GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמוס כץ:
כאשר משווים את היקף הבעיה בארצות-הברית ולוקחים את כל האירועים המוחיים, סרטן השד, איידס, המוות הפתאומי הוא גורם המוות הראשון.
עמוס כץ:
בארצות-הברית מדובר על 450 אלף מקרים וזה יותר מכל מחלה אחרת.
עמוס כץ:
בהשוואה למספרים שלנו, ויש גם נתונים מסוימים בארץ ממגן דוד אדום, אנחנו מדברים על 10,000 ואולי יותר מקרים בשנה.
עמוס כץ:
מרכיב הזמן.
עמוס כץ:
ברגע שמפסיק הלב לעבוד ומפסיקה אספקת הדם לגוף ובעיקר למוח, מתחיל לתקתק שעון שהוא קצר מאוד בזמן.
עמוס כץ:
אם יש לנו חולה או מישהו שצנח ולא מתחילים החייאה ולא עושים דפיברילציה, הסיכוי אחרי 10 דקות שהוא יינצל, הוא כאפס אחוז.
עמוס כץ:
מאידך, נלך למצב הקיצוני.
עמוס כץ:
אם מישהו צנח, התחילו החייאה ובוצעה דפיברילציה תוך ארבע דקות, הסיכוי שלו הוא 30 אחוזים.
עמוס כץ:
זה לא מאוד גבוה, אבל זה הרבה יותר גבוה.
בנימין אלון:
מה האורכה שנותנת ההחייאה?
עמוס כץ:
ההחייאה מוסיפה עוד מספר דקות.
עמוס כץ:
היא יכולה להאריך את זה לחמש עד עשר דקות.
עמוס כץ:
החייאה של 20 דקות, בשלב הזה היעילות הולכת ויורדת.
עמוס כץ:
ככל שהדפיברילציה יותר מהירה, המצב יותר טוב.
עמוס כץ:
כאשר אנחנו מדברים על שרשרת ההחייאה, אם רואים מישהו שצונח ונופל, צריך להזעיק או להביא את המכשיר החשמלי וזה הטלפון כאן ולהתחיל בהחייאה שהיא חשובה מאוד ולדאוג שיגיע כמה שיותר מהר הדפיברילטור הרגיל או החיצוני ולהביא את החולה לבית החולים.
עמוס כץ:
כלומר, יש כאן כמה מרכיבים - גם של ההחייאה, שזה חינוך האוכלוסייה, וגם של הגעה מהירה או זמינות של ה-AAED.
בנימין אלון:
אם קורה דום לב פתאומי, הדבר הראשון הדחוף הוא שבחמש הדקות הראשונות תהיה החייאה וחמש הדקות האלה מהוות זמן שאפשר להשיג בו בינתיים את המכשיר.
בנימין אלון:
המכשיר, אם הוא יבוא בשלב הזה, הסיכוי להציל את אותו אדם הוא יותר גדול.
עמוס כץ:
הסיכוי יותר גדול.
בנימין אלון:
זאת אומרת, הדחיפות למכשיר, יש אורכה של כמה דקות.
עמוס כץ:
נכון.
עמוס כץ:
לרוב האנשים אין מכשיר זמין לידם.
בנימין אלון:
לעומת זאת, ההחייאה היא עדיין הדבר הדחוף והמיידי.
עמוס כץ:
הראשוני שצריך להתחיל בו.
עמוס כץ:
כאשר מסתכלים באספקט הציבורי, זה שילוב של חינוך האוכלוסייה יחד עם זמינות המכשירים.
בנימין אלון:
אדם רגיל שלא מלומד ורואה דבר כזה, מה הוא צריך לעשות?
בנימין אלון:
אנחנו מדברים על אירוע בציבור כאשר מישהו מתמוטט.
בנימין אלון:
מה הדבר הראשון שאדם שצופה צריך לעשות?
עמוס כץ:
להזעיק את הצוות הרפואי, או אם יש שם צוות שיש לו AAED, ולהתחיל את ההחייאה.
עמוס כץ:
בנושא הזה, גם כאשר מתחילים החייאה על ידי אדם שאינו מיומן בהחייאה אלא עושה רק את העיסוי, התוצאה היא יותר טובה מאשר רק לעמוד ולהסתכל.
עמוס כץ:
כלומר, גם ליימן, אם יתחיל החייאה – הנשמה, כן או לא, היא פחות חשובה – ועיסוי לב, התוצאה תהיה יותר טובה.
עמוס כץ:
זה נובע בדיוק מאותו שעון כי שירותי החירום הכי מהירים, לוקח להם זמן להגיע למקום.
עמוס כץ:
אנחנו יודעים שהסיכוי להחייאה יורד בכ-10 אחוזים מכל דקה מתחילת דום הלב.
עמוס כץ:
כלומר, הסיכוי להחייאה אחרי תשע או עשר דקות הוא אפס עד שני אחוזים ומאידך, אחרי שלוש דקות, אנחנו מדברים על שישים אחוזים וזה הולך ויורד, וזה קו שהוא מאוד מרשים.
עמוס כץ:
גם אם מעבר לתשע הדקות ישנה החייאה, יש סיכוי גדול מאוד לפגיעה מוחית שנותרת לאחר האירוע.
עמוס כץ:
כלומר, אם נסכם כאן, המוות הפתאומי הלבבי נגרם בעקבות פרפור חדרים, בארצות-הברית כל שתי דקות לוקה אדם בדום לב.
עמוס כץ:
22 איש מתים בישראל מדי יום עקב דום לב.
בנימין אלון:
מתוך ה-22 אנשים הללו, מה אחוז אלה שיש להם מחלת לב?
עמוס כץ:
מעל 50 אחוזים.
עמוס כץ:
כ-50 אחוזים וזאת כאשר חלקם לא יודעים על זה.
עמוס כץ:
חלקם מעולם לא ידעו שיש להם מחלת לב וזה הביטוי הראשון למחלה.
בנימין אלון:
שמשהו לא תקין בפעילות החשמלית שלהם.
עמוס כץ:
לא, אצל חלקם זה גם התקף לב שהביטוי הראשון שלו יהיה דום לב, אבל גם את האוכלוסייה הזאת אפשר להציל ואז לתת לה את שירותי הרפואה המתקדמים של בתי החולים אבל הם צריכים להגיע בחיים לבית החולים.
עמוס כץ:
הסטטיסטיקה היא שמכלל האנשים שלוקים בדום לב, אנחנו מדברים על 7 אחוזים – ותכף נראה את הפיזור – כגורם התמותה מספר אחד וכאמור, בכל דקה יורדים סיכויי ההישרדות בערך ב-10 אחוזים.
עמוס כץ:
בארץ יש נתונים של מגן דוד אדום.
עמוס כץ:
הפרסום האחרון היה משנת 2000.
עמוס כץ:
פרופסור בטלר היה חלק מהמחברים.
עמוס כץ:
התוצאות בסך הכל של אנשים שמגיעים בחיים לבית החולים היו כ-10 אחוזים וזאת תוצאה לא רעה.
עמוס כץ:
זמן התגובה הממוצע מרגע שהזעיקו ועד שמגן דוד אדום היה במקום, לפי הפרסום הזה, הוא 10.3 דקות.
עמוס כץ:
זה אומר שאם היה משהו בקהילה והיו מתחילים את זה קודם, זה ללא ספק היה משפר את התוצאה הזאת של 10 אחוזים.
בנימין אלון:
ההחייאה הראשונית לפני הגעת המכשיר, כל אחד צריך ללמוד את זה?
בנימין אלון:
צריכה להיות מודעות ציבורית לזה?
עמוס כץ:
בהחלט כן.
בנימין אלון:
כל אדם צריך לדעת להרוויח את חמש הדקות האלו.
בנימין אלון:
מה רמת המקצועיות הנדרשת להפעלת המכשיר?
בנימין אלון:
אנחנו מגיעים לשלב השני.
עמוס כץ:
המכשיר מיועד לאנשים שאינם צוותים רפואיים.
עמוס כץ:
כדי להכשיר מישהו נדרש משהו כמו קורס משולב של כארבע שעות, למרות שיש גם ניסיון בשדות תעופה בארצות-הברית שהמכשירים תלויים לאורך הקיר.
עמוס כץ:
במחקרים שפורסמו למשל על שדה התעופה בשיקגו נאמר שהפעילו את המכשירים אנשים שלא עברו שום הכשרה כי המכשיר מדבר ונותן הנחיות להפעיל אותו.
עמוס כץ:
גם שם הם הצליחו להפעיל אותו.
עמוס כץ:
כלומר, אפשר להפעיל אותו.
עמוס כץ:
כאנקדוטה אספר שישנה עבודה שמשווה את הביצועים של ילדי כיתה ד' בארצות-הברית מול פרמדיקים – מבלי להטיל חשד ביכולת של הפרמדיקים שהם מאוד מיומנים – והתוצאות היו כמעט דומות בהפעלת המכשיר.
עמוס כץ:
כלומר, המכשיר קל מאוד וידידותי להפעלה.
בנימין אלון:
אין בעיה של איזשהו אבחון לגבי אדם אולי הוא בהתקף אפילפסי או אולי הוא התעלף?
עמוס כץ:
זה לא יקרה.
עמוס כץ:
האמינות של המכשיר היא כזאת.
בנימין אלון:
הוא יצא מהסאונר, הוא יבש, הוא התעלף.
עמוס כץ:
המכשיר מתחבר אליו, יש לו מערכת זיהוי של הפרעות קצב.
עמוס כץ:
במידה שהוא לא מזהה הפרעת קצב מעבר לכל ספק, הוא לא יאפשר לתת מכת חשמל וזאת שאלה שעולה, מה הבטיחות של הדבר והאם זאת "שיטה" לגמור חשבונות עם מישהו.
עמוס כץ:
התשובה היא לא.
עמוס כץ:
המכשיר לא נותן לעשות את זה.
עמוס כץ:
בתוצאות של המכשירים לאורך שנים, שיעור הטעות שלו הוא פחות מאחוז אחד שזה שיעור שנחשב לאמינות של מעל 99 אחוזים וזאת אמינות מאוד גבוהה.
בנימין אלון:
אם כן, ברמה הציבורית היינו רוצים – זה לא הנושא שלנו – שתהיה כמה שיותר מודעות וכמה שיותר אנשים ידעו את השלב הראשון הקונבנציונאלי של החייאה ואחר כך היינו רוצים – ותכף נשמע את חבר הכנסת אלדד – ברמה הציבורית להגיע לכמה שיותר זמינות של מכשירים עם יכולת הפעלה שלהם שאולי אפילו כל אחד יוכל להפעיל אותם.
בנימין אלון:
זאת השאיפה?
עמוס כץ:
לא יכולתי לסכם את זה טוב יותר מדבריך.
עמוס כץ:
בדקנו את זה בדרום בשנה הראשונה שהופעל שם הנט"ן והאחוזים היו 8 אחוזים.
עמוס כץ:
זה במסגרת הסטטיסטיקה הזאת.
עמוס כץ:
כלומר, שרשרת ההישרדות, אותה שרשרת ההחייאה, היא הגעה מהירה ומסירת ההודעה, ביצוע החייאה מיידי, מתן השוק החשמלי והגעה מהירה של הצוות המיומן.
עמוס כץ:
כאן אנחנו נכנסים לדפיברילטור.
עמוס כץ:
המכשיר הוא מכשיר שמסוגל לפענח - יש לכם כאן דוגמה – את קצב הלב, לאבחן אותו ולהמליץ - ולכן קראנו לו חצי אוטומטי כי הוא לא עושה הכל לבד – על מתן שוק חשמלי.
עמוס כץ:
הוא משגר שוק חשמלי במידת הצורך, הוא קטן, הוא נייד, הטכנולוגיה מתקדמת והוא פשוט וקל להפעלה.
עמוס כץ:
אחר כך נראה הדגמה.
עמוס כץ:
על העקומה הזאת של ההישרדות, אם אנחנו מקדימים את הזמן לשוק, אנחנו מצילים הרבה חיים.
עמוס כץ:
לגבי הניסיון עם המכשיר.
עמוס כץ:
בארצות-הברית יש תוצאות וכאן יש סיכום של מספר מחקרים מובילים.
עמוס כץ:
בעמודה השחורה אנחנו רואים את התוצאה של הממוצע הכללי בארצות-הברית – בארץ אנחנו יותר טובים, כפי שנאמר כאן, גם שירותי החירום של מגן דוד אדום וגם שירותי הרפואה הם יותר טובים.
עמוס כץ:
הממוצע הלאומי הוא 7 אחוזים.
עמוס כץ:
אלה תוצאות של מספר מחקרים שנעשו.
עמוס כץ:
העמודה הירוקה היא במרכזי שיקום לב, שם יש רופא וזאת לא הדוגמה הנכונה.
עמוס כץ:
שדה התעופה שיקגו, 64 אחוזים הישרדות כאשר חלק מההפעלות הן הפעלות של אנשים שאינם מיומנים.
עמוס כץ:
קזינו לאס-וגאס, שם מסתבר שאנשים מנוטרים כל הזמן, הריגוש של המקום גורם לחלק מהם להתקפי לב ולדום לב בעיקר – הישרדות של 60 אחוזים.
עמוס כץ:
רוצ'סטר, אנשי משטרה, נתנו את זה לאנשי המשטרה שמפעילים את זה כאשר הם מגיעים ראשונים לזירת האירוע.
עמוס כץ:
סיאטל, שם יש שילוב של חינוך האוכלוסייה להרבה החייאה וגם פיזור ברחובות.
עמוס כץ:
המספרים האלו הם הרבה יותר טובים מהממוצע הלאומי ללא זה.
עמוס כץ:
כאשר לוקחים עבודות נוספות לגבי מקומות מרוחקים באזורי ספר, שם שירותי הרפואה הדחופה מגיעים אליהם באיחור, ובודקים את שיעור ההישרדות לפני ואחרי קיום מכשיר בקהילה, העמודות הירוקות לעומת הכחולות מראות שיפור ניכר ומשמעותי.
עמוס כץ:
זה המחקר של רוצ'סטר.
עמוס כץ:
מספרים שלא מארצות-הברית, למשל באיטליה, 49 מכשירים שהוצבו בברשייה, 2,000 מתנדבים הפעילו את המכשירים האלו.
עמוס כץ:
כלומר, יש כאן מכשיר של הכשרה.
עמוס כץ:
בעקבות הצבת המכשירים שיעור ההישרדות עלה פי שלוש עד חמש וזה משמעותי מאוד.
עמוס כץ:
חלק מהאירועים האלה קורים בבית וצריך להתייחס לזה.
עמוס כץ:
זה סיכום של עבודה אחרת שנמצאת בקהילה.
עמוס כץ:
שוב, 54 אחוזים.
עמוס כץ:
יחד עם זאת, לא הכל יפה.
עמוס כץ:
יש עבודה מסקוטלנד שמראה שפיזור לא נכון של המכשירים ושימוש לא נכון במשאב לא העלה את שיעורי ההישרדות והמספרים עלו מ-6.3 ל-6.5 והם לא מצדיקים את השימוש במכשיר.
בנימין אלון:
מה זה נקרא פיזור לא נכון?
עמוס כץ:
הוציאו משאבים רבים ופיזרו את זה אבל לא הכשירו את הקהל ולא הגבירו את המודעות שלו, כך שכמעט לא נעשה בזה שימוש.
עמוס כץ:
הוציאו כסף יחסית גדול.
עמוס כץ:
כלומר, זה לא רק לשים את המכשיר ולשכוח אותו אלא זה גם להגביר את המודעות של הקהל להשתמש בו וגם להכשיר צוותים שידעו להפעיל אותו ורק במקרים יוצאי דופן, כמו בשדה התעופה, אבל שם זה עומד מול עיני האנשים וזה בתודעה שלהם, אפשר שאנשים שלא הוכשרו לכך יפעילו את המכשיר.
עמוס כץ:
האיגוד הקרדיולוגי האמריקאי והאיגוד הקרדיולוגי האירופאי להחייאה הוציא הגדרות ומגדיר את נקודות המפתח להצלחת התוכנית ראשית בקיום AED, הכשרת קהל ומשתמשים לא רפואיים, תחזוקה וכמובן קשר עם מגן דוד אדום ושירותי החירום כי אתה עושה את הפעולה אבל יש לה המשך כאשר במקביל צריך ששירותי החירום יגיעו למקום.
עמוס כץ:
כאשר אתם טסים, תבדקו אם במטוס יש AED.
עמוס כץ:
ארגון התעופה הבינלאומי קבע שבמטוסים חייבים להיות AED.
עמוס כץ:
אני יודע שבאל-על יש וגם לרוב יודעים איפה הוא מונח.
עמוס כץ:
עלות-תועלת.
עמוס כץ:
יש לזה עלות.
עמוס כץ:
מספרי העלות-תועלת – וזה תמיד נושא שהוא לא לגמרי מדויק – להצלת חיים נע בין 4,000 דולר להצלת חיים ל-44 אלף דולר לשנת חיים של חולה שהוצל.
עמוס כץ:
לשם הפרופורציה, כימותרפיה ללוקמיה עולה להצלת שנת חיים 70 אלף דולר ויש דברים שהם עוד יותר יקרים.
עמוס כץ:
לשאלתך האם זה יכול לטעות ולהזיק.
עמוס כץ:
יש אינפורמציה שבאה מאחד היצרנים לפיה מעל מיליון חיבורים, מעל 200 אלף שוקים, כאשר רק שוק אחד לא מתאים.
עמוס כץ:
כלומר, רק טעות אחת בשוק וזה אפילו יותר טוב מהמספרים שציינתי.
עמוס כץ:
כלומר, המכשיר אמין.
עמוס כץ:
נעבור למה שיש לנו כאן בארץ.
עמוס כץ:
בארץ היום, מעבר למה שיש במגן דוד אדום, יש כ-500 עד 600 מכשירים חצי אוטומטיים.
עמוס כץ:
העלות היא בין 1,500 ל-2,000 דולר למכשיר.
עמוס כץ:
עקב חשיבות המכשיר, יעילותו וניצול משאבים לאומיים, יש צורך בקריטריונים ברמה הלאומית וכמובן לשקלל את הכשרת הצוותים והתחזוקה כחלק מהתוכנית.
עמוס כץ:
זה הרקע שפרופסור בטלר כיושב-ראש המועצה הלאומית ביקש ויזם את ההמלצות והתעדוף להכנסת הדפיברילטורים.
עמוס כץ:
היה לי הכבוד לעמוד בראש הוועדה הזאת יחד עם צוות מכובד, יחד עם דוקטור צבי פיגנברג ממגן דוד אדום שגם הוא נמצא אתנו כאן, והמטרות של הוועדה היו לקבוע מקומות ציבוריים בהם יש להתקין AED - היו גם מטרות במוסדות הרפואיים, אבל לא אתייחס אליהן – וקביעת קריטריונים לתעדוף המקומות.
עמוס כץ:
קביעת קריטריונים נעשתה על סמך המלצות של האיגודים האירופאיים והאמריקאים וההחלטה שמקום ציבורי זקוק ל-AED במידה שמתקיימים לגביו הקריטריונים הבאים: זמן תגובה.
עמוס כץ:
אם המקום ממוקם כך שזמן הגעת אמבולנס או צוות החייאה הוא מעל 5 דקות.
עמוס כץ:
אם האמבולנס מגיע תוך שלוש עד חמש דקות, אין צורך ב-AED במקום הזה.
עמוס כץ:
ראינו מה זמן התגובה הממוצע בארץ והוא טוב.
עמוס כץ:
כאשר יש אוכלוסייה בסיכון, גברים מעל גיל 40 ונשים מעבר לגיל הבלות.
עמוס כץ:
חולים עם גורמי סיכון או חולי לב.
עמוס כץ:
מקומות שיש בהם ריכוזי קהל וקהל בסיכון גבוה כאשר גם הבית במידה מסוימת הוא גורם סיכון.
עמוס כץ:
זה מצריך קיום צוות לא רפואי שעבר הכשרה להחייאה ושימוש ב-AED והוא מסוגל להביא את המכשיר למקום ההחייאה תוך 4 עד 5 דקות וקיום מערכת שמחויבת לנושא ההחייאה והשימוש ב-AED.
עמוס כץ:
הוא צריך איזושהי תחזוקה.
עמוס כץ:
קבענו את הקריטריונים על סמך קריטריונים שיצאו במחקר PAED ויש ממש נוסחה לפיה אפשר – ואני לא אלאה אתכם בה – לחשב באיזה מקומות יש למכשיר הצדקה.
עמוס כץ:
על סמך זה הוועדה קבעה את הקריטריונים שלה ואני אתייחס רק לנושא של מקומות ציבוריים וההמלצות שלנו היו לגבי קניונים ומרכזי קניות, משרדי ממשלה ורשויות עם קהל, כולל עובדים, מקבלי שירות מעל 500 אנשים ביום.
עמוס כץ:
אגב, החוק הפדרלי מחייב בארצות-הברית בכל בניין פדרלי שיהיה AED.
עמוס כץ:
שדות תעופה ונמלים וראינו שזה קיים למעשה בכל שדות התעופה בארצות-ברית, מטוסים עם מעל 100 נוסעים, תחנות אוטובוס וקהל שיש בו מעל 1,000 אנשים ביום, רכבות נוסעים בגלל הבידוד שלהן והמרחק שלהן מצוותי הרפואה, מקומות עבודה, מרכזי ספורט ואצטדיונים, אולמות אירועים ולאחרונה – ולא הבאתי את הכותרות – היו מספר אירועים באולמות אירועים, אתרי אימון הספורטאים – המקרה בבאר-שבע קרה בזמן אימון – וחדרי כושר.
עמוס כץ:
לחדרי כושר הולכים אנשים בכל הגילאים וזה חשוב שהמכשיר הזה יהיה שם כי חלק מהאירועים קורים שם.
עמוס כץ:
בנייני מגורים עם מערכות שמירה, עם מוקד, בתי אבות, יישובים מרוחקים, מרכזי הימורים אם הם יאושרו בארץ, אוניות נוסעים, בתי מלון, בריכות שחייה, תיאטראות.
עמוס כץ:
כלומר, בכל ריכוזי קהל גדולים.
עמוס כץ:
ההמלצה שלנו הייתה כי הרישוי במקומות האלה יותנה בקיום AED וצוות שידע להפעילו.
עמוס כץ:
אחת האנלוגיות שאנחנו מכירים זה שהחוק הישראלי מגדיר את הצורך במתזים למניעת שריפות.
עמוס כץ:
אני חושב שזה חשוב מאוד אבל זה מותנה ברישוי.
עמוס כץ:
הוועדה ממליצה לקבע את הנושא בחקיקה.
עמוס כץ:
המימון יוטל על הבעלים כחלק מהדרישות מהמקום.
עמוס כץ:
התייחסנו גם לדברים שהגדרנו אותם כעדיפות בינונית לא משום שהם פחות חשובים.
עמוס כץ:
יש גישה של בתים פרטיים ואפשר היום לרכוש בארצות-הברית וגם בארץ את המכשיר לשימוש בבתים פרטיים.
עמוס כץ:
ישובים מרוחקים, אוכלוסייה צעירה, מוסדות חינוך ואוניברסיטאות.
עמוס כץ:
העלות היא כ-1,500 עד 2,000 דולר למכשיר ועלות האחזקה, כולל הסוללות, היא בין 100 ל-500 דולר.
עמוס כץ:
ההשקעה היא לא גדולה ועלות-תועלת מאוד מאוד גדולה.
עמוס כץ:
המסמך הזה יצא למשרד הבריאות ביוני 2002 בחתימתו של פרופסור בטלר.
עמוס כץ:
במקביל יש הרשאה של משרד הבריאות לשימוש של AED על ידי כל האחיות המוסמכות וזה אומר שבישובים מרוחקים שם יש רק אחות, יש להן הרשאה נוכחית.
עמוס כץ:
יש התייחסות של המשרד של דוקטור ברוך כבר ב-2002 ואז כונס צוות בין-משרדי לתכנון ופריסה של דפיברילטורים ובסופו של דבר ב-2003 ההמלצה אכן הייתה לשים את זה במקומות ציבוריים אבל לא היה חיוב ברישוי והכוונה הייתה להחיל את זה כך שיהיה חוק ולכן אני מודה על הצעד החשוב בארץ.
עמוס כץ:
מבחינה חוקית בארצות-הברית יש מה שנקרא חוק השומרוני הטוב על הפעלה של ציוד רפואי על ידי מי שאינו צוות רפואי.
עמוס כץ:
יש תקנות שונות בין המדינות.
עמוס כץ:
בארץ יש לזה איזושהי חקיקה חלקית וצריך גם להתייחס לנקודה הזאת.
בנימין אלון:
יש את לא תעמוד על דם רעך.
עמוס כץ:
כן, זה החוק.
עמוס כץ:
בסופו של דבר, כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו, כל המאבד נפש כאילו איבד עולם מלא, וכל המקיים נפש כאילו קיים עולם מלא.
עמוס כץ:
אני בטוח שאתה שולט בזה יותר טוב ממני.
בנימין אלון:
לפני שאני מבקש מהרב אנזבכר שיספר את הסיפור האישי שלו, מילה אחת לגבי המכשיר המושתל שעוד לא נגענו בו.
בנימין אלון:
למי משתילים אותו?
עמוס כץ:
אנחנו מדברים על מכשיר שמיועד לאנשים שלקו בדום לב, ניצלו כבר, שה-AED הציל אותם, או שנמצאים בסיכון גבוה לדום לב.
עמוס כץ:
המכשיר הזה – אגב, גם הוא הומצא על ידי קרדיולוג שהיה בארץ בשם מישל מירובסקי – זה המכשיר.
עמוס כץ:
זה מין "קוצב" גדול שמושתל בהרדמה מקומית עם אלקטרודה בתוך החדר והוא יודע לזהות באופן אוטומטי הפרעות קצב ולתת להן שוק חשמלי.
עמוס כץ:
בארץ ובעולם הוא מושתל למניעה שניונית לאנשים שכבר חוו אירוע של דום לב אבל עיקר המטרה היא להרחיב את זה – וזה מורחב חלקית – לאנשים שלא לקו בדום לב אבל אנחנו יודעים שהפוטנציאל שלהם ללקות באירוע הוא הרבה יותר גבוה ואלה לרוב אנשים עם תפקוד ירוד של החדר השמאלי, עם פגיעה בחדר השמאלי.
עמוס כץ:
זה מכשיר שמחקרים הוכיחו את יעילותו בהורדת מוות פתאומי גם במה שנקרא מניעה שניונית, קרי, אחרי אירוע של דום לב וגם מניעה ראשונית ובסופו של דבר גם סגן נשיא ארצות-הברית קיבל אותו כמניעה שניונית.
עמוס כץ:
יש החלטה – כדי שנבין את הסטטוס – והגדרה של מינהל רפואה למי זה מגיע ומקובל על כולם שבמניעה השניונית זה מגיע לכולם ויש חילוקי דעות ובעיות תקצוב בנושא של מניעה ראשונית ולכן חלק מהאנשים שצריכים לקבל את זה לא מקבלים את זה, בגלל בעיות תקצוב והחלטות שבין משרד הבריאות והקופות.
בנימין אלון:
אנחנו אמנם מרוכזים בנושא של המכשיר החיצוני, אבל זה חשוב להרחיב את היריעה גם בדבר הזה.
בנימין אלון:
פרופסור אריה אלדד יציג את הצעת החוק.
בנימין אלון:
כהקדמה אומר שיש גם הצעת חוק נוספת אבל היא תובא לוועדת הרווחה והבריאות.
בנימין אלון:
איך שלא יהיה, צריך יהיה אחר כך לשלב את ההצעות.
אריה אלדד:
תודה אדוני היושב-ראש, תודה לכל הרופאים שחסכו ממני את כל הרקע התיאורטי של החוק הזה.
אריה אלדד:
כאמור, בשנת 2002 הוגשו המלצות למשרד הבריאות ואני תמה על כך שעד היום לא רק בחוק הזה אלא בחוקים רבים אחרים מדוע משרד הבריאות אינו מחוקק ולמה זה צריך לחכות להצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת שבאות חמש שנים לאחר מכן, אבל זה עניין אחר.
אריה אלדד:
משרד הבריאות מטעמים השמורים עמו מסתפק בהמלצות ואנחנו מבינים שהמלצות בלבד לא יגרמו למוסדות ציבור להכניס את ידם לכיסם ולהשקיע כסף בפעולות מצילות חיים.
בנימין אלון:
למרות שמבחינה זאת לא אמורה להיות עלות לציבור.
בנימין אלון:
אין פה בעיה תקציבית שהאוצר צריך לאשר.
אריה אלדד:
בסופו של דבר, אם זה משרד ממשלתי, האוצר יודע שהמשרד הממשלתי הזה, כמו הבניין הפדרלי בארצות-הברית, יצטרך להוציא 2,000 דולר כדי לקנות מכשיר.
בנימין אלון:
אם זאת תהיה יוזמה של משרד הבריאות כמו הצעת החוק הזאת שתטיל את העלות על המקומות הציבוריים.
אריה אלדד:
אבל חלק ממוסדות הציבור האלה הם מוסדות ממשלתיים ולכן המדינה תצטרך לזאת בחלק מהעלות כהוצאה במתקניה היא אבל במוסדות אחרים, בעל המקום הציבורי או מי שמפעיל אותו, הוא זה שיצטרך לשאת בעלות.
אריה אלדד:
אנחנו אמנם מדברים על כך שרוב האנשים מתים בביתם מדום לב ויכול להיות שאם המכשיר הזה היה עולה 10 דולר, יצרני חדרי השינה היו, במקום מיטות מתכווננות, עושים מיטות מתכווננות עם דפיברילטור אבל אנחנו עוד לא שם.
אריה אלדד:
ראוי לומר גם שהיום רמת המיומנות הנדרשת מהצוות שאמור לתת את העזרה הראשונה, את ההחייאה, היא גבוהה יותר מאשר הפעולה שצריך לעשות במכשיר הזה, כי עיסוי לב חיצוני והנשמה הם לא פעולות טריביאליות וההכשרה, כדי להפוך את הפעולות האלה ליעילות בהצלת חיים, ארוכה יותר בהכשרה מהפעלת המכשיר.
אריה אלדד:
לכן החשיבות הגדולה כל כך בהסברה לציבור, בעידוד הציבור לעבור קורסי החייאה ופעולות החייאה כדי להכשיר מורים, גננות, אנשים שפועלים במוסדות ציבור ואת הציבור הרחב כדי שכמה יותר אנשים ידעו לעשות את הפעולות.
בנימין אלון:
המכשיר הידידותי שמצריך ארבע שעות הכשרה כדי להפעיל אותו ואני מבין שהוא גם מכשיר מדבר עברית.
עמוס כץ:
תכף נציג אותו.
בנימין אלון:
הוא מדבר עברית?
עמוס כץ:
כן.
בנימין אלון:
הפעולות הקונבנציונאליות של החייאה, אתה אומר שהן מצריכות הכשרה של כמה זמן?
עמוס כץ:
הכשרה יותר ארוכה.
אריה אלדד:
גם אם מישהו עבר הכשרה מסוימת, הוא צריך לעבור מפעם לפעם רענון.
אריה אלדד:
כדי להנשים מישהו בצורה יעילה, זה לא טריביאלי.
אריה אלדד:
לכן גם מי שעבר לפני עשרים שנים איזשהו קורס במגן דוד אדום או בצבא, ראוי שירענן את ידיעותיו כדי שמה שהוא עושה יהיה יעיל, אבל אנחנו עוסקים במכשיר.
אריה אלדד:
הצעת החוק הזאת הוצעה למספר חברי כנסת ושמחתי לראות שחבר הכנסת סטס מיסז'
אריה אלדד:
ניקוב היה הראשון שהגיש אותה והניח אותה במזכירות הכנסת.
אריה אלדד:
אני הלכתי בעקבותיו והצעת החוק שלי זהה להצעת החוק שהוא הגיש ובוודאי כאשר ההצעות האלה יקודמו הן יאוחדו להצעה אחת ולא יהיה צורך בהצעות רבות.
בנימין אלון:
נמצאים אתנו כאן חבר הכנסת אברהם מיכאלי חבר הוועדה וחברת הכנסת סופה לנדבר שהיא גם אחת המציעות של ההצעה של סטס מיסז'ניקוב.
אריה אלדד:
ההצעה אומרת שתוטל חובה להתקין מכשירים כאלה והדגש הוא על מוסדות ציבור ועיקר הדיונים בחוק יהיה לא על הגובה מעל הרצפה בו יותקן המכשיר ופרטים טכניים מהסוג הזה, אלא מהו מוסד ציבורי שיהיה מחויב בהתקנת המכשיר הזה.
אריה אלדד:
כאן יהיו דיונים בוועדות שיעסקו בזה בהמשך.
אריה אלדד:
מה שאנחנו מציעים בהצעת החוק שלנו הוא שמקום ציבורי יוגדר כקניון, משרד ממשלה או רשות מקומית שיש בה קבלת קהל, שדות תעופה או נמלים, אוניות נוסעים, תחנות מרכזיות של תחבורה ציבורית.
בנימין אלון:
זה די דומה להמלצות שהוזכרו קודם לכן.
אריה אלדד:
תחנות רכבת ישראל, מקומות עבודה עם 500 עובדים לפחות, אצטדיוני ספורט, חדרי כושר בעלי 500 מנויים לפחות, בתי אבות או להבדיל בתי כלא, בתי מלון עם 100 חדרים לפחות, בריכות שחייה וחופי רחצה מוכרזים.
אריה אלדד:
אני מקווה שאחד מהמציעים יוכל לקדם במהרה את הצעת החוק הזאת ויצטרפו אליו עוד חברי כנסת כך שההצעה הזאת תגיע בקרוב להליך חקיקה מתקדם.
יצחק אנזבכר:
ברשותך, היושב-ראש, אני שואל אם אני יכול לעמוד, ראשית, לכבודכם, ושנית, מכיוון שאני יודע שאני אתרגש ובכל מקרה אני אקום באמצע דבריי, כך שעדיף לעשות זאת מהתחלה.
יצחק אנזבכר:
אני אספר בקצרה על המקרה שלי כדי שידעו לא רק במה המדובר אלא מי המדבר כי יתכן שזה משמעותי.
יצחק אנזבכר:
קוראים לי יצחק אנזבכר, אני מרחובות, אני על סף גיל ה-60, יש לי שבעה ילדים, מתוכם שישה נשואים והילד השביעי קרוב לגיל 18 והוא ילד עם תסמונת דאון וגם לו יש חלק בעניין הזה כפי שתשמעו לאחר מכן.
יצחק אנזבכר:
האירוע היה לפני חמש שנים בשבוע זה.
יצחק אנזבכר:
באמת תמהתי איך אני אוכל לציין את היום הזה של חמש שנים לאירוע ולא עלה על דעתי שאני אעשה זאת דווקא כאן ובצורה הזאת כמו שאני עושה אותה.
יצחק אנזבכר:
תודה רבה לכל אלה שנותנים לי את האפשרות הזאת, לציין ולהודות דבר ראשון לריבונו של עולם, לחברי ההצלה, לאלה שהפעילו את המכשירים ולכל האנשים שרוצים לקדם את העניין הזה.
יצחק אנזבכר:
השבוע לפני חמש שנים, ב-5 לנובמבר, ראש חודש כסלו, יום חתונתה של בתי החמישית, מאז כבר חיתנתי גם את השישית, נסענו המשפחה באוטו שלי והגענו לבני-ברק לאולם וגשל לצורך צילומים לפני החתונה.
יצחק אנזבכר:
מה שהיה הוא שהגענו ב-5:10 אחר הצהרים, נכנסנו לאולם החתונות והצטלמנו והשלב הבא שאני זוכר את עצמי שאני מתעורר על מיטה מחובר למכונות, לחוטים, רואה את בני הבכור שהיה אז בן 28 עומד עם כוס של קידוש של שבת ומקדש, זה היה בליל שבת, כאשר החתונה הייתה ביום שלישי.
יצחק אנזבכר:
זאת אומרת, יש לי חור של ארבעה ימים שאני לא זוכר, גם לא אזכור כנראה, וזה גם מה שאמרו לי הרופאים, זה נמחק מהדיסק שלי ואני לא יודע מה קרה.
יצחק אנזבכר:
לכן כל מה שאני אספר לכם עכשיו, זה בתחקור של המשפחה, של האנשים שהצילו אותי, של הרופאים בבית החולים וכולי.
יצחק אנזבכר:
מעשה שהיה, כך היה.
יצחק אנזבכר:
בשעה 9:30, שזה היה כבר באמצע החתונה, אחרי הריקודים הראשונים, בהפסקה, כאשר קיבלתי את פני האורחים, תוך כדי שאני מדבר עם אחד מהתלמידים שלי, נפלתי כמו שק חבוט לרצפה והתמוטטתי.
בנימין אלון:
הייתה לך היסטוריה של מחלת לב?
יצחק אנזבכר:
למען הגילוי הנאות צריך לומר שתשע שנים קודם הייתה לי חסימה קטנה, עשו לי צנתור, לא הייתי צריך שום דבר נוסף ומאז לא היה לי שום אירוע ושום דבר.
יצחק אנזבכר:
אני מקפיד מאוד על פעילות גופנית, על שמירה על דיאטה ועושה כל מה שצריך, לא מעשן, לא שותה אלכוהול ולא רב עם אנשים.
יצחק אנזבכר:
כאמור, התמוטטתי.
יצחק אנזבכר:
תוך שניות ספורות שני חברים של החתן שעברו שלושה שבועות לפני כן קורס החייאה, ביחד עם המלצר הראשי של האולם, קפצו עליי והתחילו לעשות לי עיסוי.
יצחק אנזבכר:
אחד מאלה שעשה לי את העיסוי הוא ירחמיאל טוקר.
יצחק אנזבכר:
תוך שישים שניות – ואגב, זה מידע שנודע לי רק אתמול בערב – הגיע אליי המכשיר הזה, הדפיברילטור, על ידי איש ששמע את הקריאה במגן דוד אדום והוא גר מעבר לגדר של אולם וגשל.
יצחק אנזבכר:
הוא שמע את הקריאה, ירד למטה, פתח את האופנוע, לא היה כדאי לו אפילו להפעיל את האופנוע, לקח את המכשיר, קפץ מעל הגדר והגיע לאולם בתוך שישים שניות.
יצחק אנזבכר:
אתמול בערב פגשתי אותו בחתונה וניסיתי לקבל ממנו עוד מידע לקראת הישיבה כאן.
יצחק אנזבכר:
הוא אמר לי ששישים שניות לקח לו להגיע אליי והוא הגיע אליי כאשר לא היה דופק ולא היה שום דבר.
יצחק אנזבכר:
הוא הפעיל את המכשיר האוטומטי, נתן לי שלושה שוקים והגיע למה שנקרא קצב סינוס שעד אתמול לא ידעתי מה זה והיום אני יודע מה זה, שזה הקצב הרגיל.
יצחק אנזבכר:
כאשר מגן דוד אדום הגיע אחרי 7 דקות, הייתי כבר במצב של נשימה עצמונית וקצב כמו שאמרתי והם שאלו את זה שעשה את ההחייאה מה הוא עשה לי והוא אמר שהוא עשה לי החייאה מאחר שהייתי בדום לב, והם לא האמינו לו כי שאלו איך עכשיו הוא במצב כזה.
יצחק אנזבכר:
לקחו אותי לבית החולים תל השומר.
בנימין אלון:
הצוות שהגיע היה צוות נט"ן?
יצחק אנזבכר:
כן.
בנימין אלון:
אם חס ושלום היה רק השלב של ההחייאה של שני החברים שהיו במקום ולא היה השלב של המכשיר, בתוך 7 דקות מגיע אמבולנס, מה היה קורה?
בנימין אלון:
לאור הסטטיסטיקות שראינו, זה מקרה גבולי.
יצחק אנזבכר:
נכון.
יצחק אנזבכר:
לי סיפרו שתוך 4 דקות אם מגיעים זה עדיין מונע מצבים בלתי הפיכים במוח.
אברהם מיכאלי:
זה לא ריאלי שיגיעו תוך 4 דקות.
יצחק אנזבכר:
תלוי מאיפה.
יצחק אנזבכר:
למזלי זה כאילו שהמכשיר היה באולם כי הוא היה פשוט אצל אותו היהודי שגר מעבר לאולם והוא יכול היה להגיע תוך שישים שניות.
יצחק אנזבכר:
מה שבעזרת השם הציל היה שפשוט המכשיר היה זמין.
יצחק אנזבכר:
כאשר עשו לי את ההחייאה, כל הגברים – אצלנו בחתונה יש הפרדה בין גברים לנשים – יצאו החוצה מהאולם כדי לתת אפשרות לצוות ההחייאה לעבוד, עמדו בחוץ לפני האולם והתחילו לומר תהילים וקראו שם מאות אנשים תהילים וכל האנשים מסביב עמדו במרפסות והתפללו.
יצחק אנזבכר:
שלחו הודעות לכל הישיבות בארץ ובכל הישיבות בארץ עמדו ואמרו תהילים לצורך העניין.
יצחק אנזבכר:
בעזרת הנשים לא ידעו מה שקורה.
יצחק אנזבכר:
אשתי לא ידעה כלום אלא התווכחה עם המלצר למה הוא לא מגיש את המנה השנייה.
יצחק אנזבכר:
בני שהוא עם תסמונת דאון והיום הוא כבר בן 18, אז הוא היה קרוב ל-13, חשבנו שהוא לא ראה כלום אבל אחר כך התברר לנו שהוא ראה את הכל והוא הפנים את זה אצלו והוציא את זה אצלנו בבית במשך שנה כאשר כל שבת הוא תיאר לנו מה הוא ראה והוא סיפר איך שאני נופל ואיך שבאים חברי ההצלה ותיאר לנו בדיוק מה קורה.
יצחק אנזבכר:
כך גם אני שאבתי קצת מידע על מה היה לי ואיך היה לי.
יצחק אנזבכר:
הוא לא רצה לספר רק דרך ההצגה שלו וכך הוא הוציא את זה.
יצחק אנזבכר:
עודדנו אותו לעשות זאת ולספר.
יצחק אנזבכר:
אני הגעתי לבית החולים באותו יום שלישי בערב.
יצחק אנזבכר:
שם הכניסו אותי מיד למה שנקרא חליפת קירור והסבירו לי אחר כך שזה כדי לעשות החייאה מוחית כדי להציל מה שאפשר להציל ושהגוף לא יתאמץ יותר מדיי.