GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמיר קיטרון: אנחנו בשלבים כאלה על כל מיני רכיבים כי יש השלכות למשל על חומרים נגד סרטן הערמונית, סוכרת וכל מיני דברים בקבוצות כאלה של חומרים.
אמיר קיטרון: אלה השקעות גדולות שצריך לגייס חברות מבחוץ להשקיע ולראות את העניין.
אמיר קיטרון: רק אחרי תנאי סף מסוימים חברות גדולות ירצו להיכנס לזה.
בכר עוואודי: אני מנכ"ל אגודת הגליל שמפעילה את המחקר והפיתוח בגליל במכון למחקר יישומי.
בכר עוואודי: המחקר התחיל ב-1995 ורק לפני שבועיים חנכנו את המבנה החדש.
מאיר שטרית: המבנה הוא בשפרעם?
בכר עוואודי: כן.
בכר עוואודי: דרומה.
בכר עוואודי: יש לנו שבע מעבדות ואנחנו מעסיקים טכנולוגים והנדסאים שעוסקים בתחומי הסביבה והאנרגיה, בפיתוח מערכות לטיפול בשפכים כפריים לשימוש חוזר בחקלאות המקומית וגם שפכים חקלאיים ותעשייתיים.
בכר עוואודי: אנחנו עוסקים בייעול תהליכי הפקת ביו-גז במערכות ויש לנו על זה גם חברה בחממה.
בכר עוואודי: שימוש בפסולת החקלאית ליצירת אטנול וגם מיקרו פרו-גז סביבתי.
בכר עוואודי: יש לנו עוד זרוע אחת שהוא מרכז לצורכי מרפא ייחודי שיש בו 300 צמחי מרפא ייחודיים בארץ מהם צמחו מחקרים בתחום של צמחי מרפא.
בכר עוואודי: זה כולל את השימוש בידע עממי וגם ידע קדום, כולל מחקר היסטורי על שימושים בצמחי מרפא כתרופות.
מאיר שטרית: תן לי דוגמה של משהו שעובד.
בכר עוואודי: יש את ה-זלוע למשל שהוא תפס תאוצה.
בכר עוואודי: זה ויאגרה טבעית וזה תפס תאוצה במדינות ערב ובקטאר יש חברה שקמה בנושא.
בכר עוואודי: יש גם כמה תרופות לסוכרת.
מאיר שטרית: אני לא יודע מי מכם ביקר במרוקו, אני ביקרתי במרוקו פעמים רבות כי נולדתי שם, אבל אחת התופעות במרוקו היא שאתה מסתובב בשווקים בכל הערים הגדולות ואתה רואה בתי מרקחת טבעיים.
מאיר שטרית: אתה רואה חנות עם מאות, ואני לא מגזים, צנצנות עם כל מיני עשבים וכל מיני דברים בפנים, ואתה שואל את המוכר למה זה או איזה תרופות יש לו, ולכל דבר שיש לך, לו יש תרופה.
מאיר שטרית: פעם הייתי שם עם משלחת גדולה וביקרנו בחנות הזאת ושאלתי אותו אם יש לו עשב שפועל כמו ויאגרה.
מאיר שטרית: הוא אמר שיש לו.
מאיר שטרית: אמרתי לחברים שהיו אתי שהוא אומר שיש לו עשב כזה, ומי שרוצה, יכול לקנות.
מאיר שטרית: הלכתי מהחנות.
מאיר שטרית: כאשר חזרתי, כולם קנו.
מאיר שטרית: יש שם באמת דבר מדהים.
מאיר שטרית: אתה רואה שפע של צמחים.
מאיר שטרית: כולנו יודעים שאלה שתרופות סבתא, אבל זה באמת עובד.
מאיר שטרית: יש למשל גרגרי שומר ומי שיש לו כאב בטן, זה תמיד עובד.
מאיר שטרית: מדובר בגרגרי שומר וזאתר.
בכר עוואודי: כמון.
מאיר שטרית: כמון יכול לעזור.
מאיר שטרית: מרתיחים את זה עם מים, שותים כוס אחת, וזה מנקה לך את הבטן טוטלית.
מאיר שטרית: ניסיתי את זה באופן אישי לא פעם אחת וזה עובד יוצא מן הכלל.
מאיר שטרית: יש הרבה תרופות כאלה שאני חושב שלא נחקרו במחקר מדעי לכל האורך ולדעתי אם מישהו היה מטפל במחקר הצמחי, מפתח תרופות כאלה, הופך אותן ועוד עושה את כל הקליניקה וכולי, זה יכול היה לעשות שינוי גדול מאוד בתרופות כי אלה תרופות מחומרים טבעיים שהנזק הכימי שלהן הוא אפסי מכיוון שאין תופעות לוואי.
אריה מורן: אגב, זאת טעות לחשוב שהנזק שלהן הוא שולי.
אריה מורן: הוא לא בהכרח שולי.
מאיר שטרית: של צמחים?
אריה מורן: נכון.
אריה מורן: יש הרבה מאוד דוגמאות של צמחי מרפא שהנזק שלהן הוא רב, מצטבר, אבל אנשים לא יודעים את זה.
מאיר שטרית: מה למשל?
מאיר שטרית: אתה לא מדבר על הפטריות בתאילנד.
אריה מורן: לא.
אריה מורן: אני אתן לך דוגמא.
אריה מורן: בארצות-הברית מוכרים איזושהי תרכובת כרום כחומר לטיפול בסוכרת.
מאיר שטרית: זה מתכת.
אריה מורן: יש חומר כזה.
אריה מורן: זה עובד במקרה של סוכרת.
אריה מורן: זה עובד מצוין, אבל זה גם דופק את הכליה.
מאיר שטרית: ודאי, כי יש בו כרום.
אריה מורן: זאת דוגמה קיצונית.
אריה מורן: מוכרים את זה בחנויות הטבע.
אריה מורן: זה תוסף מזון וזאת לא תרופה.
אריה מורן: אתה נותן תמצית, אתה לא יודע מה יש בה בנוסף למה שעובד.
בכר עוואודי: לנו יש את חברת אמטקי שהיא על שם של אחד החוקרים הערבים שפיתחו את מדע צמחי המרפא והיא כבר עשתה אגזיט.
בכר עוואודי: אנחנו מקבלים תמלוגים והחברה פיתחה 25 מוצרים ומוכרת אותם באירופה כולל שיתוף פעולה עם חברה בדנמרק.
בכר עוואודי: רצית לשמוע גם על ההצלחות.
בכר עוואודי: יש לנו אנזימוטק, ובאמת מכרנו ב-10 מיליון דולר כאשר החלק שלנו היה 3 מיליון דולר.
בכר עוואודי: בנינו בניין לתפארת שהשר חנך אותו.
מאיר שטרית: מה בעצם אתם מוכרים?
מאיר שטרית: את הפטנט לייצור?
בכר עוואודי: רישום של פטנט עולה לך לפעמים 50 אלף דולר ואין לך את הכסף הזה לפעמים.
בכר עוואודי: אנחנו מביאים משקיעים והמשקיעים מהכסף שלהם מפתים אותנו ולוקחים את כל הקופה.
בכר עוואודי: אנחנו פיתחנו פטנט אחד והם, תוך כדי, פיתחו חמישה פטנטים.
בכר עוואודי: לו היו לנו יכולות להמשיך, היינו ממשיכים.
בכר עוואודי: אני שואל איפה נכנס כאן משרד התעשייה, אחרי שזה הופך למשהו יישומי.
בכר עוואודי: איפה הכסף של משרד התעשייה שיתמוך בנו?
מאיר שטרית: המדען הראשי.
בכר עוואודי: בדיוק.
בכר עוואודי: יש כאן קו אפור, תפר אפור ואנחנו לא מצליחים להתחבר.
מאיר שטרית: אני רוצה להביא לידיעתך, שתדע, שיש הרי מסלול אלטרנטיבי שאתה לא חייב לפנות ולבקש מענקים של המחקר אלא ללכת לכיוון של פטור ממס.
מאיר שטרית: בזמנו, בשנת 2003-2004, שינינו קצת אבל לצערי לא קיבלו את דעתי עד הסוף, אז נתניהו ואני היינו באוצר, ועמדתי הייתה שצריך בכלל לסגור את מרכז ההשקעות ולא לתת יותר מענקים אלא אפס מענקים לפיתוח תעשייתי כך שיהיה רק מסלול של פטור ממס מלא.
מאיר שטרית: לומר שאתה מקבל מס, אנחנו נותנים לך אוטומטית, בלי אישור של פקיד כלשהו.
מאיר שטרית: יש לך מפעל ואתה מצליח, אתה תשלם רק 10 אחוזים מס הכנסה וכל הדרך כולל משיכת דיבידנד.
מאיר שטרית: זה עבר חלקית כי התנהל מאבק אדיר של התעשיינים נגד האוצר ונתניהו בסופו של דבר נכנע והשאירו גם את המענקים אם כי פתחו את המסלול הזה של 10 אחוזים מס ו-15 אחוזים, תלוי באזורים בארץ, דבר שמהווה הטבה גדולה למי שמרוויח כסף.
מאיר שטרית: אם אני תעשיין ואני יודע שהמפעל שלי ירוויח, לא שווה לי לקבל את המענק אלא עדיף לי לקבל הלוואה מהבנק, להשקיע אותה, לשלם מס נמוך כי אם אני עושה רווח, אני מכסה את כל ההשקעה תוך שנה-שנתיים.
בכר עוואודי: אבל מי שנהנה מזה, זאת החברה ולא המחקר והפיתוח.
בכר עוואודי: אני כמרכז מחקר ופיתוח לא נהנה מזה.
מאיר שטרית: אתה צריך לנהל משא ומתן אתם ולהגיע לחוזה שמבטיח לך.
בכר עוואודי: למה הם צריכים אותי?
בכר עוואודי: הם הולכים למשרד התעשייה, הם לוקחים אתה כסף.
בכר עוואודי: ממני לוקחים את הפטנט ואת העבודה.
מאיר שטרית: נכון, אבל אתה אומר שאתה לא נותן את הפטנט.
מאיר שטרית: מה זאת אומרת לוקחים לך את הפטנט?
מאיר שטרית: אתה רוצה את הפטנט שלי, אתה תשלם לי 25 אחוזים מכל רווח שלך.
יולי תמיר: בפעם הבאה תשלח את חבר הכנסת שטרית לנהל את המשא ומתן.
מאיר שטרית: אני אשמח.
מאיר שטרית: חינם ובהתנדבות.
בכר עוואודי: התחלנו בשנת 1995 עם חוקר אחד שעבד בקרוואן אותו מכירים החברים ממשרד המדע, אבל היום יש לנו בניין מפואר ויש לנו כמה חברות מסביב כמו אנזימוטק שהזכרתי קודם, יש לנו את חברת פלורונקס שכבר קיבלה אישור FDA בארצות-הברית והיא עוסקת בהלבנת שיניים ונרשם עליה פטנט עולמי וייחודי שתוך רבע שעה אפשר להלבין שיניים.
בכר עוואודי: אנחנו שותפים לדבר הזה דרך מחקר מסוים.
בכר עוואודי: יש לנו אצלנו באחת המעבדות, יש מעבדת טרנס-ביו-דיזל, שזאת החברה הראשונה בעולם שעשתה דיזל בתהליך ביולוגי, דרך אנזימים.
בכר עוואודי: זה יפרוץ והחוקר יקבל פרס בחודש דצמבר.
בכר עוואודי: גם זה שעשה את האנזימוטק.
בכר עוואודי: לא יצא לנו מזה משהו, אבל הקרדיט הוא שזה היה אצלנו.
מאיר שטרית: יוצא מן הכלל.
בכר עוואודי: יש לנו הצלחות.
מאיר שטרית: מה מייצרים במפעל?
בכר עוואודי: יש לנו 10 חוקרים, 8 עוזרי מחקר ושלושה אנשים שעושים אצלנו מסטר.
מאיר שטרית: מה עושים במפעל האנזימוטק?
בכר עוואודי: מייצרים שמן זית שעשו אותו ממרח חמאה.
בכר עוואודי: פיתחו גם חומר מסוים שיכול להשפיע על רמת המשכל וזה נבדק.
מאיר שטרית: אולי תביא את זה למזנון הכנסת.
בכר עוואודי: זה פטנט רשום.
בכר עוואודי: זה כולל כל מיני חומרים.
בכר עוואודי: זה נכנס כתוסף במזון ילדים ובגדול זה משפיע על רמת המשכל של הילדים.
בכר עוואודי: במפעל הזה עובדים שבעים אנשים והוא יתפתח.
בכר עוואודי: לגבי הבעיות.
בכר עוואודי: מחקר ופיתוח כזה, אני משלם משכורות שלוש פעמיים בשנה.
מאיר שטרית: מה התקציב השנתי?
בכר עוואודי: כ-4.5 מיליון וחצי.
מאיר שטרית: בשנת 2009.
בכר עוואודי: אני משלם משכורות שלוש-ארבע פעמים בשנה, וזה גורם לי בעיה מאוד רצינית.
קריאה: כל ארבעה חודשים.
בכר עוואודי: כל ארבעה חודשים.
מאיר שטרית: מה זאת אומרת שלוש פעמים בשנה?
מאיר שטרית: מה עושים באמצע?
בכר עוואודי: זאת הבעיה.
בכר עוואודי: לא מקבלים.
בכר עוואודי: עד שמגיעים הכספים של המחקר, אני בהלנת שכר.
בכר עוואודי: צריך אמונה גדולה מאוד להחזיק אנשים שם שעושים משהו גם למען האוכלוסייה, למען הסביבה ולמען והמדע.
בכר עוואודי: צריך אמונה.
בכר עוואודי: אלה לא אנשים שבאים לעבוד אלא אלה הם אנשים באמת מיוחדים.
בכר עוואודי: התקציב שאני מקבל היום, אחרי שעכשיו התרחבנו, יש לי בעיה מסוימת.
בכר עוואודי: אם אתה מתרחב ומצליח, יש לך בעיה כי התקציב לא מספיק לך.
בכר עוואודי: אני משלם היום, אחרי ההתרחבות, 17 אלף שקלים בחודש חשמל.
בכר עוואודי: זה אומר ששני שליש מהתקציב שלי הולכים לתשלום חשמל.
בכר עוואודי: יש לי בעיה.
בכר עוואודי: התרחבתי, הצלחתי, הייתי צריך להישאר קטן.
בכר עוואודי: אני בגירעון.
בכר עוואודי: אם אני צריך לשלם 200 אלף שקלים בשנה לחשמל, אני בגירעון.
מאיר שטרית: נקודת המוצא היא שאם אתה התרחבת, יש לך סיבה כי אתה מרוויח.
בכר עוואודי: הצלחתי אבל אני בניתי.
מאיר שטרית: למה אתה לא יכול לשלם חשמל?
בכר עוואודי: אני השקעתי במבנה והשקעתי במעבדות.
בכר עוואודי: יש לנו למשל בעיות בסביבה, בעיות תורשתיות אצל המיעוט הערבי, של המופליה, השמנה וכולי, ואלה בעיות ממש תורשתיות.
בכר עוואודי: הקמנו מעבדה מאוד מצוידת אבל חסר לי תקן לחוקר.
בכר עוואודי: זה משהו ייחודי ועושים איזה מחקר, אבל צריך מימון מסוים.
בכר עוואודי: המימון השוטף - אני חושב שאני מדבר בשמם של כל מרכזי המחקר והפיתוח – יש אתו בעיה כי הוא לא מספיק.
מאיר שטרית: לאיזה מוסד אקדמי אתם שייכים?
בכר עוואודי: לאוניברסיטת חיפה.
בכר עוואודי: יש לנו בעיה להמשיך.
בכר עוואודי: יש הרבה דברים קטנים שאני צריך לטפל בהם כמו חשמל, קרנות שאני צריך לשלם, הלנות שכר לעובדים וכולי.
בכר עוואודי: זה רוצה להתחתן אבל אין לו כסף וזאת יש לה בעיות.
בכר עוואודי: אלה דברים רבים שגורמים לך להתחיל להיות גם עובד סוציאלי וזה גורם לבעיה.
בכר עוואודי: אני חושב ש-300-350 אלף שקלים שמקבלים, עם כל הכבוד למשרד המדע שעזר, זה לא סכום מספיק.
בכר עוואודי: בזכותו של משרד המדע התחלנו קטנים והיום אנחנו כל כך גדולים.
בכר עוואודי: אנחנו רוצים להמשיך ולהתרחב, אבל יש מגבלה.
מאיר שטרית: אתם מקבלים ממשרד המדע 350 אלף שקלים מתוך ה-9 מיליון?
בכר עוואודי: תקציב שוטף, כן.
בכר עוואודי: אני חושב שיחסית לגופים אחרים זה הרבה, אבל זה לא מספיק לנו לחשמל ולציוד שוטף מתכלה.
בכר עוואודי: אם יש איזו מטרה, היא לא להישאר מפעל קטן ואזורי אלא המטרה היא לצמוח ולהיות מפעל מרכזי.
בכר עוואודי: אם אתם רוצים בזה, צריך לתמוך בו.
מאיר שטרית: מרכז המחקר והפיתוח הזה הוא עמותה?
בכר עוואודי: זאת עמותה.
מאיר שטרית: אתם לא הופכים את זה לחברה?
בכר עוואודי: לא.
בכר עוואודי: זאת עמותה ויש לנו בעיה.
יולי תמיר: זאת עמותה ללא כוונות רווח.
בכר עוואודי: כאשר אנחנו עושים אגזיט, כמו אנזימוטק, אנחנו עושים חברה מסוימת.
מאיר שטרית: אתם עושים חברה ששייכת לעמותה.
בכר עוואודי: עושים חברה ששייכת לעמותה, ואז מאבדים את סעיף 47(א), ואז אף אחד לא יכול לתרום לי.
מאיר שטרית: הוא יכול לתרום לעמותה, אבל הוא לא יכול לתרום לחברה.
בכר עוואודי: הוא לא יכול לתרום לעמותה כי העמותה קשורה לחברה.
בכר עוואודי: זאת עוד בעיה שצריך לפתור אותה.
מאיר שטרית: אם לעמותה יש חברה, אסור לה לקבל תרומות?
קריאה: זאת עמותה ללא מטרות רווח.
בכר עוואודי: יש לי מניות בחברה.
בכר עוואודי: לפני שלוש שנים לקחו לי את האישור הזה.
מאיר שטרית: אני חולק על זה, עם כל הכבוד.
מאיר שטרית: אוניברסיטה למשל היא עמותה והיא מקבלת תרומות.
מאיר שטרית: יש לה חברות בת שכולן חברות וזה לא פוגע שום דבר ביכולת שלה לקבל תרומות.
אריה מורן: אני חושב שאתה צודק.
אריה מורן: לכל אוניברסיטה יש את החברה שלה ואותו הדבר צריך להיות אצלך.
בכר עוואודי: אבל זה מעמד אחר.
בכר עוואודי: עובדה, זה מה שקרה לי.
אריה מורן: אתה צריך לבדוק את זה מבחינה משפטית כי נראה כאן משהו לא תקין.
מאיר שטרית: כדאי לבדוק עם רואה חשבון.
מאיר שטרית: אני חושב שחוקי המס מאפשרים את זה.
מאיר שטרית: אין שום סתירה בין היותה של עמותה, עמותה - אפשר לקבל תרומות למטרות העמותה - לבין היותה בעלת חברה.
מאיר שטרית: בהחלט מותר לה להרוויח באמצעות החברה כאשר היא מקבלת תרומות בצד השני.
בכר עוואודי: אני אבדוק את זה.
אריה מורן: יכול להיות שההבדל הוא בזה שהאוניברסיטה לא בהכרח היא בעלת החברה אלא יש לה שליטה בחברה.
אריה מורן: יש איזושהי הגדרה משפטית.
יולי תמיר: האוניברסיטה היא במעמד של עמותה ציבורית והם לא.
יולי תמיר: יכול להיות שבגלל זה הם נפגעים.
אריה מורן: יכול להיות.
יולי תמיר: להם יש מעמד מיוחד כי בעצם הם גוף סמי-ציבורי .
אריה מורן: הם ציבורי לגמרי.
בכר עוואודי: זאת עמותה רשומה.
יולי תמיר: יש להם מעמד ייחודי בעניין הזה.
מאיר שטרית: עמותה רשומה והם מוכרים לפי סעיף 91 למס הכנסה.
בכר עוואודי: אני חושב שזאת העמותה הגדולה ביותר במגזר הערבי והגדולה ביותר בצפון כולו.
מאיר שטרית: מעניין לברר את הנקודה הזאת.
מאיר שטרית: אני גם אתעניין באוצר.
מאיר שטרית: האוצר התנצל והוא לא הגיע לישיבה, אבל אני בכל זאת אברר את זה.
בכר עוואודי: לסיום דבריי אני רוצה לומר שאני אשמח מאוד אם תבקרו אצלנו.
אורי מר-חיים: אני פרופסור אורי מר-חיים ואני לא המנכ"ל של מיגל.
אורי מר-חיים: אני מתנצל שהוא לא יכול היה להגיע כי הוא לא בארץ - ואנשים נוספים ממיגל משתתפים בועידת הגליל שמתקיימת היום - כך שאני מייצג אותו.
אורי מר-חיים: אני הייתי בין אלו שהקימו את מיגל לפני שלושים שנים כאשר התחלנו שם שניים-שלושה אנשים וכפי שכתוב לכם אנחנו היום מונים כ-150 אנשים על 50 דוקטורים ופרופסורים.
מאיר שטרית: כולם גרים בקריית שמונה?
אורי מר-חיים: כולם גרים באזור.
מאיר שטרית: מה זה באזור?
מאיר שטרית: חיפה זה באזור?
אורי מר-חיים: לא.
אורי מר-חיים: הכי רחוקים אצלנו גרים בכרמיאל.
אורי מר-חיים: חלק גדול מאוד מהאנשים הגיעו אלינו מאוניברסיטת תל-אביב ומכל מיני מקומות והתנאי במיגל הוא לגור בגליל.
אורי מר-חיים: אנחנו מקבלים המון בקשות להצטרף, אבל כמובן אין תקנים ואין אפשרות לקבל אנשים.
אורי מר-חיים: מצד שני, במיגל יש 14 עולים מרוסיה שנקלטו במשך השנים ונדמה לי שכולם, אחרי שקיבלו את התמיכה, נשארו במיגל, מה שלא קורה בהרבה מאוד אוניברסיטאות.
מאיר שטרית: לכם יש תקנים?
אורי מר-חיים: לאף אחד מאתנו אין תקנים.
מאיר שטרית: זאת אומרת, כל החוקרים עובדים שם גם על חוזה.
אורי מר-חיים: חוזה, בוודאי.
מאיר שטרית: לא חייב להיות תקן כדי להעסיק את האנשים באופן קבוע.
מאיר שטרית: צריך שיהיה תקציב ולא תקן.
אריה מורן: התקציב הוא החשוב.
מאיר שטרית: התקציב הוא זה שקובע ולא התקן.
אורי מר-חיים: תקציב הוא חשוב אבל תקן חשוב מאוד מפני שבסופו של דבר אין לך קביעות.
מאיר שטרית: הבעיה עם תקן היא שאתה שם מסמר בלי ראש.
אורי מר-חיים: זה נכון, אבל מצד שני אתה מתחיל לעשות מחקר ואתה לא יודע איפה אתה נמצא בשנה הבאה.
מאיר שטרית: נכון, לכן צריך תקציב ולא תקן.
קריאה: תקציב ארוך טווח של שנים ולא לשנתיים.
מאיר שטרית: נכון, תקציב ארוך טווח.
אורי מר-חיים: מעל 80 אחוזים מהכסף מהווים כסף תחרותי.
מאיר שטרית: אתם משתתפים בתחרויות ובהצעות לקרנות הבינלאומיות?
אורי מר-חיים: יש לא מעט הצעות לאיחוד האירופי.
אריה מורן: הם מודל להגשה לקרנות הבינלאומיות.
מאיר שטרית: אתם גם זוכים?
אורי מר-חיים: כן.
אורי מר-חיים: יש לנו גם ISF שקיבלנו עכשיו.
מאיר שטרית: למה לכם מותר להשתתף ולאחרים לא?
אלכסנדרה מאיר: כן מותר להם.
מאיר שטרית: אמרו קודם שלא מרשים להם להשתתף.
יעל מאור: אני יכולה לתת דוגמה.
יעל מאור: אנחנו ביקשנו לפני חודשיים וקיבלנו תשובה.
יעל מאור: הם ביקשו לראות את רשימת המאמרים שלנו והתשתית המדעית.
יעל מאור: מן הסתם אנחנו מחקר ופיתוח צעיר, אין לנו רשימת מאמרים ארוכה, אבל לעומת זאת יש שני חוקרים שעובדים בחצי משרה באוניברסיטה וחצי משרה אצלנו, ולכן הם אמרו שהחוקרים האלה יכולים להגיש דרך האוניברסיטה.
יעל מאור: החוקרים הם בסדר, אבל אנחנו לא יכולים להגיש דרכם.
יעל מאור: אנחנו מאבדים את התקורה.
יעל מאור: הם בדקו את התשתית מסביב ולא את העובדים עצמם.
מאיר שטרית: לקרנות המדעיות יש פרמטרים שצריכים לעמוד בהם כדי להשתתף אבל לא את זה אני רוצה לברר.
מאיר שטרית: אני לא בטוח שיש עיקרון שמרכז מחקר ופיתוח לא יכול להגיש הצעה.
אורי מר-חיים: אין עיקרון, אבל בהרבה מקרים גילינו שכיוון שבוועדות, גם במערכת הישראלית בה אנחנו לא יושבים, ההסתכלות שם היא כזאת שבסופו של דבר זה לא מאפשר כל כך בקלות להגיש בקשות.
מאיר שטרית: הם מחזירים את הבקשות או עונים תשובה שלילית?
אורי מר-חיים: עונים תשובה שלילית.
יעל מאור: הם לא מאפשרים להגיש בקשה ולכן הם מצמצמים את ההגשה של גופים מסוימים.
מאיר שטרית: על זה אני שואל.
אורי מר-חיים: יש מספר קרנות שאנחנו לא יכולים להגיש אליהן והן רק למוסדות אקדמיים, כמו שאמרה קודם חברת הכנסת יולי תמיר, אבל יש הרבה מאוד קרנות שאנחנו כן מסוגלים להגיש ומיגל מצליחה באמת.
מאיר שטרית: תן לי דוגמה להצלחה של מיגל.
מאיר שטרית: יישום.
אורי מר-חיים: בפרוייקטים?
אורי מר-חיים: יש היום בבורסה של ניו-יורק חברה שיצאה מתוך מיגל למרות שלנו אין כלום ממנה.
מאיר שטרית: איזה חברה?
אורי מר-חיים: ברוטליקס.
אורי מר-חיים: היא מהווה הצלחה מאוד גדולה.
יולי תמיר: מה היא עושה?
אורי מר-חיים: היא מפיקה חלבונים מצמחים.
מאיר שטרית: הבעלים ישראלים?
מאיר שטרית: הם לא רוצים לתרום קצת למיגל?
מאיר שטרית: אולי צריך לפנות אליהם.
מאיר שטרית: לפעמים צריך לפנות אליהם ולומר שהם קיבלו ממכם ועכשיו, אם הם יתרמו, תתבעו אותם.
אורי מר-חיים: אני מוכרח לומר במיגל יש הרבה מאוד פעילות מול הקהילה.
אורי מר-חיים: חוץ מהעמותה לקידום החינוך המדעי שהוקמה לפני עשרים שנים ועושה הרבה עבודה למען הקהילה ורק לפני שבוע וחצי-שבועיים השר היה אצלנו במה שנקרא חכמים גם בלילה, כאשר הייתה פעילות מאוד גדולה מול הקהילה ולמיגל הגיעו מעל 2,500 אנשים.
שר-שלום ג'רבי: זה גם פרוייקט אירופאי.
אורי מר-חיים: זה פרוייקט אירופאי.
אורי מר-חיים: המנכ"ל היה באגמון, בפעילות של הפסטיבל בסוכות ומהבחינה הזאת יש לנו הרבה מאוד פעילויות מול הקהילה וגם לא מעט מול התעשייה באזור.
אורי מר-חיים: אלה פעילויות שאני חושב שיש להן חשיבות רבה.
אורי מר-חיים: במיגל אנחנו עובדים עם מינוס 200 מטרים מתחת לפני המים עד 1,200 מטרים מעל פני המים וחלק גדול מאוד, כל הפעילות של החקלאות יש לה את כל המגוון הגדול הזה שאנחנו נמצאים שם.
אורי מר-חיים: יש מעבדה אחת שיכול להיות שהיא מעבדה מספר אחת היום בארץ בנושאים של בדיקות DNA שדני ברקוביץ עומד בראשה והיא עובדת עם כל בתי החולים בארץ ובחוץ לארץ.
מאיר שטרית: מה המיוחד במעבדה הזאת?
אורי מר-חיים: היא כנראה מצליחה בנושאים של בדיקות DNA להגיע למתאם מאוד גדול בין מחלות ובין מבנה ה-DNA הגנטי.
מאיר שטרית: זאת כל המטרה של ה-DNA, לנסות לזהות אם יש גן שנושא את המחלה.
אורי מר-חיים: זה לא כל כך פשוט.
מאיר שטרית: לא אמרתי פשוט אלא אמרתי שזאת המטרה של בדיקות DNA.
אורי מר-חיים: זה נכון.
מאיר שטרית: אבל עושים אותן במעבדות רבות.
אורי מר-חיים: בארץ יש חמש מעבדות מהסוג הזה אבל בעצם רק המעבדה של מיגל עוסקת במחקרים בכיוונים האלה.
אורי מר-חיים: בחלק גדול מאוד מהכפרים הבדואים, זוגות לא יתחתנו אם בדיקת דם לא תעבור אצלנו במיגל כדי לבדוק מחלות בתוך המשפחה, אבל אני לא רוצה להיכנס לכל הפרטים האלה.
אורי מר-חיים: בכל אופן, אנחנו נמצאים בתחומים שונים של אימונולוגיה, ביו-טכנולוגיה וכולי, ואנחנו קטנים.
אורי מר-חיים: פעם המדען הראשי של משרד התעשייה אמר שזה מכון ויצמן קטן, אבל אנחנו קטנצ'יק יחסית.
אורי מר-חיים: בכל זאת אני מוכרח לומר שיש בעיה של גודל הקבוצה.
אורי מר-חיים: אני בטוח שאצל חוקרים אחרים זה עוד יותר קיצוני, אבל נושא של מסה קריטית הוא מאוד משמעותי בנושאים של מחקרים מדעיים ברמה גבוהה.
אורי מר-חיים: אם אתה רוצה להגיע לאיזה שהם הישגים, אתה חייב לעבוד באיזושהי קבוצה כי כל הנושא של סיעור המוחות הוא מאוד משמעותי.
אורי מר-חיים: אני חושב שבסך הכל זה אומר שבאמת בצ'ופצ'יק של הקומקום, בקצה, אפשר להגיע להישגים ואני חושב שמבחינה זאת משרד המדע עושה משהו מאוד מאוד חשוב בזה שהוא מפתח את מרכזי המחקר והפיתוח האזוריים בפריפריה מפני שזה באמת מאפשר לא רק לפתח את כוח האדם המקומי שמתפתח.
אורי מר-חיים: אני לא צריך להזכיר כאן את הקשר שיש למיגל עם מכללת תל-חי ועם כל מה שקשור לאקדמיה ולאקדמיזציה, אבל עובדה שאצלנו יש 50 תלמידים לתארים שני ושלישי – 30 לתואר שני ו-20 לתואר דוקטור – אבל את התואר אנחנו כמובן לא יכולים לתת.
מאיר שטרית: מי נותן את התואר?
אורי מר-חיים: האוניברסיטאות השונות, החל מהטכניון.
מאיר שטרית: לאיזה מרכז אקדמי אתם קשורים?
אורי מר-חיים: לכולם.
אורי מר-חיים: מבחינה זאת, מיגל מחוברת לכולם אף על פי שהיינו הרבה יותר קשורים לאוניברסיטה העברית בירושלים, לפקולטה לחקלאות, במשך הרבה מאוד שנים.
אורי מר-חיים: בסך הכל האנשים עושים מחקר בכל האוניברסיטאות.
אורי מר-חיים: החשיבות הגדולה של מיגל באזור היא כי אנחנו כמעט המעסיק השני בגודלו אחרי מכללת תל-חי - בכל זאת, משהו כמו 150 אנשים, זה משהו מאוד משמעותי – ובעל השפעה שמאוד חשובה לאזור.
מאיר שטרית: האם יש כאן עוד אנשים שרוצים להביע דעה?
חיים בנימיני: אני פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון ואני נמצא כאן בשני כובעים, האחד שקיבלתי מינוי והשני מפני שהם לא נמצאים.
חיים בנימיני: אני נשלחתי על ידי סגן הנשיא למחקר ופיתוח באוניברסיטת בן-גוריון להעלות כמה נושאים, אבל אני גם יושב-ראש הוועד המנהל של מרכז מדע רמון שאמנם לא שלח אותי ומאחר שאני לא המנהל, אין לי את הפרטים הכספיים המדויקים והפרטים של כל המחקרים שמתבצעים במרכז, אבל אני יכול להזכיר כמה דברים כלליים בזכות שני הכובעים שכרגע אני חובש.
חיים בנימיני: אני פחות או יותר מרכז כרגע את המחקר הגיאולוגי במרכז מדע רמון.
חיים בנימיני: הסטודנטים שלי וסטודנטים לשעבר, אני מפעיל אותם במחקרים שונים כאשר מחקר גדול מתבצע במשרד המדע בנושא של הקשר בין חפירות ארכיאולוגיות בנגב והתשתית המסלעית ואיך זה מתבטא.
חיים בנימיני: זה אמנם מחקר בסיסי, אבל יש להם מחשבות בעתיד שלדבר הזה יכולה להיות משמעות בפיתוח שיטות חקלאיות שונות, אמנם באופן גיאולוגי ולא חקלאי, אבל אנחנו מפתחים לפחות את הבסיס הרעיוני בחלק מהדברים האלה.
חיים בנימיני: מחקרים נוספים שאישית אני לא שייך אליהם אלה מחקר לחינוך סביבתי שהזכיר מר גינת והוא מתבצע במסגרת מרכז מדע רמון.
חיים בנימיני: אני לא אדבר על המחקרים האקולוגיים כי אני לא שותף למחקרים האלה ואין לי את המידע הדרוש.
חיים בנימיני: שני מחקרים חדשים שאחד באמצע ביצוע, והשני, מחקר ב-ISF.
חיים בנימיני: אני מתייחס למחקר של משרד המדע על סלעים שחשופים במרכז מדע רמון.
חיים בנימיני: זה מחקר מתמשך ועושים אותו דוקטורנט ומסטרנט.
חיים בנימיני: זאת ישות מאוד ייחודית לפתח איזשהו רעיון שהיה לנו לגבי סוג מסלעה שהצלחנו להבין אותו.
חיים בנימיני: המחקר נתן לנו תוצאות מגנטיות מאוד טובות, דבר שאומר שאנחנו יכולים להשתמש בו בצורה ייחודית כדי לגלות איפה בדיוק אנחנו היינו לפני כרבע מיליארד שנים, לו ישבנו על קו המשווה באותו זמן.
חיים בנימיני: בשיחה בארבע עיניים, אני אסביר לך את זה.
חיים בנימיני: אלה תוצאות ייחודיות שלנו.
חיים בנימיני: ב-ISF קיבלנו מחקר חדש בו אני חוקר ראשי.
חיים בנימיני: היותי עמית מחקר שחוקר בפועל במרכז מדע רמון, לא מזכה את מרכז המדע בהרבה.
אריה מורן: התקורה הולכת לאוניברסיטה.
אריאל כהן: זה של האוניברסיטה.
אריאל כהן: זה לא של מרכז המדע.
חיים בנימיני: בדיוק הבעיה הזאת קיימת.
חיים בנימיני: נאמר בכמה מקרים שהמחקרים האלה מייצגים את הבעייתיות של הדבר הזה.
חיים בנימיני: ההיבט של אוניברסיטת בן-גוריון שהיא דווקא מרוויחה בנקודה הזאת, אנחנו בדיוק באמצע הבנת הנזקים שנגרמים כתוצאה מההתנתקות בין האוניברסיטה לעמותה של מרכז מדע רמון.
מאיר שטרית: למה זה התנתק?
חיים בנימיני: התנתק מכוח החוק כי העמותה לא יכולה להיות שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון.
אריה מורן: זאת הייתה הוראה של היועץ המשפטי לממשלה שלא אפשרה את החיבור.
מאיר שטרית: פעם זאת הייתה שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון.
אריה מורן: פעם הקשר היה הרבה יותר הדוק ואחר כך הייתה התערבות של היועץ המשפטי.
חיים בנימיני: צריכה להיות הזרמה של כספים, לפחות על ידי המשרד, בזמן אמיתי כדי לשלם משכורות ולא לשלם אותן בדיעבד.
חיים בנימיני: אפשר לבקר את המשרדים האחרים על צורת הזרמת הכספים, אבל משרד המדע יצטרך לפתור את הבעיה הזאת בכל הנוגע לכספים שהוא אחראי עליהם.
חיים בנימיני: הוא צריך לדאוג לאשראי או להזרמת הכספים בזמן אמיתי כדי לממן את הפעילויות.
חיים בנימיני: נקודה נוספת בהקשר לנזק שנגרם שהוא דבר שמקשה על חוקרים מסוימים ואולי בכל מרכזי המחקר והפיתוח אבל רק עכשיו הוא מתחיל להסתמן, זאת דוגמה של דבר שיכול להיות הרבה יותר בעייתי.
חיים בנימיני: חוקרים שיש להם מינוי אקדמי באוניברסיטת בן-גוריון, יש להם לדוגמה את כל הזכויות בספרייה של אוניברסיטת בן-גוריון.
חיים בנימיני: יש להם גישה לז'ורנלים ויש להם הרבה דברים שאפשר לפרט אותם, אבל אני אזכיר את זה בצורה גלובלית.
חיים בנימיני: מי שמצליח לממן במאה אחוזים את המחקרים שלו דרך העמותה, עקרונית אין לו גישה.
מאיר שטרית: זה תלוי באוניברסיטה.
חיים בנימיני: יש כאן בעיה של גישה.
חיים בנימיני: לעומת זאת, יש גם בעיה משפטית.
חיים בנימיני: אם אין לו זכות, שלא יפעיל את הזכות מפני שיש לו איזושהי אפשרות לגשת מתחת לשולחן.
חיים בנימיני: אני חושב שזה דבר שיש לתת עליו את הדעת ולייצר את המינוי המשותף האמיתי.
מאיר שטרית: כמה חוקרים יש במכון?
אריה מורן: חוקר אחד.
חיים בנימיני: חוקר גיאולוגי יש אחד.
מאיר שטרית: אז מה הבעיה שלו לגשת לספרייה?
מאיר שטרית: יש בעיה עם אוניברסיטת בן-גוריון?
קריאה: זה בכלל לא חוקי שיש רק חוקר אחד.
קריאה: זה לא עומד בקריטריונים כי צריכים להיות שלושה חוקרים.
חיים בנימיני: כל זמן שאנחנו חייבים לקבל את החוקרים שלנו כאנשי אוניברסיטת בן-גוריון, בסדר גמור, אבל אז הם לא חוקרים של המרכז אלא הם חוקרים מאה אחוזים של המרכז בלי מקום משותף והבעיה הזאת עולה ואנשים לא צריכים לעשות דברים שהם בניגוד לחוק.
אריה מורן: השאלה היא לא האם חוקר יכול להיכנס לספרייה, כן או לא.
אריה מורן: הוא יכול להיכנס לספרייה ואין פה בעיה.
אריה מורן: הבעיה היא בדרך כלל נגישות למאגרי מידע ובנושא מאגרי המידע האוניברסיטה חותמת עם ספק מאגר המידע שהמאגר הזה הוא זמין לחוקרי האוניברסיטה בלבד.
אריה מורן: נקודה.
אריה מורן: לכן לאוניברסיטה, חוקית אין אפשרות להעביר את זה לאף אחד אחר שהוא מחוץ לאוניברסיטה.
אריה מורן: והיה ונותן המאגר יגלה את זה, יכניס את האוניברסיטה לרשימה השחורה והעסק הזה הוא מאוד מאוד לא נעים וכבר קרו דברים כאלה.
חנן גינת: אנחנו תחת חסות אוניברסיטת בן-גוריון.
חנן גינת: למה שהאוניברסיטה שהיא חותמת על כל הסטודנטים שלה, לא תחתום עלינו?
חנן גינת: הדוקטורנטית שלי, יש לה נגישות למאגרי מידע ואני הוא זה שמדריך אותה ומממן אותה.
חנן גינת: את הדוקטורט היא עושה בבן-גוריון אבל אוניברסיטת בן-גוריון לא מאשרת.
חנן גינת: מה הבעיה לעשות את החוזה הזה?
אריה מורן: החוזים האלה הם לא לגמרי פשוטים.
אריה מורן: לפחות לגבי הדרישות שלכם, אני אישית בדקתי את הנושא וזה לא דבר פשוט.
אריה מורן: הפתרונות שאנחנו מוצאים הם פתרונות של מייק-שיפ, אד-הוק, פתרונות יצירתיים ואנחנו בסוף פותרים את הבעיה, אבל זה לא טוב.
מאיר שטרית: אני רוצה להבין משהו לגבי המכון הזה.
מאיר שטרית: אתה אומר שבעבר הוא היה שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון ואוניברסיטת בן-גוריון תקצבה את החוקרים וזה לא היה מכון למחקר לפיתוח.
מאיר שטרית: מה רע בזה?
מאיר שטרית: נגיד שלא יהיה מחקר ופיתוח אלא שיהיה חלק של אוניברסיטה.
חיים בנימיני: שום דבר רע.