולומר לו שיבוא כי נעסיק אותו ובשנה הבאה הוא יהיה אחראי לחפש מקורות המימון שלו מקרנות מחקר, זה כמעט חסר סיכוי לעשות.
יעל מאור: היום אני לא רואה איך אנחנו מצליחים לעמוד בתקן.
יעל מאור: יחד עם זאת, הפוטנציאל של מחקרים ושל עבודה הוא מאוד גדול ורחב ובאמת המגבלה היא מגבלה תקציבית.
מאיר שטרית: מצאו מה הבעיה של בולענים?
מאיר שטרית: מה גורם להיווצרות הבולענים?
יעל מאור: גם את זה אנחנו חוקרים וגם כאן אני לא אכנס לעניין.
חנן גינת: אני מהערבה הדרומית, חבל אילות.
חנן גינת: אני רוצה להוסיף כמה דגשים מעבר למה שאמרה יעל.
חנן גינת: אני המנהל המדעי של מרכז מדעי ים המלח והערבה.
חנן גינת: בנושא של קשרים עם ירדן.
חנן גינת: יש לנו גבול משותף באורך של 200 קילומטרים ואנחנו עובדים על זה קשה.
חנן גינת: בשבוע האחרון הייתי פעמיים בעקבה לשיתוף פעולה חינוכי.
מאיר שטרית: במה זה שייך למחקר?
חנן גינת: חינוך.
חנן גינת: איך לשפר את החינוך המדעי.
חנן גינת: זאת אומרת, בעיקר החינוך המדעי בפריפריה.
חנן גינת: איך להביא את המדע לבתי הספר בפריפריה.
חנן גינת: יש לנו למשל פרוייקט ניטור אקלימו ואקולוגי בבתי הספר כאשר הפרוייקט הזה משותף למרכז מדע רמון ובתמיכה של משרד המדע ובתמיכה של קרן איקה כאשר הרעיון בעצם לומר איך משלבים את הנושא של השינוי האקלימי, אם הוא קיים או לא קיים, מה ההשלכות האקולוגיות וכולי.
חנן גינת: בביקורכם הבא באילת תסתכלו בערבה הדרומית, ירידה של 60 אחוזים בכמות הגשם במשך 15 השנים האחרונות.
חנן גינת: אגב, זאת לא תמונת המצב בישראל בכלל.
חנן גינת: אני גיאולוג.
מאיר שטרית: מה עם ירדן?
מאיר שטרית: דיברת על ירדן.
מאיר שטרית: הם שותפים?
מאיר שטרית: הם עושים משהו בבתי הספר שלהם?
חנן גינת: כן.
חנן גינת: שיתוף הפעולה עם ירדן כולל את זה שהם עושים משהו בבתי הספר ועושים משהו בחינוך הלא פורמלי בירדן.
חנן גינת: אנחנו מתחילים עכשיו מחקר במימון של יד הנדיב, מחקר בפעילות משותפת עם תלמידים מירדן.
חנן גינת: אני חושב שזה חלק מהעניין.
חנן גינת: אני אישית הייתי מנהל בית הספר האזורי בערבה ואני נדנדתי משנת 1999 שנצטרף למרכזי המחקר והפיתוח האזוריים.
חנן גינת: אני לא מתבייש לומר ציונות בכנסת.
חנן גינת: לי הציעו להיות באוניברסיטה בירושלים, במחלקה לגיאולוגיה, אבל ויתרתי על זה מתוך רצון לחיות בפריפריה.
חנן גינת: אני חושב שמרכזי המדע הם התשובה למי שרוצה לחיות בפריפריה, שזה מאוד חשוב לנו במושגים הציוניים, ולהמשיך בפעילות המדעית.
יעל מאור: מעבר לקליטת חוקרים, אנחנו מדברים כאן על קליטה של סטודנטים לתארים מתקדמים, דוקטורנטים.
יעל מאור: בהמשך למה שאמר חנן, זה מאפשר לנו לקלוט גם בנים שנולדו באזור ורוצים לחזור לאזור ולא לעסוק בחקלאות אלא במדע.
יעל מאור: המלגות, גם כאן אנחנו כמובן מוגבלים בתקציב, אבל סיוע במלגות לדוקטורנטים שיגורו באזור ויעסקו בחקר האזור, מאוד יעזור.
מאיר שטרית: לאיזה מוסד אקדמאי אתם קשורים?
יעל מאור: אנחנו תחת אוניברסיטת בן-גוריון.
אמיר קיטרון: אני מנהל מרכז למחקר ופיתוח אזורי יהודה שעוסק במרחב בין ירושלים לבאר-שבע ומאגד בתוכו ארבע מועצות מגוש עציון ועד דרום הר חברון.
אמיר קיטרון: משנת 1998 אני מנהל וממקימי מרכז המחקר הזה.
אמיר קיטרון: אני רוצה להוסיף ולומר מה חשיבות מרכזי המחקר והפיתוח האזוריים ולמה בכלל צריך אותם.
מאיר שטרית: את זה כבר שמענו.
מאיר שטרית: אני רוצה לדעת מה עושים במרכז שלך.
אמיר קיטרון: אני מיד אספר.
מאיר שטרית: על הפילוסופיה, כבר דיברנו.
מאיר שטרית: עזוב את זה.
מאיר שטרית: תאמר לי מה השיג המרכז שלכם בעשר השנים האחרונות.
אמיר קיטרון: זה מתחבר לדברים שרציתי לומר, למה בכלל צריך לעסוק במחקר פריפריאלי.
אמיר קיטרון: זה משום שבמסגרת אוניברסיטאית, מה שמניע חוקר במידה רבה זאת ההצטיינות האקדמית שלו, פריצת תחומים מדעיים אוניברסליים, בעוד שבתחום המקומי, האוריינטציה היא איך לפתח את אותו אזור ואיך להשקיע באותו אזור.
אמיר קיטרון: לכן מכאן אולי החשיבות של עיסוק מקומי.
אמיר קיטרון: האזור שאנחנו נמצאים בו הוא על סף מדבר יהודה.
אמיר קיטרון: מדבר יהודה, יש בו מאפיינים מאוד ייחודיים.
אמיר קיטרון: יש בו מפל אקלימי חד בין הרי חברון למשל שהם גבוהים, קרירים וגשומים בחורף ולא בין הגבוהים בארץ, אקלים ים תיכוני מובהק, לבין אזור עין גדי שהוא חם וערבתי.
אמיר קיטרון: המרחק הוא רק שלושים קילומטרים.
אמיר קיטרון: אנחנו אפיינו שהנתון הזה הוא יוצר הרבה הזדמנויות ייחודיות לאזור הזה כאשר האחד הוא בנושא הצומח.
אמיר קיטרון: יש מפגש נדיר של צומח שמגיע מכיוון ים תיכוני גבוה, קריר וגשום, לבין אזור ערבתי וגם מצד דרום של ערבות לס של באר-שבע, שזה יוצר עושר אדיר בחלק מהאזורים שלא מופה ולא היה מוכר, כאשר למשל בגבעה מסוימת באזור הישוב מעון אפיינו על גבעה אחת 15 זנים שונים של מרווה למשל וזה יצר ראשית תרבות וגידול, ניסיון לגדל צמחים כאלה, צמחים שיש להם גם היבטים של מרפא, ושנית, הקמת חברה מקומית שאנחנו החוקרים הקמנו אותה והיא נקראת "עשבי קדם" ומועסקים בה שלושים עובדים תושבי האזור וגם תושבי דימונה וערד.
אמיר קיטרון: החברה הזאת כיום תומכת בכ-100 אלף שקלים בשנה בפעילות מרכז המחקר ועוד רוכשת ציוד בסדר גודל דומה לטובת מרכז המחקר.
אמיר קיטרון: על הקנה הקמת חברה של הדברה ביולוגית וזאת הודות להורמונים צמחיים שיש באזורים כאלה שמתמודדים עם המצוקה האקלימית וזאת ההתמחות שלנו.
אמיר קיטרון: אנחנו מתמחים בעיקר בחקר קבוצות הורמונים שהתגלו לפני כשלושים שנים בארצות-הברית כאשר אף קבוצה בארץ היום לא חוקרת אותם.
מאיר שטרית: הורמונים צמחיים?
אמיר קיטרון: הורמונים צמחיים שמווסתים תגובת צמחים.
אמיר קיטרון: הם נקראים בסינוס סטרואידים וכיום מוכרים בעולם שישים כאלו, אבל הם התגלו רק לפני שלושים שנים בארצות-הברית ויש להם קרובי משפחה שנקראים אקדיזונים שדומים להם במבנה והם משפיעים על ממלכת החי, החרקים, אבל הם נמצאים גם בצמחים.
אמיר קיטרון: יש לזה השלכות למשל למרפא כי ההורמונים האלה מסתבר שהם לעתים יכולים להחליף קורטיזון בלי תופעות הלוואי שלו, שזה חלק ממה שמיוצר בחברה הזאת.
מאיר שטרית: זה פותח כבר?
אמיר קיטרון: כן.
אמיר קיטרון: אנחנו משווקים.
אמיר קיטרון: החברה הזאת משווקת ומוכרת כיום ב-1,5 מיליון דולר לשנה וכאמור, מעסיקה שלושים עובדים וזה מתפתח מאוד יפה.
מאיר שטרית: למה אני צריך לבוא לישיבת הוועדה כדי לשמוע עליכם?
מאיר שטרית: תפרסמו, דברו, ספרו.
אמיר קיטרון: במקרה אתה רכשת פעם מוצרים שלנו.
מאיר שטרית: איך אתה יודע שרכשתי?
אמיר קיטרון: כי הייתה ישיבת ממשלה והשר מודי זנדברג סיפר על משהו לשיער שאנחנו פיתחנו.
אמיר קיטרון: אני רואה שאתה לא מתפלא.
מאיר שטרית: האמת היא שאני לא זוכר.
מאיר שטרית: אם הייתם מוציאים משהו לשוק הזה, הייתם מיליארדרים ולא מיליונרים.
אמיר קיטרון: גם בתחום הקוסמטיקה, להורמונים האלה יש השלכות על נושא של אנטי-אג'ינג לעור.
אמיר קיטרון: יש קו שלם של קוסמטיקה שגם נמכר היום בצרפת והוא על טוהרת האורגני ובלי כימיקלים וכן הלאה.
אמיר קיטרון: זאת דוגמה.
אמיר קיטרון: יש מדינות כמו תאילנד שיש רשות לאומית לקידום מחקרים על צמחי מרפא, על כל נושא של צמחי מרפא כאשר בסך הכל מחצית התרופות הכימיות התגלו בתוך צמחים.
אמיר קיטרון: בישראל, למרות שהיא קטנה, בגלל המגוון הגיאוגרפי והמעברים החדים, יש בה 3,000 צמחים מקומיים והרבה מאוד ידע על תכונות מרפא שלא נחקר.
אמיר קיטרון: הצמחים האלה לא נמצאים בפרמקופאות שהן בסיס לתרופות או בסיס למוצרי טיפוח בעולם וגוף ציבורי כלשהו צריך להשקיע בזה כי צמח הוא לא יהיה נחלה בלעדית של אף חברה.
אמיר קיטרון: מרכז המחקר שלנו משקיע בפיתוח צמחים מקומיים כמו אחילאה ריחנית שהוא צמח מובהק של מדבר יהודה, קטלה חריפה, אזובית המדבר שהוא אנדמי לאזור שלנו וכל מיני חברות אחרות עכשיו יוכלו להשתמש בנתונים הפרמקולוגיים על הצמחים האלה כדי להכניס אותם למוצרים שלהן.
אמיר קיטרון: דבר שני הוא שלמדנו לגדל אותם ואנחנו מעודדים חקלאים בצפון הבקעה ובכל מיני אזורים בארץ לגדל אותם, בין היתר עבור המפעל הזה.
אמיר קיטרון: לאזור הזה יש השלכות אקולוגיות כי המעבר החד הזה הוא מהווה מעין מעבדה מקומית להתחממות הגלובלית.
אמיר קיטרון: על ידי מעקב אחר מה קורה לאותו צמח, ככל שמתקדמים - כל קילומטר הוא כבר שונה מאוד אקלימית באזור הזה, מזרחה או מערבה - מתאפשר לבנות מודלים בנושא של מדבור.
אמיר קיטרון: יש לנו קבוצה של אקולוגים שעובדים על הנושא הזה.
אמיר קיטרון: כפי שקודם ציין גם המדען הראשי, פרופסור מנדלוביץ, וציין זאת גם פרופסור מורן, יש באמת בעיה של התמודדות עם גיוס כספים למחקרים כאלה כיוון שמעבר לכל החסרונות שהוזכרו כאן, שהחוזה הוא שנתי וכן הלאה, גם מה שנקרא בלשון האקדמית כסף רך, לאנשים האלה אין משרות קבועות.
אמיר קיטרון: כאשר אנחנו מתמודדים על כל קרן מחקרית אחרת, אנחנו תמיד נהיה בנחיתות מול אוניברסיטה שמעבר ליוקרה שלה שהיא אוניברסיטה, חלק גדול מן החוקרים שם לא צריכים לגייס את הכסף להעסקה שלהם כי זה כבר נתון מראש ואילו אצלנו אנחנו בנחיתות ואנחנו עדיין צריכים לממן את החוקר מתוך קרן המחקר.
אמיר קיטרון: לכן אני מחזק את ידי קודמיי שאמרו כאן שחשוב גם ליצור תקנים וגם להרחיב את הבסיס הכלכלי.
אמיר קיטרון: לפני חמש שנים יצא לי לבקר במזרח גרמניה כאשר הממשלה שם אפיינה שהושקעו כספים, הון עתק, לשיקום מבנים, לשיקום שכונות, כמו שגם בארץ עשו שיקום שכונות וכן הלאה, במזרח גרמניה, אבל עדיין החלקים הטובים באוכלוסייה המשיכו לנדוד כל הזמן למערב גרמניה.
אמיר קיטרון: הם שמו לב שאם משקיעים כסף קטן מאוד במחקר מדעי ויוצרים קבוצות מצוינות במקומות מסוימים שיש להם על רקע יתרון יחסי מקומי כלשהו, זה מצליח להשאיר אוכלוסיות מובילות, אוכלוסיות שגם כלכלית דוחפות את האזור, גם חינוכית מעלות אותו.
אמיר קיטרון: אני חושב שברוח הזו, ברוח מה שנאמר כאן, שלמרות שהמדינה קטנה, יש בה מגוון כל כך אדיר, גם גיאוגרפי, גם אנושי, גם של משאבים אחרים דמוגרפיים וכן הלאה, אולי בהשקעה של עוד כמה מיליונים אפשר יהיה למנף פה כל מיני אזורי פריפריה ואוכלוסיות פריפריה בארץ ולתת להן מנוף כלכלי שלא ניתן היה לתת אותו באמצעים אחרים.
מאיר שטרית: אתה אומר שאתם הצלחתם לפתח סטרואידים.
אמיר קיטרון: לא, לא פיתחנו אותם.
אמיר קיטרון: הקדוש ברוך הוא ברא אותם, אבל אנחנו מצאנו אותם ואנחנו חוקרים אותם.
מאיר שטרית: אתם יכולים להפיק אותם.
אמיר קיטרון: נכון.
מאיר שטרית: היום הבעיות הקשות בסטרואידים שיש להם שימושים רבים ברפואה, אלה באמת תופעות הלוואי החמורות שלהן.
מאיר שטרית: זה היה דבר אדיר.
אמיר קיטרון: השנה רשמנו על זה פטנט, על אחד היישומים ואנחנו נציע אותו לחברת התרופות, אבל יש תהליך שמי שעוסק בזה יודע שהוא תהליך ארוך.
מאיר שטרית: של FDA.
אמיר קיטרון: הוכחת רעילות, שזה לא מסרטן וכן הלאה.
אמיר קיטרון: אנחנו בשלבים האלה.
מאיר שטרית: זה מה שבעצם עושות חברות התרופות כאשר הן משקיעות את כל הכסף הדרוש לכל המבחנים הקליניים והאחרים.
אמיר קיטרון: כבר נאמר כאן קודם על ידי דוקטור מרים ביליג מאריאל, והם עושים שם מחקר על חומרים לסוכרת, שלוקח זמן עד שמבודדים את החומר הפעיל והרעילות.