GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי ביצור: כרגע אנחנו בונים את התוכנית.
אבי ביצור: הצעד הבא שהוא מאוד קרוב הוא לקבל החלטה.
אבי ביצור: או שנפיץ את כל המידע על הכל כי אנחנו חושבים שנוכל לבחור ולקבל החלטות לגבי מכשירים מסוימים, ואז פשוט לשווק את זה במבצע.
אבי ביצור: זה אביזר שבהחלט ראוי ורצוי שיהיה לאנשים מהסוגים שתכף נראה.
נחמן פלוטניצקי: זה נכון שילדים קונים להורים שלהם לחצני מצוקה ושעוני מצוקה.
נחמן פלוטניצקי: ההדרכות שלנו הן בעיקר כדי שהם יפנימו שהם צריכים לענוד את שעון המצוקה כי בדרך כלל אותו קשיש או אותו אב, לא יקרה לו שום דבר והוא שם את לחצן המצוקה במגירה.
נחמן פלוטניצקי: אתם יכולים לשאול את מגן דוד אדום, יד שרה ועזר מציון שמגיעים אחרי שמזעיקים אותם למישהו שנפל באמבטיה ושוכב שם כבר כמה שעות כי לחצן המצוקה שלו במגירה ליד המיטה.
נחמן פלוטניצקי: בהדרכות אנחנו מנסים לגרום להם להפנים כמה זה חשוב שהם יענדו את שעון המצוקה.
נחמן פלוטניצקי: אנחנו מביאים דוגמאות כאלה של אנשים ששכבו בבית שעות ולחצן המצוקה היה במרחק של לפעמים מטר מהם אבל הם לא יכלו להגיע אליו.
דפנה אליאס: אני רוצה קודם כל לברך את המשרד לענייני גמלאים על הפרוייקט המאוד מאוד חשוב הזה.
דפנה אליאס: חיכינו זמן רב שיקרה משהו בנושא הזה כי באמת זה נושא שאנחנו כואבים אותו מדי יום.
בנימין אלון: כמה מחוברים למוקד?
דפנה אליאס: כ-8,000.
בנימין אלון: בכל הארץ.
דפנה אליאס: אצלנו.
עטרה מילבסקי: דרך ביטוח לאומי מחוברים 16,700.
עטרה מילבסקי: אנשים שזכאים לגמלת סיעוד – ולא כל נכה זכאי לגמלת סיעוד – קצת מעל 16,000 מבקשים את השירות הזה ויש להם את לחצן המצוקה בבית.
בנימין אלון: לאן הוא מגיע?
בנימין אלון: לאחת מהחברות האלו.
דפנה אליאס: לחברה שזכתה במכרז.
דפנה אליאס: לחברה שמפעילה את המכרז של ביטוח לאומי.
בנימין אלון: הלחצן הזה מבחינתכם, הוא לחצן קבוע בקיר?
דפנה אליאס: עד היום עבדנו עם הלחצן הקבוע בקיר.
דפנה אליאס: הוא כמובן לכל הבית אבל הוא רק לבית.
אבי ביצור: אפשר לשים אותו גם על הקיר וגם על היד.
דפנה אליאס: השעון הזה שמסתובבים אתו, מכל נקודה בבית אפשר ליצור קשר ונשמעים מכל מקום.
דפנה אליאס: זאת אומרת, לא חייבים להיות ליד אותה נקודה בבית שם נמצא המכשיר.
דפנה אליאס: עד היום נתנו את השירות הזה.
דפנה אליאס: כמובן שיש שירותים נלווים, אבל אני לא ארחיב כרגע בנושא המצוקה כי זה המכשיר שעבדנו אתו עד היום.
דפנה אליאס: בשנה –שנתיים האחרונות הבנו שצריך לתת פתרון גם מחוץ לבית כי הקשישים בכל זאת נמצאים גם בחוץ וחשופים לאלימות.
דפנה אליאס: יש לנו גם הרבה זקנים שסובלים מדמנסיה ובמצב כזה או אחר לצערי יוצאים מהבית, הולכים לאיבוד ולא זוכרים לאן לחזור וכולי.
דפנה אליאס: חיפשנו פתרון נייד וכאן בדוגמה נראה את הפתרון שיש לנו כרגע.
יצחק גלנטי: לצערי אני חייב לצאת כי עלי לנהל את ישיבת הוועדה שלי.
יצחק גלנטי: אשמח אם לאחר מכן תצטרפו לוועדת העבודה והרווחה, בה נדון באותם הנושאים.
בנימין אלון: אני רוצה להודות לשר, למנכ"ל ולחבר הכנסת גלנטי.
בנימין אלון: אנחנו נמשיך את הדיון עד 12:30 ונשמע את הנוכחים כאן.
דפנה אליאס: כמה מלים על המכשיר ועל היתרונות שלו.
דפנה אליאס: היתרון הראשון, כפי שניתן לראות, הוא שזה מכשיר מאוד מאוד פשוט.
דפנה אליאס: אם אתם רוצים לראות את המכשיר, אפשר להעביר אותו ביניכם.
דפנה אליאס: המכשיר מאוד פשוט.
דפנה אליאס: עונדים אותו כמו שעון, הוא נוח, הוא לא יכול ללכת לאיבוד, יש כפתור אחד מרכזי שהוא מאוד קל לזיהוי, כתום ובולט, לוחצים עליו וזה כל מה שצריך לעשות ומיד נפתח קו דיבור.
דפנה אליאס: יש שני לחצנים נוספים שהם יכולים ליצור קשר עם מי שמתכנתים מראש.
דפנה אליאס: זאת אומרת, לא תמיד אני רוצה להתקשר עם מוקד המצוקה אלא לפעמים אני רוצה להתקשר לבן שלי או לשכנה ויש אפשרות גם כזאת כאשר נפתח קו דיבור גם מולם.
דפנה אליאס: יש לנו אפשרות, גם מהמוקד שלנו, לפתוח קו יזום עם המכשיר במידה שנניח קשיש לחץ וזה התנתק או לא שמעו אותו או הוא לחץ בטעות על ניתוק.
בנימין אלון: אם אני לא גמלאי שזכאי לסיוע מהביטוח הלאומי, כמה עולה לי הדבר הזה?
דפנה אליאס: בכל מקרה המכשיר הזה הוא לא המכשיר שכלול במכרז.
בנימין אלון: כמה עולה ל-5,000 האנשים הפרטיים?
דפנה אליאס: סביב 25-30 שקלים לחודש.
בנימין אלון: שירות.
בנימין אלון: כמה יעלה המכשיר החדש?
דפנה אליאס: המכשיר החדש הוא בתוספת של כ-25 שקלים.
דפנה אליאס: זה יגיע סביב ה-50 שקלים בחודש.
בנימין אלון: אין תשלום חד פעמי.
דפנה אליאס: החוק אצלנו הוא שאין תשלומים חד פעמיים ואין התחייבות.
דפנה אליאס: זאת אומרת, היום אתה התחברת ובעוד חודשיים אתה רוצה להתנתק, באותו יום אתה מתנתק ואתה לא צריך לחכות תקופה כלשהי או שיהיה לך קנס.
דפנה אליאס: אלה מחירי השוק שלנו.
בנימין אלון: אתם חברה רווחית.
דפנה אליאס: אנחנו נסחרים בבורסה.
דפנה אליאס: אתה יכול לראות את הדוחות שלנו.
דפנה אליאס: דבר נוסף הוא שזה כמובן מתאים לכל אחד, לא משנה מה השפה ומה המיקום, יש לנו מוקדנים דוברי כל השפות.
בנימין אלון: בכמה שפות מדברים המוקדנים?
דפנה אליאס: בכל השפות.
דפנה אליאס: עברית, רוסית, ערבית, אמהרית, ספרדית, צרפתית.
דפנה אליאס: זה מכשיר שהקשיש לא יתבייש ללכת אתו, כי זה בכל זאת נראה די בסדר, ומצד שני הוא מספיק בולט כדי שהתוקף יראה שיש כאן משהו שיכול לקרוא לעזרה.
דפנה אליאס: ברגע שלוחצים כבר שומעים שיש איזושהי התקשרות, באותו רגע זה מרתיע, גם אם המוקדנית אומרת שהיא קוראת למשטרה שבעוד שתי דקות תהיה אצלו ובשתי הדקות האלה היא נשארת אתו על הקו והיא יכולה לדבר, לצעוק על התוקף, דבר שכן מרתיע.
ראובן זליג: המכשיר תוכנן ויועד לתחום הזה של הקשישים כדי שיהיה להם קל ללכת אתו ולכן חשבו על כמה נקודות מאוד קריטיות.
ראובן זליג: אם הסוללה נחלשת, מיד מתקבלת במוקד הודעה מדויקת ממי זה הגיע ושצריך להטעין את המכשיר.
ראובן זליג: אפשר להתקשר לקשיש ולהזכיר לו להטעין את המכשיר.
ראובן זליג: אם בטעות הוא מכבה אותו או מדליק, כל דבר שהוא עושה עם המכשיר, מיד אפשר לדעת על כך.
ראובן זליג: כמובן שאפשר לדעת בכל זמן נתון שרוצים אם הקשיש מאפשר גם את המיקום שלו.
ראובן זליג: כלומר, לא רק שהוא לוחץ על לחצן מצוקה.
ראובן זליג: אם יש קשישים שסובלים מבעיית זיכרון ויכולים ללכת לאיבוד והם גם לא יזכרו ללחוץ על הלחצן, אני עדיין יכול לאתר אותם.
ראובן זליג: שוב, הכל במגבלות ההסכם מול הקשיש ובני משפחתו כי לא כולם רוצים איתור, אבל יש גם את האפשרות הזאת והיא חשובה.
מוטי מור: חברת פוטורו היא למעשה חברת פיתוח טכנולוגיות, היא לא חברה שמספקת שירותים אלא היא חברה שמספקת מערכות טכנולוגיות לחברות שמספקות שירותים.
מוטי מור: החברה שלנו מתמחה בפיתוח מערכות איתור וזה הייעוד הספציפי שלנו.
מוטי מור: אנחנו מייצרים מערכות מיוחדות שמסוגלות לאתר בתוך בנים מורכבים, זאת אומרת, איתור IN DOOR שבעתיד ישמשו כמערכות לקוחות חילוץ והצלה ולחיילים.
מוטי מור: כמו כן אנחנו מפתחים ופיתחנו מערכות איתור מאוד מאוד חכמות לכלי רכב ולפני כשנה, ברגע שהחל גל התקיפות, פתחנו נישה חדשה בתוך החברה ואכן כמו ידידינו כאן פיתחנו מערכת שהיא ייעודית לאוכלוסייה מבוגרת וגם שמנו פיצ'רים מיוחדים עם דגש לחולי אלצהיימר.
מוטי מור: את הפיילוטים שלנו ביצענו בחברת משען במשך כחודש באמצעות קצין הביטחון כאשר אחד היתרונות שלנו הוא שהמכשיר מלכתחילה כשהוא נבנה, הוא לא נבנה על פלטפורמה סלולרית ולאחר מכן, מאז הוספנו את הלייר של ה-GPS אלא מהתחלה, מהבסיס, הוא נבנה בעצם כמערכת GPS.
בנימין אלון: חולה אלצהיימר צריך להיות מודע ולזכור שהוא צריך להרכיב את המכשיר.
מוטי מור: לא, הוא לא צריך.
מוטי מור: המכשיר הוא מכשיר זהה.
מוטי מור: הוא מכשיר שהוא בצורת שעון.
בנימין אלון: מישהו צריך לוודא שהוא ענד את המכשיר כל בוקר.
מוטי מור: לא כל בוקר.
מוטי מור: פעם אחת.
מוטי מור: שמנו שם מנגנון מיוחד.
בנימין אלון: החולה הולך לישון, הוא עשה מקלחת, המכשיר בחוץ.
מוטי מור: לא, המכשיר נשאר עליו.
מוטי מור: זה שעון שנשאר לך על היד.
מוטי מור: אתה מסיר את השעון במקלחת?
מוטי מור: אני לא.
מוטי מור: המכשיר הוא אטום למים.
מוטי מור: השעון ננעל פעם אחת.
מוטי מור: זה מגיע בשתי ורסיות, כסגירה רגילה ובסגירה מיוחדת שמאוד דומה למנגנון של התגים בבגדים בחנויות שרק מישהו מאוד ספציפי מסוגל להוציא את זה, בין אם זה האח או הבן שדואג לקשיש.
מוטי מור: אחד הפיצ'רים המיוחדים במערכת הזאת היא שהמערכת, ברגע שמלבישים אותה על הקשיש בפעם הראשונה, על חולה האלצהיימר, ניתן לסמן את האזור הטבעי שלו שהוא מסתובב בו, וברגע שהוא יוצא מהאזור הטבעי הזה, ישר מתקבלת התרעה.
בנימין אלון: אז הוא לא יכול לפרק את זה סתם כך.
מוטי מור: הוא לא יכול לפרק את זה סתם.
בנימין אלון: זאת סגירת מעגל, כמו אצל תינוק.
מוטי מור: לא, זה לא כמו אזיק של אסירים כי אזיק של אסירים אף אחד לא פותח.
מוטי מור: מדובר למעשה על סגירה מגנטית ולא על סגירה קונבנציונאלית של שן שנכנסת לתוך חור אלא סגירה מגנטית שרק המכשיר עצמו משחרר אותה.
מוטי מור: מה שקורה הוא שברגע שלמעשה הקשיש יוצא מהמקום שבו הוא חי – בין אם זה משען או בין אם זה הבניין שבו הוא נמצא ומדובר בדיוק ברמה של מטר – ישר מתקבלת התרעה, בין אם הוא מעונין להיות מחובר למוקד או לא מחובר למוקד.
מוטי מור: במידה שהוא לא מחובר למוקד, הבן או האח או האישה מקבלים התרעה SMS לטלפון הסלולרי שאומרת להם שהאב נמצא ברחוב הירקון 13 בתל-אביב ואז יודעים בדיוק היכן הוא נמצא ונוסעים לשם לאסוף אותו.
בנימין אלון: אתם עבדתם עם משען אבל יש לכם גם ניסיון עם אנשים שחיים בביתם שלהם?
מוטי מור: כמו שהסברתי לך, את הכלוב הווירטואלי אפשר לפתוח ברמות של מטרים ספורים.
מוטי מור: כדי לבצע ניסוי מבוקר, ביצענו את זה באמצעות משען משום ששם היו לנו את הכלים ואת שיתוף הפעולה.
מוטי מור: לא יכולנו לפנות לאוכלוסייה המבוגרת ולבקש ממנה לבוא להשתתף בניסוי כזה.
מוטי מור: יש גם ציוד שהיה צריך לשמור עליו.
מוטי מור: התוצאות הן תוצאות חד-משמעיות.
מוטי מור: אי-דיוק ברמה של מטרים ספורים, הכלוב הווירטואלי נפתח בכל מקום בארץ, ברגע שיוצאים מתוך התחום הזה, ישר מתקבלת התרעה.
מוטי מור: אנחנו מתמחים בכל הנושא של תנועה, בגלל מערכות האיתור התוך-מבניות, כך שאנחנו מכניסים פיצ'ר חדש שברגע שהקשיש מבצע תנועה מסוימת שהיא תנועה של הצילו או הוא נופל, אנחנו מזהים את הנפילה או את התנועה הזאת וזאת מבחינתנו אינדיקציה לפתיחת שיחה וקריאה למוקד לבדוק מה קורה עם הקשיש מבלי שהוא אפילו לחץ על הכפתור.
קריאה: חייבים להחליף את השם.
קריאה: כלוב וירטואלי, זה נשמע נורא.
בנימין אלון: אני מבין שאתם בעיקר ממוקדים באנשים עם שכחות שונות, עם מחלות שונות, ולא הייתי קורא לזה דווקא קשישים.
מוטי מור: אנחנו מתמחים בפיתוח מערכות איתור.
מוטי מור: איתור הוא הספציפיקציה שלנו.
מוטי מור: אנחנו לא מייצרים שום דבר מלבד מערכות איתור כאשר נישה מסוימת שפתחנו לפני שנה מתעסקת בחולי אלצהיימר או תשושי נפש ובמקביל גם אוכלוסייה מבוגרת.
מוטי מור: כל הפונקציות הבסיסיות שהוזכרו כאן – חיוג לשלושה קווי טלפון, גם זה משהו שמגיע עם המכשיר.
בנימין אלון: אני חושב שיש כאן דברים באמת מרתקים.
בנימין אלון: אני מצטער שאין כאן מספיק תקשורת למרות שהיא הוזמנה אבל כנראה שעד שאין איזו תמונה של זקנה חבולה, זה לא מספיק מעניין ואנחנו רגילים לזה בוועדה הזאת.
בנימין אלון: יש כאן דיונים מאוד מאוד ענייניים, אבל כנראה לא מספיק צהובים כדי שהתקשורת תזכה אותנו בנוכחותה וחבל, כי אני חושב שהמפתח לדברים זאת המודעות של הציבור.
בנימין אלון: הרבה מאוד אנשים ירכשו לבד, לפני שהמדינה תצטרך להתערב בזה והייתי רוצה לדעת ממך גבירתי מהביטוח הלאומי בנושא הזה של מקבלי קצבאות זקנה, לאו דווקא גמלת סיעוד, האם אפשר לתת להם את המכשירים האלה.
בנימין אלון: יש לכם הרי גם צינור קשר עם כל מקבל קצבת זקנה וכל חודש יש אינפורמציות.
אילנית קליימן: לגבי הנתונים שהוצגו.
אילנית קליימן: אמנם יש כ-26 אלף תלונות של אנשים לגבי כל סוגי העבירות.
אילנית קליימן: אם אנחנו מתמקדים באלימות או מה ששייך לתחום, אנחנו מדברים על כ-2,000 עבירות.
אילנית קליימן: חשוב מאוד שזה יהיה ברור.
בנימין אלון: כלומר, 24 אלף תלונות הן בעיקר לגבי עבירות רכוש.
אילנית קליימן: אם אדם בן 66 בעל רכב מתלונן על כך שגנבו את הרכב שלו, זה משהו אחר.
אילנית קליימן: המספר מתפלג לכל מיני סוגים אחרים של עבירות, ביניהן גם עבירות רכוש, אבל הרעיון הוא כאן לתת מענה בעיקר לעבירות אלימות כאשר עבירות האלימות החמורות הן כ-50 בשנה ואני חושבת שמאוד מאוד חשוב לציין את זה.
בנימין אלון: אין לי ספק מהזיכרון שלי בעבר בכל מיני ועדות שעסקו בנושא שהמרכיב של עבירות רכוש מושפע מאוד מאלכוהוליסטים ונרקומנים שהם חזקים על חלשים.
בנימין אלון: זאת אומרת, הם עצמם אנשים מפוחדים וחסרי כוח והם הולכים לאנשים שהם חושבים שהם יכולים לעשות להם את זה.
בנימין אלון: יש נתונים בנושא הזה מבחינת המשטרה, פילוח של הנושא של קשישים ביחס לנושאים האלה של סמים ושל אלכוהול?
אילנית קליימן: זה הפילוח.
אילנית קליימן: מבחינת קשישים מתלוננים, אם אני מבינה אותך נכון, לשנת 2007, מכלל עבירות הרכוש, הם תופסים חלק של 26 אלף.
בנימין אלון: איזה חלק זה מתוך עבירות רכוש?
אילנית קליימן: אני לא יודעת לציין כרגע.
בנימין אלון: על רקע כזה.
אילנית קליימן: כרגע אני לא יודעת לציין.
בנימין אלון: אבל את יכולה לומר שזה קהל היעד היותר גדול של עבירות רכוש של אותם עבריינים שהם נרקומנים ואלכוהוליסטים?
אילנית קליימן: לא, אני ממש לא יכולה לומר דבר כזה.
בנימין אלון: אין לכם נתונים על זה?
אילנית קליימן: אני יכולה לבדוק את זה אבל אני לא יכולה לומר היום שמכלל תיקי עבירות הרכוש לשנת 2007 שנפתחו במשטרת ישראל, עיקר הקורבנות הם קשישים.
אילנית קליימן: לא, אני לא יכולה לומר את זה.
בנימין אלון: הייתי מאוד מבקש לקבל נתונים בנושא הזה כי אמנם אנחנו עוסקים כאן בפתרונות טכנולוגיים אבל כמו כל טרור, צריך לייבש את הביצה ולא לרדוף אחרי כל יתוש.
בנימין אלון: מאוד הייתי רוצה לדעת האם יש לכם פילוח לגבי חלקו של המגזר הזה של הזקנים בעבירות רכוש בעיקר על רקע של נרקומנים ואלכוהוליסטים, ואם יש כאן משהו שהוא משמעותי, צריך להתייחס לזה יותר.
טיבי רוט: רציתי לציין שכל מה שנאמר כאן, במיוחד על ידי חבר הכנסת גלנטי, בקשר לנושא הזה הוא באמת חלק מבעיה כוללת יותר שבטיפול מספר משרדים ובראש וראשונה משרד החינוך.
טיבי רוט: בסופו של דבר הכשלים שמתחילים שם מסתיימים אצלנו ולצערי זה רק חלק מהבעיה שכמו כל דבר מתחיל ונגמר בתקציב.
בנימין אלון: איזה פעילות יזומה המשטרה כן עושה כדי להגן על האנשים?
בנימין אלון: איך אתם משתמשים בטכנולוגיות?
בנימין אלון: אני מסכים לדבריך, אבל אמרנו מראש שנתמקד בתחום הזה.
טיבי רוט: אני בא ממפע"ת שזו המחלקה לפיתוח אמצעים טכנולוגיים ולצערי היא יחידה מאוד קטנה שלא מפתחת שום דבר סתם כך על דעת עצמה אלא אנחנו מוכוונים דמ"צ, דרישה מבצעית.
טיבי רוט: זאת אומרת, הדרישות שעולות מן היחידות בשטח.
טיבי רוט: עד היום לא נתבקשנו להתייחס לסוגייה הזאת וזאת הפעם הראשונה שנמצא נציג שלנו שנחשף לבעיה.
טיבי רוט: בכל מקרה, השיטה בה אנחנו עובדים היא שיטה מסודרת.
טיבי רוט: זאת אומרת, מגדירים מראש אם רוצים לפתח אמצעי טכנולוגי שיפתור פער כלשהו.
בנימין אלון: אם הבנתי נכון, מפע"ת מוכוון דמ"צ, כך שעד עכשיו לא הייתה לכם דרישה מן השטח לדברים האלו.
בנימין אלון: כאשר יש דרישה, מה קורה?
בנימין אלון: המפע"ת עובד על המוצר?
בנימין אלון: מה קורה כאשר יש דרישה?
טיבי רוט: אנחנו מקבלים אוסף של דרישות שעוברות תעדוף.
טיבי רוט: הדרישות שעברו ואושרו לביצוע פיתוח, הדרישה המבצעית הזאת היא למעשה הגדרת הבעיה, מה אנחנו רוצים לפתור.
טיבי רוט: אז אנחנו בדרך כלל יורדים ליחידת השטח ומבררים אתה בדיוק מה הפער שצריך לכסות ואז מתרגמים את זה ללשון טכנית, ואז אפשר לצאת לפיתוח של אמצעי שיסגור בדיוק את הפער הנדרש.
טיבי רוט: אותו הדבר הייתי מציע גם כאן, כי יש כל מיני בעיות וצריך להגדיר בדיוק מה אנחנו רוצים.
בנימין אלון: אנחנו הרי לא מצפים מהמשטרה להיות תחליף לכל העניין הטכנולוגי שכמו שראינו שייך להרבה גורמים אחרים, אבל מה שכן הייתי מצפה זה שמצדכם תהיה הבחנה נכונה, יהיה פילוח נכון, תהיה הגדרה נכונה של הבעיה ואז תתנו איזושהי התייחסות טכנולוגית.
בנימין אלון: זאת אומרת, האם במשטרה יש התייחסות לנושא הזה של אלימות נגד קשישים.
בנימין אלון: את אומרת שהיו רק 2,000 מקרים והשאלה מה הדרישה שבאה מהשטח לטיפול בנושא הזה.
אילנית קליימן: אני לא יודעת אם באה דרישה מהשטח, דרישה טכנולוגית.
אילנית קליימן: בהחלט יש דרישה מהשטח ליותר נוכחות וכמובן שבסוף השורה התחתונה אומרת יותר אמצעים.
בנימין אלון: האם המוקדים שתוארו כאן מוכרים למשטרה באיזושהי צורה?
בנימין אלון: למוקדים יש איזשהו חיבור למשטרה?
דפנה אליאס: כן.
דפנה אליאס: בוודאי.
דפנה אליאס: למשטרה, למגן דוד אדום, למכבה אש.
בנימין אלון: הם מחוברים.
בנימין אלון: ואתם מודעים לזה.
אילנית קליימן: בהחלט כן.
אילנית קליימן: אנחנו יודעים שיש קשישים שיש להם לחצני מצוקה.
בנימין אלון: האם יש לכם איזושהי יכולת לדווח לנו על הטיפול שנעשה, על השימוש, אם זה טוב או לא טוב?
בנימין אלון: האם זה מצוי או לא מצוי?
אילנית קליימן: אני לא יודעת לתת לך תשובה כי זה לא תחום העיסוק שלי.
טל עזגד: חילק מהפניות שלנו הן לא רק פניות מצוקה שקשורות למשטרה אלא אלה גם פניות של רופא, אמבולנס או פניות אחרות לאיכות חיים.
בנימין אלון: יש לכם איזה שהם נתונים?
טל עזגד: לא כרגע, אבל אני יכול לבדוק את זה ולהעביר אותם.
בנימין אלון: אני מבקש שתשלחו לנו וגם שתשלחו את זה למשטרה - יש לנו כאן נציגים בכירים של המשטרה - כדי שזה יבוא מהשטח ואז אצלכם יתקיים דיון האם בעקבות הדברים האלה יש אפשרות לשכלול טכני או להרחבת הדברים האלה או לאיזשהו דבר.
בנימין אלון: אני מניח שהמשטרה עונה מהר.
דפנה אליאס: מתקשרים למוקד של המשטרה.
טל עזגד: זאת לא בעיה.
טל עזגד: יש 100 ו-100 עונה תמיד.
טל עזגד: הפתרון שלנו מונע מהקשיש את הצורך לחייג ולהגיע לטלפון.
טל עזגד: הוא לוחץ ואצלנו שומעים מצוקה ומצלצלים למשטרה.
דפנה אליאס: אנחנו נשארים אתו על הקו.
דפנה אליאס: דוקטור ביצור ערך סיור אצלנו לפני כשבוע-שבועיים ובדיוק היה מקרה של קשישה שנפלה בדירה , לא היה אף אחד שהיה לו מפתח כדי לפתוח את הדלת והיו צריכים להיכנס פנימה עם אמבולנס כדי להרים אותה.
דפנה אליאס: במקרה כזה זה מקרה קלאסי ליצור קשר עם המשטרה.
טל עזגד: אי אפשר לפרוץ דלת ללא נציג משטרה ואז באמת המשטרה מיד נתנה מענה והגיעה לאחר מספר דקות.
אילנית קליימן: מה גם שקריאות כאלה שמגיעות למוקד המשטרה ומי שעומד מאחורי הקו מזדהה כנציג של חברת מוקד, במוקד המשטרתי יודעים לתת את התעדוף לאירוע מסוג כזה.
שאול צור: דיברת על כך שאולי המוסד לביטוח לאומי צריך לתת מענה בנושא של לחצני מצוקה לאוכלוסיות של זקנים מקבלי קצבת זקנה ואני אומר שמשרד הרווחה מסייע בארץ ביישובים בהם יש מה שנקרא שכונות תומכות לזקנים שחיים מקצבת זקנה עם הטבה סוציאלית לסבסוד לחצני מצוקה במסגרת השכונות התומכות.
שאול צור: אני לא יודע מה המספרים.
שאול צור: יש בארץ כ-200 שכונות תומכות אבל אני לא יכול לתת לך את המספרים כי זה לא תחום האחריות שלי אבל משרד הרווחה, במסגרת האמצעים שיש לו, משתדל לתת מענה לאוכלוסייה הזאת.
בנימין אלון: איך מתבצע הקשר בין מקבלי קצבת זקנה, לא סיעוד, לבין ביטוח לאומי?
עטרה מילבסקי: מקבלי קצבת זקנה מקבלים את הקצבה דרך הביטוח הלאומי.
בנימין אלון: מדי פעם יש תקשורת כתובה?
עטרה מילבסקי: כל הזמן יש.
עטרה מילבסקי: האנשים מדווחים ומקבלים מכתב פנייה לגבי זכאות זאת או אחרת.
בנימין אלון: כל מקבל קצבת זקנה, לפחות פעם אחת, קיבל מכתב מהביטוח הלאומי.
עטרה מילבסקי: כן.
בנימין אלון: לרוב זה יותר מפעם אחת.
עטרה מילבסקי: תלוי בעניין, אם יש צורך.
בנימין אלון: מעבר לפנייה שהתייחס אליה עכשיו מר צור שלא רק מקבל קצבת סיעוד אלא גם קצבת זקנה ולאו דווקא בשכונות מצוקה, לפנות כדי שהם יסייעו כספית בנושא.
בנימין אלון: אני הייתי מבקש משהו הרבה יותר ספציפי, שכל מקבל קצבת זקנה יקבל במכתב אינפורמציה על הדברים האלו.
בנימין אלון: אני חושב שזה ערוץ שנקרא שיווק ממוקד.
עטרה מילבסקי: אני אעביר את זה.
בנימין אלון: זה הדיוור הישיר הכי ישיר שיש כי יש לכם את הרשימות, יש את קהל היעד.
בנימין אלון: כמובן לא כפרסום, אם כי גם כפרסום יכול להיות שתאפשרו.
עטרה מילבסקי: הביטוח הלאומי לא יכול להעדיף חברה זו או אחרת.
בנימין אלון: צריך לראות איך עושים את זה.
עטרה מילבסקי: אולי ברמה של הפצת ידע, אולי אפילו בעזרת האגף לייעוץ לקשיש שפרוס בכל הארץ ומגיע להרבה קשישים או מרכזי היום.
עטרה מילבסקי: יש שלוחות בהרבה מאוד אמצעים, גם של משרד הרווחה, גם של הביטוח הלאומי, שיכולים להפיץ את הידע אבל ברור שזה יהיה בלי העדפה לגוף זה או אחר אלא במסגרת המכרז שיש לנו כאשר יותר חברות נכנסות.
בנימין אלון: אני חושב שערוץ התקשורת הזה הוא הכי פשוט ודווקא לגיל הזה הוא הכי קונבנציונאלי והכי עיקרי כי הם קוראים את הדברים האלה.
בנימין אלון: צריך לחשוב איך עושים את זה בלי בעיות של פרסום.
מוטי מור: הערה לא טכנולוגית אלא מתייחסת לדבריך, איך מייבשים את הביצה ולא מחפשים את היתושים.
מוטי מור: כאשר צה"ל רצה טייסים או רצה לגייס חבר'ה לקרבי, הוא שלח חיילים לבתי הספר לשבת ולדבר עם התלמידים.
מוטי מור: אני חושב שזה יהיה רעיון חכם לשלוח את סיירת סבא במקום שיחפשו ברחוב קרימינלים שמחפשים זקנים ואולי אפילו גם לסכן אותם תוך כדי זה, שייגשו לבתי הספר וייצרו אינטראקציה עם התלמידים עצמם ברמה האישית.
מוטי מור: ברגע שהם ייצרו את האינטראקציה עם התלמידים, התלמידים בעצמם יעבירו את המסר אחד לשני.
בנימין אלון: אני מסכים אתך.
בנימין אלון: יש גם מערך פרסום שהם עושים.
מוטי מור: הפרסום לא מגיע לתלמידים.
מוטי מור: התלמידים נמצאים באינטרנט והם לא קוראים עיתונים, הם לא שומעים חדשות ולא צופים בטלוויזיה אלא רק בסרטים.
מוטי מור: יש משחק מחשב שלוקח את הילד לגבולות וירטואליים בהם הוא למעשה קרימינל.
אילנית קליימן: הוא הורג שוטרים, סוחר סמים וכולי, וכך מרוויחים יותר כסף.
מוטי מור: למעשה זה עולם ללא גבולות.
בנימין אלון: למה אי אפשר להוציא דבר כזה אל מחוץ לחוק כי זה מהווה הסתה לאלימות?
מוטי מור: בארצות-הברית ניסו במשך שנים לעצור את המשחק הזה, משקיעים מיליונים בתביעות משפטיות, אבל זה לא צלח וזה הופך ליותר אטרקטיבי.
בנימין אלון: רבותיי, אני מודה לכולם ואני מקווה שיצאו מכאן דברים מעשיים.
בנימין אלון: במסגרת ציון יום התעשייה כל ועדה מנסה להתמקד במשהו שקשור לנושא התעשייה, אנחנו קיבלנו על עצמנו את נושא עתיד התעשיות עתירות הידע בישראל.
בנימין אלון: אני מתכבד לפתוח את הישיבה של היום בנושא הזה.
בנימין אלון: אנחנו נכבד, אחרי שאני אומר מילים ספורות, את מר וקס, שהוא מיוזמי היום הזה ואחר כך נתכבד בדבריו של מר גרדמן שהוא יושב ראש כנס רעננה ונשמע מכם על הדברים, זאת תהיה התכנסות ספציפית שלנו לנושא של עתיד התעשיות עתירות הידע בישראל.
בנימין אלון: אני רואה כאיש של הצלחה במדינה הזאת שלנו וכשר תיירות לשעבר שיודע על חשיבות התיירות, החקלאות, הדברים הקונבנציונאליים שיש להם יתרון יחסי גדול במדינת ישראל, יש להם גם משמעות ציונית וערכית, הם היו ליבה של העשייה יחד עם התעשייה שתמיד היתה חשובה, הקונבנציונאלית לכל צורותיה, אבל ככל שהשנים חלפו למד המשק הישראלי בזכות בודדים ובזכות הרבה סייעתא דשמיא לתפיסתי, למד לעבור לקדם את המשאב הזה של האדם ולנצל את העובדה שהקדוש ברוך הוא לא נתן לנו נפט ולא הפך אותנו לאנשים שלוקחים כמובן מאליו את המשאבים של הטבע, לנצל את החולשה ואת החיסרון ליתרון ואני חושב שהובלנו כמדינה דבר, יוצא לי הרבה לשוטט בעולם, שמעורר גאווה.
בנימין אלון: איך משמרים את זה, איך מקדמים את זה, איך יוצרים את האווירה וזה לדעתי נקודת המפתח, מעבר לתקציבים ומעבר לתעשייה ומעבר לחינוך בכל הרמות שלו, מהרמה הנמוכה ועד הרמה הגבוהה, מההשכלה הגבוהה ועד לחינוך היסודי, איך יוצרים את האווירה התרבותית הזאת, הפרסומית הזאת שיש לנו גאוות יחידה, שישראל גאה בחלוצים המודרניים, שזה ישפיע על הכל, זה ישפיע על האמא העברייה, ועל התרבות ועל החינוך ועל הכל.
בנימין אלון: לצערי אני חי במציאות הפוליטית כבר יותר מדי זמן ויודע את חשיבותם של קמפיינים, חשיבותה של דעת קהל גם התקשורתית, שלא באה, היא הוזמנה.
בנימין אלון: אז יש לנו כאן את מר בליזובסקי מ"אנשים ומחשבים", אין לך מתחרים פה, ואני לא מזלזל בעיתון שלכם, אני חושב שהוא חשוב מאוד, התקשורת מגיעה לקטעים, הפרי מדיה מגיע לדברים החשבוניים, אם מישהו פה מתכוון לנשוך את חברו תוך כדי דיון ואני אודיע לתקשורת היא תגיע, אבל זה דבר לא טוב.
בנימין אלון: אז אפשר להתייאש ולהגיד ככה התקשורת ולקטר, אני מכיר את זה גם בפוליטיקה אצלנו בימין, התקשורת עויינת, נכון, אני מסכים לזה, אז צריך לעבוד פי עשר.
בנימין אלון: תקנה תקשורת, תשקיע בקמפיינים ואז הפרי מדיה לא תהיה לה ברירה, הם ישתלבו בזה.
בנימין אלון: אני חושב שאנחנו חייבים להבין שזה כסף מסתובב, יש כסף שיתן הרבה יותר כסף, גם למשק, אני רוצה לשמוע מכם איך אתם רואים את הדברים, אני מאמין שקמפיינים נחוצים כדי ליצור את האווירה, כמובן שכשנגיע לדיוני תקציב, אם פוליטיקאים מתבקשים להוסיף 400 מליון לתקציב של המדען הראשי, ליצור יותר חממות, יותר אפשרויות, אבל אף פוליטיקאי לא ימסור את נפשו לדבר שהסקטור שלו לא רואה בו חשיבות.
בנימין אלון: ברגע שזה פופולארי ומבינים שזה קיומי למדינת ישראל, זה לא בועה ברעננה, בלי לפגוע בכנס, זה לא בועה של איזה מקום, אז היחס הוא אחר, גם של הפוליטיקאים, אני חי כאן.
בנימין אלון: כשפוליטיקאי אומר שצריך 400 מליון כי זה העתיד והוא יודע שהדברים שלו מקובלים פופולארית אז הרבה יותר קל להרים פי עשרים גם כסף ציבורי לדבר הזה, לכל דבר.
בנימין אלון: עכשיו ועדת שוחט תקועה, אף אחד לא יודע שחלק מסויים צריך להגיע לקרן הלאומית למדע, ואני לא דן כאן עכשיו לא באקדמיה ולא בקרן ולא בכל מה שצריך לדון בו, אבל בעיקרון זה לא מעניין אף אחד.
בנימין אלון: אנשים לא מבינים את הדברים האלה.
בנימין אלון: לא רק בענין הכספי, גם כסף פרטי שמגיע בהמוניו מבחוץ ומבפנים, ישראלי ולא ישראלי, הכל ישתנה ובעיקר לדעתי אם רוצים תמיד להיות צעד אחד קדימה ואם לא רוצים שרק יגדלו אצלנו טכנאים ברמה נמוכה, שיהיה להם קשה להתחרות עם הודו ועם מקומות אחרים, אתה חייב ליצור את האמא היהודיה, אתה חייב ליצור את המודעות התרבותית, את גיבורי התרבות, גיבורי תרבות לצערי בתרבות של הטלנובלות שאנחנו חיים בה יוצרים בקמפיינים.
בנימין אלון: אני מצטער שזה כך אבל זאת המציאות.
בנימין אלון: אפשר להתעלם ממנה ואפשר לנתח אותה, אבל זה לא יועיל.
בנימין אלון: אני פותח בקריאה אישית לפני הדיון, כל גורם וגם מכם בכנס רעננה, כל גורם שיש לו יכולת, בזמנו פניתי לנשיא המדינה מר שמעון פרס, הוא מוכן לארח אצלו בבית את הדבר הזה, ניסינו, התחלנו ליזום וזה נתקע.
בנימין אלון: כל גורם שמבין בדבר הזה, כל גורם שיכול לעזור בנושא הזה, שיתן, שיציף את האינפורמציה ושלא נחיה באשליות, אלו שמבינים בדברים האלה, שמכירים את המושגים האלה זה ציבור קטן מאוד, הם גם הציבור שעשה את המהפכה אבל כנראה שיש הבדל בין ליצור מהפכה לבין אחר כך לשמר אותה, לשמר ולקדם הרבה יותר קשה.
בנימין אלון: בניגוד לפתגם שההתחלות קשות, הרבה פעמים חדוות היצירה והחדשנות היא מספיק מוטיבציה לעשייה, אחרי זה תפילת מנחה של הצהריים היא הרבה יותר קשה.
בנימין אלון: לשמר, להמשיך ולדאוג זה פחות הרואי, פחות אנשים מתלהבים, וזאת הפתיחה שלי.
בנימין אלון: אני הייתי רוצה לשמוע בהתחלה את מר וקס, שלמה וקס הוא מנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה ואחר כך את שלמה גרדמן יושב ראש פורום מנהלי ההי טק, ישוב ראש כנס רעננה למדיניות ההי טק הלאומית.
בנימין אלון: שיהיה בהצלחה היום הזה, שכן יניב מודעות ותקשורת ולא להתייאש אם הוא לא יניב, כי בתוך עמנו אנחנו יושבים.
שלמה וקס: בוקר טוב לכולם ולך אדוני היושב ראש תודה על הדברים.
שלמה וקס: תעשיית ההי טק היא ספינת הדגל של כלכלת ישראל והיא מקור לגאווה למדינת ישראל בעולם הרחב.
שלמה וקס: מספרים על שנת 2007, מכרה התעשייה בהיקף של 20.7 מיליארד דולר, מתוך זה יצוא של 18 מיליארד דולר.
שלמה וקס: למעלה מ-50% מהיצוא התעשייתי של מדינת ישראל זה המקור.
שלמה וקס: אני אוסיף על כך שאין דומה הדולר שמדינת ישראל מקבלת בגין תעשייה זאת לדולר שהיא מקבלת בגין תעשיות אחרות כי הערך המוסף בתעשייה הזאת,
בנימין אלון: למרות ששניהם סובלים מערך הדולר.
שלמה וקס: תיכף נגיע לזה.
שלמה וקס: הערך המוסף של הדולר הזה הוא הרבה יותר גבוה.
שלמה וקס: התעשייה מעסיקה באופן ישיר כ-70 אלף עובדים ומסביבה עוד 350 אלף.