GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: כך זה מתחיל.
גילה זלכה: אנחנו בודקים את האפשרויות.
גילה זלכה: הצענו גם לעשות מחקרים בחלק מהדברים כדי להמליץ המלצות מאוד יישומיות ולא המלצות שבעוד שנתיים נאמר שטעינו.
גילה זלכה: אנחנו באמת בודקים את הדברים.
גילה זלכה: אם כן, אלו הוועדות שלנו.
גילה זלכה: לגבי הנתונים.
גילה זלכה: הנתונים בארץ הם מאוד קשים ומראים על קיפוח מרובה.
גילה זלכה: זאת אומרת, ביישובים הקשים מאוד, בתי הספר לא ממוחשבים, כמעט ברוב היישובים אין מרכזים ציבוריים, ואפילו המתנ"סים לא ממוחשבים.
זבולון אורלב: תני לנו מספרים.
גילה זלכה: בנתון האחרון בו דובר נאמר שיותר מ-60 אחוזים מבתי האב הם ללא מחשבים שאפשר לספור אותם.
זבולון אורלב: לפי הנתונים שלנו בקרוב ל-60 אחוזים מבתי האב בישראל יש מחשוב.
גילה זלכה: אבל איזה מחשוב?
זבולון אורלב: איך אפשר לעבוד בלי בסיס נתונים?
זבולון אורלב: איך ועדה לאומית יכולה לעבוד בערפל?
אילה גליקסברג: בינתיים היא עושה את צעדיה הראשונים.
גילה זלכה: אנחנו לא עובדים בלי נתונים.
זבולון אורלב: הוועדה הזאת לא נולדה היום אלא יש המשכיות.
גילה זלכה: יש לנו נתונים מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, יש לנו נתונים משיקום שכונות, יש לנו נתונים של משרד החינוך, יש לנו את הנתונים שלנו שנאספו בסקר שנערך על ידי משרד האוצר.
גילה זלכה: אני רוצה לומר לך שמה שהוחלט הוא ללכת על שכונות ובכל שכונה לבדוק את הנתונים כי הרי לרשות יש את המצב הסוציו-אקונומי, את מספר המובטלים ואת כל הנתונים.
זבולון אורלב: את יכולה לומר לי מתי יהיה בסיס נתונים מסודר שהכנסת תוכל לפקח ולדעת מה קורה בתחום הזה?
זבולון אורלב: חלק מהעניין הוא שלא יודעים.
זבולון אורלב: תשאלי את ידידי הטוב סמי, התפלגות מדויקת, כמה מחשבים מהשנה הזאת וכמה משנים קודמות – אין, לא יודעים ומדובר באנשים הטובים, ואני מעיד על כך.
גילה זלכה: משיקום שכונות יש לנו נתונים מאוד מדויקים על השכונות וצריכה להיעשות עבודת שטח.
גילה זלכה: אני אומר לך מה הפחד שלנו, וזה אולי נושא לדיון.
גילה זלכה: אנחנו חוששים שאם יצא עכשיו מחקר מאוד מקיף של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הזמן יעבור ואנחנו נפספס אוכלוסיות שהזמן הוא קריטי עבורן, במיוחד אוכלוסיות של עולים חדשים שעדיין לא התאקלמו והזמן הוא קריטי עבורן.
גילה זלכה: יותר קל לקבל את הנתונים הקיימים וללכת ולבדוק מה מצב המחשוב בבתי הספר באותן שכונות, לראות אם יש בכלל מרכזים ממוחשבים ולעשות את זה פר שכונות כאשר הבסיס הוא של 170 שכונות מצוקה במדינת ישראל.
גילה זלכה: אם אני מזכירה את פרויקט להב"ה, כאשר הקימו אותו, דיברו על 150 מרכזים ל-150 שכונות, אבל בזכות העלייה החדשה יש לנו היום 170 שכונות מצוקה וצריך להיכנס אליהן ולעשות זאת מהר.
אריה אלדד: למה יש רק 14 מרכזים מתוך כל הצהרות הכוונות של פרויקט להב"ה?
גילה זלכה: לצערנו הרב נעצרה התנופה.
גילה זלכה: זה התחיל בתנופה מאוד גדולה אבל היא נעצרה.
גילה זלכה: היום יש התייעלות אדירה.
גילה זלכה: היו כשלים.
אריה אלדד: האם לא הועבר מספיק כסף?
גילה זלכה: לא, זאת לא שאלה של כסף.
גילה זלכה: החשב הכללי קיבל את זה לידיו ומרגע שהחשב הכללי קיבל את זה והתפרסם דוח ביקורת, חלה התייעלות מדהימה במרכזי להב"ה.
גילה זלכה: היום אפשר לשכפל אותם לא רק ל-150 אלא גם ל-170 שכונות.
גילה זלכה: אנחנו רוצים להיכנס קודם לבתי הספר.
גילה זלכה: יש לנו מודל של להב"ה, יש לנו 170 שכונות שאנחנו יודעים שאנחנו רוצים להיכנס אליהן, אנחנו בנינו לנו תוכנית לפיה ניכנס, ואני חושבת שמיידית אפשר יהיה להיכנס כאשר עוד השנה אפשר יהיה לפתוח 50 מרכזים ובשנה הבאה את היתר, וזה במידה שיהיה תקציב.
קריאה: אני מבין שתקציב הוא לא הבעיה.
אריה אלדד: אם התקציב לא מהווה בעיה, היכן הבעיה?
עוזי ברלינסקי: הביקורת על פרויקט להב"ה גרמה בעצם לשיתוקו והיא נבעה מהפעילות או חוסר הפעילות או פעילויות בכיוונים מסוימים של הפרויקט הזה.
עוזי ברלינסקי: זה לא נבע מסיבות תקציב אלא נבע מסיבות אחרות.
עוזי ברלינסקי: ישנה שאלה אמיתית אם צריך להקים מרכזים מיוחדים כאשר באותה עיר מטר ליד מרכז להב"ה קיימים בתי ספר, כיתות מחשבים מצוידות שנסגרות בשל השרת.
זבולון אורלב: בגלל שלא יודעים מי ישלם, מקימים מרכז.
אריה אלדד: מי החליט על פרויקט להב"ה?
עוזי ברלינסקי: החליט על זה שר האוצר.
יוסי הראל: לא, יש החלטת ממשלה לגבי להב"ה.
עוזי ברלינסקי: בדרך כלל אני יודע על מה אני מדבר.
עוזי ברלינסקי: אם כבודו יתקן אותי בסוף, אני אודה לו.
עוזי ברלינסקי: החליט על זה שר האוצר והביא את זה לישיבת ממשלה.
עוזי ברלינסקי: זאת יוזמה של שר האוצר שבאה בכוונות טובות והוא הביא את זה לישיבת הממשלה.
עוזי ברלינסקי: אני רוצה שיהיה ברור שגם הביקורת הייתה על הפעילות של שר האוצר לשעבר ועל הפרויקט הזה וזה חייב להירשם.
אריה אלדד: אם ההחלטה לא ראויה, אפשר לשנות אותה.
אריה אלדד: להביא לממשלה את ביטול ההחלטה ולהעביר את הכסף למנגנון אחר.
עוזי ברלינסקי: אין כסף.
עוזי ברלינסקי: הכסף יועד למטרה ספציפית.
עוזי ברלינסקי: משהמטרה הזו הוגדרה כמטרה ספק יעילה, ומה שאמר היושב-ראש זבולון אורלב נכון מאוד, דברים אלוהים חיים.
עוזי ברלינסקי: קיימים משאבים ענקיים במערכת, ענקיים, וזה תלוי בפרוטות שלא מתקרבות בכלל לסכום שהוקצב לפרויקט להב"ה.
עוזי ברלינסקי: אם היו לוקחים עשירית מהסכום שהוקצב לאותם מנהלי בית או שרתים, או אפילו איזה חצי מדריך, היינו מגיעים להישגים אדירים בלי השקעה בתשתיות.
עוזי ברלינסקי: חלק גדול מההשקעה היא לבזבוז ולהקמת מנגנונים, דבר שלא צריך אותו.
עוזי ברלינסקי: לכן מה שאמר מבקר המדינה, בצדק אמר.
עוזי ברלינסקי: נעשות פעולות יפהפיות על ידי המגזר הפרטי ואסור לקחת את זה ממנו.
עוזי ברלינסקי: "מחשב לכל ילד" שנציגו יושב כאן עושה פעילות נפלאה, ואני אשמח מאוד אם גם תינתן להם ההזדמנות להסביר איך במצ'ינג, מצ'ינג מוגדר בהסכם בין הממשלה, משרד ראש-הממשלה והפרויקט, עושים דברים מעולים וצריך גם מזה ללמוד.
עוזי ברלינסקי: כלומר, לא להטיל את הכול רק על הממשלה.
עוזי ברלינסקי: אם המגזר העסקי נכנס לשותפות אמת לאורך זמן, לא כפרויקט חד-פעמי, אני לא הייתי פוסל את זה.
עוזי ברלינסקי: זה פרויקט יפהפה ונמצא כאן מר סקופ שיוכל להתייחס לנושא.
אפרת קאופמן: אני כאן לייצג פעילות של חברה עסקית אחת שלא מייצגת רק את עצמה אלא מייצגת שותפות קואליציונית בין הגופים השונים.
אפרת קאופמן: מייקרוסופט פועלת בתחום האחריות החברתית, במסגרת תוכנית שנקראת יכולות ללא גבולות, וזו תוכנית שמטרתה להגיע לאנשים שאנחנו מגדירים כאוכלוסיות מוחלשות.
אפרת קאופמן: היא עושה זאת תוך כדי שותפות ארוכת טווח ומתמשכת עם גופים ציבוריים, גופים מהמגזר הציבורי, ועם עמותות.
אפרת קאופמן: זאת מתוך אמונה שהמגזר העסקי מטרתו לא להחליף את הממשלה אלא לעשות שותפויות ארוכות שכולם נהנים מהן ואפשר להגיע רחוק יותר.
אפרת קאופמן: אנחנו מסכימים עם כל מה שנאמר מבחינת איך שאנחנו מסתכלים על צמצום פער דיגיטאלי כגישה למחשבים או לחומרה עם תכנים ועם מיומנויות.
אפרת קאופמן: אנחנו רואים את התפקיד שלנו באיגום משאבים, להתבסס על תשתיות קיימות של חומרה ולאפשר גישה לתוכנות ולתכנים של אוריינות.
אפרת קאופמן: זאת אומרת, מייקרוסופט פיתחה לומדה שנקראת לומדת יכולות, היא כוללת הרבה יותר מאוריינות מחשב בסיסית, היא כוללת עיצוב אתרים ועוד וזאת בעצם התוכנית אותה אנחנו מעבירים, בגינה אחר כך מקבלים תעודה ומדובר בקורס של 120 שעות.
אפרת קאופמן: אנחנו עובדים עם כל מיני גופים כאשר המטרה שלנו היא להגיע בשנת 2010 ל-700 אלף אנשים במדינת ישראל, כאשר ההתייחסות שלנו היא פריפריה גיאו-חברתית.
זבולון אורלב: אתם הפנים לאוכלוסייה או עם הפנים לתלמידים?
אפרת קאופמן: אנחנו עם הפנים לאוכלוסיות שמוגדרות מוחלשות.
אפרת קאופמן: אני בדיוק מראה לאיזה אוכלוסיות אנחנו מתייחסים.
אפרת קאופמן: פרויקט הדגל שלנו, הפרויקט הגדול ביותר, עוסק בצעירים, במי שאנחנו מגדירים צעירים בסיכון.
אפרת קאופמן: אתם יכולים לראות את פוטנציאל ההגעה.
זבולון אורלב: מי מכוון אתכם לאותם צעירים?
אפרת קאופמן: אנחנו חוברים לכל מיני עמותות וגופים ציבוריים.
זבולון אורלב: את מתכוונת לאוכלוסיות חלשות ולא מוחלשות.
אפרת קאופמן: הוויכוח הזה תמיד קיים.
אפרת קאופמן: אני מקבלת את ההערה.
אפרת קאופמן: אנחנו מתעסקים גם עם קידום נשים לתעסוקה, פרויקט שעוסק בנשים דורשות עבודה.
אפרת קאופמן: בית החלונות הוא פרויקט שעוסק בגישה למחשבים לאנשים עם מוגבלויות פיזיות וקוגניטיביות.
אפרת קאופמן: הפרויקט של קידום נוער הוא פרויקט שהושק על ידי אריאל שרון ומטרתו ריבוי שותפויות להטמעת תכנים, לאיגום משאבים ברמה לאומית, ובשיתוף פעולה תלת-מגזרי.
אפרת קאופמן: אתם יכולים לראות כאן את השותפים שהם משרד החינוך, עמותת תפוח, הסוכנות היהודית, קרן אייסלר, מחשבה טובה, מר אליאס קמפוס בצפון, הרשות לפיתוח הנגב, קבוצת נטל, ואנחנו עכשיו לקראת חידוש תוכניות לשנה הבאה כאשר אנחנו מתכוונים להכניס עוד ועוד שותפים.
אפרת קאופמן: אנחנו בקשר עם משרד ראש-הממשלה, עם המשרד לפיתוח אזורי.
אפרת קאופמן: אנחנו מתבססים על תשתית קיימת של תפוח, של הסוכנות, של קרן אייסלר.
זבולון אורלב: כלומר, הפעילות היא רק הכשרת כוח אדם?
אפרת קאופמן: בדיוק.
זבולון אורלב: היא לא אספקת החומרה.
אפרת קאופמן: אנחנו לא מספקים חומרה אלא אנחנו מתחברים עם גופים שיש להם תשתיות חומרה.
אפרת קאופמן: אנחנו נותנים תוכנות ואנחנו נותנים מערכי לימוד כאשר בסוף אנחנו מספקים תעודות.
זבולון אורלב: את יודעת כמה זה עולה לכם?
אפרת קאופמן: לא.
זבולון אורלב: מאוד מעניין אותי לדעת מה ההשקעה הכספית של מייקרוסופט בפעילות המבורכת הזאת.
אפרת קאופמן: אין בעיה.
אפרת קאופמן: אני מעדיפה לא לחשוף את הנתונים האלה כאן, אבל נשלח לך מכתב באופן אישי לגבי תקציב הפעילות שלנו בשנה האחרונה ועם תכנונים קדימה.
זבולון אורלב: אם אחרי ההרצאה הזאת מייקרוסופט משקיעה מיליון שקלים במדינת ישראל, לא הייתי נותן לך אפשרות לדבר עשר דקות.
אפרת קאופמן: לא, מדובר בסכומים גבוהים יותר.
אפרת קאופמן: אנחנו נשלח לך מכתב מאוד מאוד מפורט.
זבולון אורלב: לא כתוב במאזן שלכם כמה אתם משקיעים בקהילה?
זבולון אורלב: תבדקי, אני לא רוצה להכריח אותך, אבל לדעתי זה לא סוד.
אפרת קאופמן: לא, זה ממש לא סוד.
זבולון אורלב: אתם גם חברה בורסאית, והבורסה היום דורשת לדעת את זה.
אפרת קאופמן: בחוץ לארץ.
זבולון אורלב: אבל הפעילות שלכם בישראל מדווחת באיזשהו מקום ועל פי החוק צריך לדווח כמה אתם משקיעים בקהילה.
אפרת קאופמן: אמרתי, הנתונים יועברו בצורה מסודרת.
אפרת קאופמן: אני רוצה לחשוף כאן עוד פרויקט שאתה מכיר אותו וכמעט כל הגופים השותפים מכירים אותו והוא קואליציה לאומית תלת-מגזרית עם גופים עסקיים נוספים כמו עם אינטל, כמו עם סיסקו, כמו עם כל הגופים שאתם רואים כאן לפניכם כאשר המטרה היא לאגם פרויקטים ותוכניות שקיימות בשטח כדי לקחת את זה לשלב הבא, להגיע ביחד לקבוצות גדולות יותר ולומר לממשלה שתשתתף אתנו.
אפרת קאופמן: מפאת קוצר הזמן לא אכנס לתוכנית הנשים ואנשים עם מוגבלויות, אבל אני רוצה להראות לכם סרט קצר באורך של שתי דקות.
זבולון אורלב: מה זה מר אליאס קמפוס?
אפרת קאופמן: זוהי מכללה בצפון.
אפרת קאופמן: (מוקרן סרט).
זבולון אורלב: תודה רבה, אני מודה לך.
זבולון אורלב: לדעתי קצת סטינו עכשיו מהנושא של צמצום הפער הדיגיטאלי ואני רוצה לחזור למיינסטרים.
זבולון אורלב: אם הדוברים הבאים יסטו מהנושא, אני לא אהסס להפסיק אותם.
זבולון אורלב: הנושא שלנו כרגע הוא התמודדות עם הפער הדיגיטאלי.
זבולון אורלב: אני לא עושה ישיבה למטרת פרסומת.
זבולון אורלב: אני מבקש להקדיש את הזמן לצמצום הפער הדיגיטאלי, מה צריך לעשות ואיך מתמודדים עם הסוגיה הקשה הזאת.
נאוה גלעד: אני רוצה לחזור ולהזכיר את מה שאמרה דוקטור גליקסברג בנושא של צמצום הפער הדיגיטאלי מעבר לטווח של מערכת החינוך.
נאוה גלעד: אנחנו מדברים על צמצום פער דיגיטאלי בקרב כלל האוכלוסייה, המשפחה שהילד יוצא מתוכה אל בית הספר ואל פעילות א-פורמאלית אחרי הצהרים, כאשר המשפחה צריכה להיות שם כדי להבין וכדי לעשות שימוש נכון במחשב ובאינטרנט כאשר יהיה ברשותו או יש ברשותו.
נאוה גלעד: אי אפשר להתעלם מ-680 אלף בני הגיל השלישי שתוחלת החיים שלהם התארכה ויש לשפר אותה באמצעות מתן נגישות למחשב ולאינטרנט, לשימושים שהאינטרנט, במידע שהאינטרנט מאפשר, ולתקשורת.
נאוה גלעד: לכן אנחנו באיגוד האינטרנט הישראלי מתגייסים לכל פעולה אפשרית לקידום הנושא של צמצום הפער הדיגיטאלי ועושים זאת גם בקרב אנשים עם מוגבלויות.
נאוה גלעד: אני מוכרחה לציין שיש לנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם הרבה מאוד גופים ציבוריים, ממשלתיים, עם מערכת החינוך במטרה לקדם את הנושא של הנגשת האינטרנט וכאן מדובר בכתיבה מסוימת של אתרים שתאפשר לאנשים עם מוגבלויות להיות חלק מהחברה ולהיות שווי זכויות.
נאוה גלעד: אני לא רוצה להגדיר את בני הגיל השלישי כאנשים עם מוגבלויות, אבל ידוע לכולנו שמדובר ברטוריקה, בראייה, בשמיעה וכולי, כך שהאתרים צריכים להיות בנויים בצורה מובנת, כאשר בוודאי זה אמור לגבי אתרי ממשלה, לגבי אתרים ציבוריים, לגבי אתרים שנותנים שירותים כמו בנקים, חברות הסלולר וכולי.
נאוה גלעד: אנחנו מאוד מבקשים שלא נישאר בתחום הילדים עד גיל 18.
נאוה גלעד: בכל שיתופי הפעולה, אנחנו מציעים את עצמנו ואכן אנחנו מקיימים קשרים יוצאים מן הכלל עם להב"ה, עם תפוח בפרויקטים לאנשים, ופיתחנו ערכות שנמצאות באתר האינטרנט ונגישות לכל עם ישראל.
נאוה גלעד: פיתחנו חוברות ללומד למידה עצמית וחוברת למדריכים ולכלל האוכלוסיות הבוגרות.
נאוה גלעד: מערכת החינוך עושה את עבודתה בתוך מערכת החינוך, אבל אנחנו מסתכלים על מה שקורה מעבר למערכת החינוך.
נאוה גלעד: כל מי שפורש מהצבא ולא נמצא בעולם הזה, כל מי שפורש מהעבודה ויוצא לפנסיה ולא נמצא בעולם הזה ולא יודע לעשות שימוש מושכל במידע ושירותים, אנחנו מחמיצים.
נאוה גלעד: יש לי פה ערכות שאתם מוזמנים לקחת אותן, להפיץ אותן ולתת לכל מי שמוכן להשתמש בהן על מנת לעשות שימוש עצמי או שימוש בתוך המשפחה שלו.
נאוה גלעד: שוב אני אומרת שהחומרים באיגוד האינטרנט הישראלי זמינים לכולם.
נאוה גלעד: נשמח לשיתוף פעולה ואני עומדת לרשותכם.
זבולון אורלב: קיבלתי כאן פתק מליאור קפלן שכתב לי שמחשב ישן אינו בהכרח לא שמיש וכי בעזרת תוכנה חופשית ניתן להשתמש במחשבים ישנים.
ליאור קפלן: אני מייצג היבט של תוכנת מחשבים שנקראת תוכנה חופשית.
ליאור קפלן: זה סוג של תוכנת מחשב שמאוד דומה לשאר התוכנות כאשר ההבדל הוא ברישיון השימוש שמצורף לתוכנה.
ליאור קפלן: זה בניגוד לתוכנה מסחרית כאשר אתה קונה מהחברה איזשהו רישיון שנותן לך כל מיני מגבלות.
זבולון אורלב: כאדם שלא מבין במחשבים אני מבין שיש לך נוסחת פלא לפיה לא צריכים לקנות מחשבים חדשים אלא אפשר להשתמש במחשבים ישנים, שיש איזה פטנט של תוכנה מסוימת שיכולה להביא לידי כך שיהיה שימוש גם במחשבים הישנים, דבר שיכול להביא לצמצום ניכר בפער הדיגיטאלי.
ליאור קפלן: הפטנט שלנו, אם אפשר לקרוא לו כך, הוא שהתוכנה עובדת גם על מחשבים ישנים.
ליאור קפלן: מדובר על מחשבים שחלקם אפילו בני עשר שנים ואין בעיה אתם.
ליאור קפלן: המחשב אולי יעבוד יותר לאט אבל זה עובד.
ליאור קפלן: כלומר, כל עוד החלקים של המחשב מחוברים, אפשר להדליק אותו ואין שום סיבה שהוא לא יהיה שמיש.
ליאור קפלן: נכון שצריך לשאוף שיהיו לנו במערכת מחשבים חדשים, אבל זה לא אומר שצריך להחליף מחשבים כל שלוש שנים מסיבה זו או אחרת, למעט בלאי פיזי.
ליאור קפלן: כלומר, תלמידים שהורסים את המחשבים או דברים כאלה.
רפי דודזון: אני בא ממכללת קיי שהיא מכללה להכשרת מורים בדרום.
רפי דודזון: הכשרת רוב המורים במגזר הבדואי בדרום הארץ נעשית במכללה שלי וגם של יתר הישובים שהם ברובם יישובי פריפריה, מה שפעם קראו עיירות פיתוח ואתם בוודאי יודעים באילו עיירות מדובר.
רפי דודזון: כל מה שנאמר פה, אפשר לעשות לו החרפה מאוד גדולה כדי לתאר את המצב, ולשם כך אני מבקש להדגים באילוסטרציה ולומר איך אני חושב שצריך להתייחס לעניין הזה.
רפי דודזון: קודם כל אני רוצה לומר שזו משימה לאומית.
רפי דודזון: מעבר לכל חילוקי דעות פוליטיים שיכולים להיות בין ימין ושמאל, מה שמתרחש בדרום מבחינת המגזר הבדואי, יש לו חשיבות לאומית שיהיו לה השלכות, וכבר יש לה השלכות, מאוד גדולות בעתיד.
רפי דודזון: אם אנחנו מדברים על הפער הדיגיטאלי או על הצד הדיגיטאלי כדבר בסיסי, כמו אוריינות כתיבה וקריאה, שם זה הולך ומחריף.
רפי דודזון: אני מעורב בפרויקט שאני מוביל אותו בשני ישובים בדרום, בחורה ובלקיה.
רפי דודזון: כאשר נכנסתי לחורה לפני שנתיים קיבלו מורה חדשה למחשבים שאני באתי לראות איך היא נותנת שיעור.
רפי דודזון: ובכן, השיעור התנהל בצורה הזאת: עליתי לקומה ב' במקום שם קיימת כיתה, עומדת מורה ליד הלוח, אין לה מחשבים, 40 תלמידים יושבים בכיתה ד' והיא מציירת להם על הלוח מקלדת ואומרת שלזה קוראים מקלדת.
רפי דודזון: אחר כך היא מציירת עכבר ואומרת שלזה קוראים עכבר.
רפי דודזון: כך היא לימדה במשך שלושה חודשים.
זבולון אורלב: היא מורה לציור.
רפי דודזון: כן.
רפי דודזון: יש לי עוד סטודנטים שעוברים אצלי הכשרה ואת אותו סיפור שמעתי גם מסטודנטים נוספים.
רפי דודזון: זה כדי לתאר אילוסטרציה.
רפי דודזון: מצב המחשבים בשני בתי הספר בהם אני נמצא הוא 1 ל-30 בערך.
רפי דודזון: המחשבים מרוכזים אך ורק במעבדה אחת, ובמקרה הטוב ביותר, אם מדובר בבית ספר גדול מאוד, זה יכול להיות בשתי מעבדות.
רפי דודזון: לכן אין לחלוטין שום דבר שמתרחש בתוך הכיתות – ואני מדבר על בתי ספר יסודיים, שם אני יותר מעורב, ואני לא יודע איך זה מתבצע בבתי הספר התיכוניים שם – והמורים שם לא מלמדים עם מחשבים.
רפי דודזון: יש מורה למחשבים, לפעמים ילד מקבל שעה בשבוע שעת מחשב, אבל אין שימוש במחשבים של מורים במקצועות השונים.
רפי דודזון: לכן באתי עם רעיון של פרויקט והוא להביא מחשבים לילדים בתוך הכיתות וזאת כדי לאפשר גמישות הרבה יותר גדולה, אפשרות להעביר מכיתה לכיתה מחשבים, לשחק עם זה, לחשוב על גישה של ארגון הכיתה בצורה שהטכנולוגיה תהיה חלק מסביבת העבודה של המורה והלמידה של התלמידים.
רפי דודזון: אנחנו ממש בהתחלת הפרויקט הזה ואני מוכרח לומר שאני לא מקבל איזה שהם משאבים, תמיכה ומשהו שיכול לאפשר להביא את זה מפיילוט קטן למשהו יותר גודל.
רפי דודזון: אני לא מקבל ואנחנו משקיעים המון.
רפי דודזון: אמנם אנחנו עובדים בשכר, אבל אנחנו משקיעים הרבה שעות מעבר, כך שבהחלט חלק גדול נעשה בהתנדבות ובהתלהבות.
דניאל וויל: אני חייב לומר שאנחנו כבר מבצעים פרויקט כזה.
רפי דודזון: אני אשמח מאוד לשמוע פרטים.
רפי דודזון: יש נקודה נוספת שמתחברת לדבריה של הדוברת לפניי ואני מוכרח לומר אותה.
רפי דודזון: זה העניין של הגיל הרך והקהילה.
רפי דודזון: התחלנו להפעיל איזושהי סדנה לאימהות.
רפי דודזון: בניגוד למה שנאמר כאן, שאנשים פוחדים ממחשב, יש כמיהה רצינית ביותר ללמוד לעבוד עם המחשב וראיתי זאת אצל אימהות.
רפי דודזון: נפגשתי גם בחורה וגם בלקיה עם אימהות שרוצות בזה אבל אין אפשרות לתת לכל אותן אימהות שרוצות לקבל את הסדנה הזאת.
רפי דודזון: השאלה האם יש אפשרות שמדינת ישראל תאפשר במקומות האלה להכשיר אימהות כאשר לפעמים מדובר באימהות שסיימו ארבע-חמש כיתות בבית הספר היסודי.
רפי דודזון: בלקיה יש רעיון לתת הדרכה לאימהות עם ילדים בגיל הרך, מגיל 4 עד 6.
רפי דודזון: מה שעומד כרגע למכשול זה היעדר תקציבים.
רפי דודזון: במקרה כזה יש בעיה להשיג מדריכים כי אלו צריכות להיות מדריכות והן צריכות לדעת ערבית, וגם צריכות לדעת איך להתנהג עם אימהות וילדים.
רפי דודזון: אני חושב שאחד הדברים המרכזיים שצריך להשקיע בהם, וכמובן המדינה צריכה להשקיע בזה, זה באפשרות לתת את ההדרכה.
רפי דודזון: בשנות ה-50 קראו לזה ביעור הבערות, אבל עכשיו יש לעשות זאת בצד הדיגיטאלי ובשיתוף אימהות, כי אם בבית אין מחשב – למרות שברוב הבתים שם אין מחשב - האימהות לא תשקענה ברכישת מחשב בבית.
זבולון אורלב: אצלנו הילדים מלמדים את הסבים.
רפי דודזון: גם אם האימא הייתה רוצה, היא לא הייתה מגיעה ברוב המקרים לרכישת מחשב.
רפי דודזון: לכן אני חושב שזו משימה לאומית.
אריה סקופ: אני יושב הפרויקט של "מחשב לכל ילד".
אריה סקופ: בשנת 1995 – אז הייתה פריצה של שימוש במחשבים אישיים - יזמנו כמה אנשי עסקים וחשבנו איך לסגור את הפער הדיגיטאלי שהרגשנו שאנחנו יוצרים אותו על ידי זה שאנחנו מלמדים ילדים ומבוגרים להשתמש במחשבים.
אריה סקופ: אז מנכ"ל IBM, מנכ"ל מוטורולה ואני – אני הייתי מנכ"ל מייקרוסופט בתקופה ההיא – החלטנו להסתכל על הבעיה הזאת ואמרנו שאנחנו לא רוצים לפתור את הבעיה של משרד החינוך ולכן יש לנו שתי דרכים לעבוד בהן.
אריה סקופ: האחת היא ללכת למתנ"סים ולנסות לעשות דברים בבתי הספר אחר הצהרים, והשנייה, לחלק מחשבים לבתים.
אריה סקופ: התחלנו לבדוק מה נראה לנו יותר אפקטיבי ובחרנו בשיטה של חלוקת המחשבים לבתים.
אריה סקופ: התייחסנו לכל הנושאים האלה של מתנ"סים כמשהו ביניים שכאשר אין מספיק תקציב אפשר להשתמש בו, אבל הדרך הכי טובה להסתכל על זה, זה כמו שהיינו אומרים שכדי שילד יוכל לכתוב מכתב, הוא צריך לבוא למתנ"ס לקבל את העט.
אריה סקופ: אמרנו שהעט הזאת צריכה להיות בבית.
אריה סקופ: כיוון שהמשפחות האלה החלשות, בדרך כלל יש להן הרבה ילדים, אמרנו שכל מחשב כזה שנביא להן הביתה, ישרת שלושה-ארבעה ילדים ואולי גם את ההורים.
אריה סקופ: הפער מתחיל בגיל בית הספר היסודי.
אריה סקופ: אמרנו שבמקום לתקן בעיה של פער שנוצר מאוחר יותר, בואו נתחיל עם אלה שהפער אצלם מתחיל להיווצר.
אריה סקופ: לכן בחרנו ילדים מכיתות ג' עד ו', ואחר כך הרחבנו את זה לכיתות ג' עד ח' ושיתפנו פעולה עם העיריות.
אריה סקופ: אמרנו שהעיריות יהיו אלו שיבחרו את הילדים כי הם מכירים את המצב הסוציו-אקונומי, ומה שאנחנו צריכים לעשות זה פשוט לעשות בקרה חזקה שלא תהיה פוליטיזציה ויקבלו אנשים שלא מגיע להם.
אריה סקופ: לכן פנינו אז לממשלה שהייתה מעורבת בפרויקט והממשלה יצרה שמאוד עזרה לנו כשאמרה שעל כל דולר תרומות שנביא, היא תיתן לנו דולר מצ'ינג.
אריה סקופ: זה היה מכפיל כוח וזה מאוד אטרקטיבי לתורמים שיודעים שעל כל שקל שהם נותנים, הסכום הופך לשני שקלים.
אריה סקופ: אנחנו נותנים את המחשב הכי מודרני שמתאים לבית באותה תקופה.
אריה סקופ: היום אנחנו נותנים מחשב של 3 הרצ ועם הרבה זיכרון, אנחנו נותנים הדרכה כך שהילד מקבל יכולות בסיסיות להשתמש במחשב.
קריאה: אתם נותנים מדפסת?
אריה סקופ: לא.
אריה סקופ: אנחנו נותנים תחזוקה בבית הילד, כיוון שבמקומות כאלה, כמו לקיה, שם אנחנו מחלקים מחשבים, אם ילד יצטרך לבוא למרכז בבאר-שבע לתקן את המחשב שלו, ברור שזה אף פעם לא יקרה והמחשב הזה יהיה כאבן שאין לה הופכין.
אריה סקופ: לכן חלק גדול מההוצאה היא על תיקון המחשב בבית של הילד, לתחזק אותו, לתמוך בו טלפונית.
אריה סקופ: הפרויקט הזה חילק עד היום למעלה מ-22 אלף מחשבים שזה אומר שכ-70 אלף ילדים קיבלו מחשב.
אריה סקופ: המגבלה שלנו לחלוקה היא תרומת הממשלה.
אריה סקופ: בצורה שבה אנחנו עובדים, הממשלה מתקצבת תקציב מסוים ואנחנו אז מחפשים תורמים שיעשו מצ'ינג לתקציב.
אריה סקופ: היום התרומה של הממשלה יכולה לשרת 5,000 ילדים.
זבולון אורלב: מה סכום התרומה של הממשלה השנה?
אריה סקופ: שישה מיליון שקלים.
זבולון אורלב: כמה מחשבים תוכלו לקנות בסכום הזה?
אריה סקופ: השנה נחלק בסביבות 5,000 שקלים.
אריה סקופ: חוץ מ-6 מיליון שנותנת הממשלה, אנחנו מקבלים השתתפות מהרשויות ואנחנו מביאים תורמים.
אריה סקופ: שלושת המרכיבים האלה יחד מאפשרים לנו לחלק 5,000 מחשבים בשנה.
אריה סקופ: בכוח האדם הנוכחי אנחנו יכולים לחלק 10,000 שקלים בשנה, כאשר במספר כזה נפתור את הבעיה כל שנה ב-5-6 אחוזים.
אריה סקופ: אני לא חושב שבארץ יש איזו בעיה סוציו-אקונומית שנפתרת ברמה של 5-6 אחוזים בשנה.
אריה סקופ: אני אומר שהיא נפתרת, כיוון שהסטטיסטיקות שלנו מראות שני דברים כאשר הדבר הראשון הוא שהמחשב הוא גולת הכותרת של המשפחה שמקבלת אותו.
אריה סקופ: למשפחה אין שום דבר דומה, חדש, יפה ונוצץ כמו המחשב.
אריה סקופ: לכן אצל כל המשפחות האלה המחשב הופך להיות משהו לא יאומן כי הטלוויזיה שלהם לא נראית כל כך יפה, המקרר לא נראה כל כך יפה ואין להן רכב.
אריה סקופ: אחרי חמש שנים המשפחות העניות האלה קונות מחשב מכספן.
אריה סקופ: תשעים וכמה אחוזים מהילדים שקיבלו, אחרי שהמחשב התיישב קנו מחשב מכספם.
אריה סקופ: זה אומר שהמשפחות האלה במשך חמש השנים הגיעו למסקנה שיש לזה ערך רב ושווה להן לחסוך כסף ולרכוש מכספן.
אריה סקופ: הפרויקט הזה הועתק עכשיו לאוסטרליה.
אריה סקופ: אנחנו יכולים להשיג לו תרומות בקלות רבה כי הוא נראה כדבר שקל מאוד להוכיח את האפקטיביות שלו.
אריה סקופ: יש לנו בקרה מאוד טובה והפרויקט מתנהל כמו פרויקט של היי-טק ולא פרויקט של כמה חובבים שהקימו חברה.
אריה סקופ: הפרויקט מבוקר באופן חזק, החלוקה מאוד מדוקדקת, ההדרכה מאוד מדוקדקת והכול עובד כמו שעון שוויצרי.
אריה סקופ: זה לא פלא שעוזי ברלינסקי שמבקר אותנו, אנחנו מרגישים שהוא שותף לפרויקט הזה.
אריה סקופ: אני חושב שהמודל הזה הוא לא רחב מאוד אלא הוא מודל מאוד ממוקד ועושה את העבודה.
אריה סקופ: כלומר, אנחנו מרגישים שאנחנו מביאים תוצאות.
זבולון אורלב: אני יודע שהפרויקט התחיל בקול תרועה רמה.
זבולון אורלב: זאת פעולה שהממשלה מאוד התגאתה בו ושמה אותו בחלון הראווה.
אריה סקופ: אני חושב שהגישה הייתה מוטעית.
אריה סקופ: אני היושב-ראש רק בחצי השנה האחרונה.
אריה סקופ: הגישה הייתה שהפרויקט הזה צריך לחלק מחשבים ולא לעשות יחסי ציבור, כי אחד הולך על חשבון השני, ולכן היחיד שעשה על הפרויקט הזה יחסי ציבור היה ביבי נתניהו שהתייחס לזה בצורה מאוד קולנית.
אריה סקופ: היו ראשי-ממשלות שלא נתנו כסף לפרויקט הזה וייבשו אותו.
זבולון אורלב: אחרי כן הפרויקט כאילו ירד מסדר היום והייתה עליו ביקורת מאוד קשה.
זבולון אורלב: אגב, זו עוד הוכחה שמילוי צורך כל כך חיוני ובסיסי, ואין שום ספק שצמצום הפער הדיגיטאלי זה בעצם מאבק על ביעור הבערות, היא חובה של הממשלה ותראה מה קורה כאשר הממשלה אומרת שהיא שותפה ולא אחראית.
זבולון אורלב: אני מאוד מודה למגזר השני שלוקח את זה על עצמו, אבל זאת התוצאה.
זבולון אורלב: בשם הכנסת אני מכיר תודה, הוקרה והערכה רבה, אבל כל אחד מבין שחלוקה ל-5,000 בתי אב, זה לא פותר את הבעיה כי זה אפילו לא טיפה בים.
זבולון אורלב: זה טוב לאותן משפחות אבל אין לו משמעות ברמה הלאומית.
זבולון אורלב: כאשר מדברים על צמצום הפער הדיגיטאלי, מדינה לא יכולה לבנות על פרויקט של 5,000 מחשבים בשנה.
זבולון אורלב: השאלה שאני שואל את עצמי שוב היא האם הדברים האלה לא גורמים בסופו של דבר לכך שהממשלה מתחמקת מאחריותה.
זבולון אורלב: יכול להיות שאותם אנשים שאת חלקם אני מכיר, ובאמת הם ממיטב האנשים, היו צריכים להפעיל את הלחץ שלהם על הממשלה, לומר לה שזה לא בסדר מה שקורה ולבקש ממנה לקחת אחריות בעוד הם עוזרים לה ולא היא עוזרת להם.
אריה סקופ: אנחנו אמרנו לממשלה שאנחנו מבינים שיש יתרון לכך שגוף וולנטארי עושה את זה כיוון שאנחנו מקבלים את כל התוכנות בתרומה ואילו הממשלה לא הייתה מקבלת אותן כתרומה.
אריה סקופ: אנחנו פנינו לממשלה ואמרנו שאנחנו מוכנים להעמיד את המנגנון שלנו לרשותה ושהיא תחלק 30 אלף מחשבים בשנה.
אריה סקופ: אין שום בעיה כי אנחנו מסוגלים לגייס יותר תרומות.
אריה סקופ: הממשלה יודעת שיש לנו הצעה פתוחה להגביר את הפעילות ולעשות אותה יותר מהירה.
אריה סקופ: אנחנו מסוגלים לעשות זאת בכל קצב שהממשלה תבקש מאתנו.
הרשל קליין: אני מנהל ארצי של מרכזי פיתוח לתעסוקת חרדים ונמצא בג'וינט ישראל למעלה מעשור.
הרשל קליין: בתקציר שהוכן לקראת הדיון מונים בין הגורמים לקיומו של פער דיגיטאלי מחסור משאבים כלכליים, תפיסות חברתיות שמרניות, כישורי מחשב ואינטרנט נמוכים ועוד ועוד.
הרשל קליין: בפירוט חוזרים ומסבירים רק על מחסור במשאבים כלכליים ולא חוזרים על ההתייחסות של תפיסות חברתיות שמרניות.
הרשל קליין: אני חושב שגם אם נפתור בעיות כלכליות, משאבים כלכליים, כפי שמר עוזי ברלינסקי ציין וציין חבר הכנסת אלדד שאמרו שאין בעיה עם משאבים, עדיין לא נפתור את המצוקות החברתיות, איך ילד לא יגיע להיכן שהוא לא צריך להגיע וכולי.
הרשל קליין: אני חושב שאני מתחבר לשני דברים שאמר יושב-ראש הוועדה.
הרשל קליין: על מחויבות הממשלה לתת פתרונות אמיתיים של פער דיגיטאלי אבל יש לקחת בחשבון גם את העניין של אינטרנט בטוח ולאו דווקא אינטרנט כשר, רעיון שהושמע כאן ליד השולחן.
הרשל קליין: אינטרנט כשר נתפס כמשהו דתי.
הרשל קליין: אינטרנט בטוח הוא לכל הציבור.
הרשל קליין: גם אני יושב בוועדה של הרבנית וגם שם דנים בשאלה אם יש אינטרנט כשר או אין אינטרנט כשר.
הרשל קליין: כל הרבנים מכל המגזרים אומרים שאין אינטרנט כשר מכיוון שהגלישה הזאת, כל אחד יודע מה קורה כאשר גולש חלב על הגז, כאשר לא נשאר חלב והכול מלוכלך.
הרשל קליין: צריך למצוא מצב של אינטרנט בטוח לכלל הציבור.