GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ירון לבנת: פיתחנו מערכות שמאפשרות עקיבה אוטומטית אחרי מטרות, תחום שירד גם לחי"ר ולדברים אחרים, מערכות שפותחו בחברת "אלאופ" ו"אלביט".
ירון לבנת: מה שראיתם פה זו הדגמה של ירי על מסוקים.
ירון לבנת: הטנק מסוגל רות, ואפילו לפגוע, במסוקים במעופם, תוך כדי תנועה, כאשר הוא עוקב אחריהם אוטומטי, וקובע את הפתרון הבסטי לתותח תוך כדי העקיבה.
ירון לבנת: כולנו מכירים מהתחום האזרחי את אותם מכשירי GPS, שאנחנו שמים ברכבים.
ירון לבנת: בטנק מדובר במערכת הרבה-הרבה יותר מתוחכמת, גם מבוססת GPS וגם מבוססת מדידים אינרציאים.
ירון לבנת: אינרציא, כלומר, משתמש בתנועת כדור הארץ ולא בלוויינים.
ירון לבנת: GPS תלוי לחלוטין באות שמגיע מלוויינים, במערכת של לוויינים אמריקאיים שנמצאים מסביב לעולם.
ירון לבנת: אנחנו לא יכום לבסס את הניווט שלנו בטנק רק על ניווט לווייני, כי במקומות מסוימים לא קולטים, וגם ניתן לחסום את זה.
ירון לבנת: לכן אנחנו משתמשים במדדים שמשתמשים במשיכת כדור הארץ כדי לנווט.
ירון לבנת: בבסיס המערכת מדיד שפותח בתמ"מ, בתעשייה האווירית, מבוסס יזר, כחול-לבן, שמיישר קו עם השורה הראשונה של התעשיות בעניין הזה בעולם, והוא מדיד שמשתמש למעשה בתכונות של קרן יזר כדי לדעת את מיקומו של הטנק.
ירון לבנת: נושא אחרון הוא הנדסת אנוש.
ירון לבנת: בסוף, בשורה התחתונה, טנק המרכבה מתוכנן כאשר במרכזו נמצאים הלוחמים.
ירון לבנת: תמיד אנחנו אומרים שאנחנו מפתחים את הטנק מהלוחם והחוצה.
ירון לבנת: נושא הנדסת אנוש זה התחום המפותח ביותר אצלנו, כאשר אנחנו מתעסקים עם תנאי המחייה של החיים בתוך הכם.
ירון לבנת: ניתן לראות פה תרשים של הכם, כשהאנשים נמצאים בתוך הנמ"ר, אותם 11 אנשים, בתנאים אקמיים ותנאי הרעידות שהם חווים, בשיכוך רעידות, במתן מיזוג אוויר כדי לשפר את הנוחות שלהם ואת יכולת התפקוד שלהם, ובהגנה עהם, אם מפגיעת טיל ואם מהרעלה באמצעות גז CO, או מסוגים אחרים של איומים שעלום לגרום להם איזו פגיעה.
זבולון אורלב: חשבתי שתאמרו משהו לגבי התוכניות של 2010-2007.
עמיר ניר: ברמת התוכניות התחלנו את הפיתוח עם מגמה של הצטיידות בנמ"רים, לגבי הטנקים אנחנו ממשיכים להרכיב ולנפק את הכמות הקודמת שסוכמה, אבל אמרתי שאנחנו נמצאים לקראת סופה, וצריך לקבל החלטות.
זבולון אורלב: אין עדיין החלטות למחזור הבא?
עמיר ניר: אין עדיין החלטות למחזור הבא לגבי טנקים.
עמיר ניר: הכוונה היא, שבסדנה המטכ"ת של צה"ל, שתהיה במחצית השנה הזאת, יתקבלו ההחלטות.
עמיר ניר: אני מקווה שיהיה אישור, ואז נוכל להמשיך הלאה.
עמיר ניר: כרגע זה המצב.
זבולון אורלב: אני מאמין שאנחנו מקיימים את הדיון בחלון הזדמנות נכון.
זבולון אורלב: לפחות מהפרסומים הגלויים קראתי שלו לא היתה מלחמה, היתה צריכה להיות סדנה של המטכ"ל שבה היו אמורים לקצץ, יש ויכוח אם 550 טנקים- - -
עמיר ניר: אני לא יודע.
זבולון אורלב: כך היה כתוב בעיתון, אני לא מגלה שום סוד.
שלמה פסי: מפיו של שלמה פלד.
זבולון אורלב: ברור שההחלטה תשתנה, ואני מניח שאנחנו מקיימים את הדיון בחלון הזדמנות נכון.
שלמה פסי: למעשה, מה שנאמר כאן, שהתעשייה היום, החל מ-2007, אם לא יתקבלו החלטות אחרות, לא צפויה לה כל הזמנה נוספת לפרויקט המרכבה.
שלמה פסי: כל הנציגים של המפעם שאתה רואה כאן, ועוד 200 מפעם נוספים שעומדים מאחורינו, אם לא ישתנו ההחלטות היום, לא יקבלו שום הזמנה נוספת עבור פרויקט המרכבה החל מהחודש הזה, ינואר 2007.
שלמה פסי: לכן כל התעשייה נמצאת עכשיו בעמידה מתוחה, בחוסר ודאות וציפייה לגבי ההחלטות.
שלמה פסי: הזמן תם, ההחלטה היתה צריכה להיות ב-2006, יו 2006 היה התאריך האחרון, אנחנו נמצאים כבר שישה חודשים אחרי, ולכן חלון ההזדמנויות שדיברת עו מאוד קריטי ומאוד חיוני.
שלמה פסי: אני מנכ"ל של אורדן בנתניה, מפעל היציקות בנתניה, יש לנו גם מפעל במצפה רמון.
שלמה פסי: אני אדבר על המפעל בנתניה, שהוא מפעל מטלורגי ציקות פלדה.
שלמה פסי: זו טכנולוגיה שלא קיימת בארץ, היא נרכשה לפני למעלה מ-30 שנה בהסכם בין מדינת ישראל למדינה באירופה, אני לא רוצה לציין את שמה.
שלמה פסי: זה ידע אקסקלוסיבי שפותח במשך השנים – אני מדבר על 35 שנה אחורנית – שהגיע כולות קצה עולמיות.
שלמה פסי: למעשה, מפעל היציקות הזה נמצא מבחינת הטכנולוגיה שלו בשפיץ העולמי ביכולת המטלורגית יצור פלדות בסטיות, שעמידות בשחיקה, ישימות לחוות זחל בטנקים, אבל גם להרבה מאוד נושאים אזרחיים.
שלמה פסי: התוצאה היום היא, שהמפעל הולך וגדל כל הזמן באספקט היצוא שלו, כאשר הביקושים העולמיים, בגלל היכולות הייחודיות שפותחו, בזכות פרויקט המרכבה, הן אלה שמקדמות את היצוא לחוץ-לארץ, אבל בלעדי פרויקט המרכבה, שעדיין מהווה, ויהווה ברוב התעשיות כאן, נתח משמעותי, זה לא משנה עכשיו כמה אחוזים – ב"בנטל" הוא דיבר על 25%, אצלנו 40% או 30% - גם החלק השני לא יוכל להתקיים.
שלמה פסי: לכן יש כאן חשיבות אדירה לפרויקט המרכבה בתעשייה, גם כמוביל הטכנולוגי, אבל לא פחות כמוביל תעסוקתי קיומי.
שלמה פסי: היום, המפעל הזה מוגדר כמפעל אסטרטגי, הוא מהווה נתח חשוב במשוואה של הביטחון הלאומי באספקה בחירום.
שלמה פסי: חלק ממלאי החירום מחף למעשה מלאים על המדפים של צה"ל, ואלמלא היה המפעל, היו צריכים להשאיר מאות מיוני שקם על המדפים כמלאים בחירום, כשיכולת הייצור היא חלק מהמשוואה של האיזון של הצרכים הלאומיים.
שלמה פסי: המפעל הזה מהווה תנאי הכרחי לתעשיית רק"ם בארץ, בלעדי המפעל הזה אי אפשר לקיים תעשיית רק"ם בארץ.
שלמה פסי: פלדות מעוגלות שטוחות אפשר לקנות בעולם.
שלמה פסי: בפלדות לצורך בניית טנקים, פלדות יצוקות צורתיות, עקב מועדי אספקה, עקב שינויים בטכנולוגיה שנעשים כל העת בתהך הפיתוח, אי אפשר להתבסס על ייצור מחוץ-לארץ.
זבולון אורלב: בכמה עובדים מדובר?
שלמה פסי: בנתניה יש למעלה מ-250 עובדים, במצפה רמון למעלה מ-30 עובדים.
יעקב זרם: אני מנכ"ל חברת אופיר אלקטרוניקה, עיקר המפעל נמצא בירושם, יש לו חברות בנות בעולם, מספר העובדים בישראל הוא כ-330; מספר העובדים בעולם, עם העובדים בישראל, כ-440; בהיקף מכירות של כ-60 מיוני דולרים.
יעקב זרם: בערך 45 מיוני דולרים זה ייצוא ישיר, ובערך עוד כ-9-8 מיוני דולרים זה ייצוא עקיף, דרך מכירה לתעשיות הביטחוניות, בעיקר בארץ, שמייצרות את זה הלאה.
זבולון אורלב: יתר הייצור זה לא לטנק?
יעקב זרם: הייצור שלנו לטנק קטן מאוד יחסית.
יעקב זרם: התחלנו לפעול לפני 30 שנה, בסוף שנות ה-70, ובתחילת שנות ה-80 למעשה פיתחנו את כל הרכיבים האופטיים למערכות הטרמיות המתקדמות של טנק המרכבה.
יעקב זרם: זה למעשה היה הדחף המרכזי להתפתחות המפעל הזה.
יעקב זרם: כל הידע שנוצר אפשר לנו היום להיות משולבים ב-80%-70% מההיקף של התחומים – זה רכיבים אופטיים, זה העדשות והטלסקופים של כל המערכות שיש היום במדינת ישראל, והייתי אומר לתרום: ל-Core technology של מדינת ישראל, כי טיל לא יעבוד ב ראש ביות, וטנק לא יעבוד ב מערכת ראיית הלה שלו.
יעקב זרם: כמעט אין היום מוצר צבאי שמדינת ישראל מייצרת ב זה.
יעקב זרם: מזל"ט לא נמכר משום שהוא טס, אלא בגלל שיש לו מערכות שהוא יכול להסתכל בהן, וצריך שיהיו לו מערכות ראיית לה המתקדמות בעולם.
יעקב זרם: בזכות הטכנולוגיה שהתחלנו אז אנחנו נמצאים בשפיץ של הטכנולוגיה.
יעקב זרם: ואם אני מדבר על ייצוא ישיר, אפשר לנו לחדור גם לתעשיות הכי מתקדמות היום בארצות הברית, אם זה British aerospace" " או "DRS" או "לוקהיד מרטין", שקונים מוצרים שלנו שמיוצרים במדינת ישראל.
יעקב זרם: התחום האזרחי הוא רב מאוד.
יעקב זרם: אנחנו, לדוגמה, מוכרים היום לתחום כיבוי אש.
יעקב זרם: בישראל זה לא הגיע, אבל בארצות-הברית, כל שנה כ-6,000 מכבי אש מקבם מצלמות אינפרא אדום ומצים מאות אלפי אנשים; או, למשל, זיהוי תקלות במערכות חשמל, אנחנו מוכרים אלפים בשנה; או מצלמות אינפרא אדום; או מכוניות – בתוך כמה שנים בכל מכונית תהיה מערכת כזאת, שתאפשר לראות לטווח של 400-300 מטרים, לא כמו שהיום, שזה 60-50 מטר, וגם בתנאי אובך או בתנאים קשים – מערכות נחיתה של מטוסים שמייצרת חברת "אורגל".
יעקב זרם: אין היום כמעט תחום באלקטרו-אופטיקה, וכנראה גם כל מצלמות הטלוויזיה להגנה ב-On line security יוחלפו במערכות טרמיות, שלא צריכות הארה ולא צריכות שום דבר.
יעקב זרם: כל זה התחיל מפרויקט המרכבה.
יעקב זרם: זה המסר שאני רוצה להעביר.
זבולון אורלב: לגבי, זה עולם חדש.
זבולון אורלב: בועז תדמור.
בועז תדמור: עכשיו תוכל לשמוע מה שאנחנו עושים.
בועז תדמור: חוץ ממה שפורסם בעבר, "עשות" מתמחה ייחודית בארץ, כפי שנאמר קודם, בשתי טכנולוגיות צבאיות: האחת, פיתוח וייצור ממסרות ראשיות ומערכות תמסורת לטנקים, לנגמ"שים ולרק"ם אחר; והשנייה, פיתוח וייצור מוצרים מסונטרים ממתכת כבדה, שנקראת טונגסטן, שמשקלה הסגו גבוה.
בועז תדמור: כפי שאמרתי, הטכנולוגיה האחת היא מערכות ההנעה, מערכות תמסורת; והשנייה, מערכות מוצרים מסונטרים מטונגסן, שמשקלה הסגו של המתכת הזאת גבוה, פי 2.5 מפלדה, ופי 1.5 מעופרת, ומייצרים ממנה, לדוגמה, חודרני שריון לתחמושת קינטית, שנורית מלוע הטנק, או תחמושת אחרת, רסיסים לתחמושת של טנקים וטים – אני לא אכנס לפרטים – וחלקי תחמושת.
בועז תדמור: זו תשתית ייחודית בארץ, ב"עשות" תשתית ייחודית בתחומים האלה, וידע רחב שנצבר בשטח זה, כוח אדם מיומן, מהנדסים, כולל בע תואר PHD, הנדסאים וטכנאים, שמתמחים בתחומים האלה.
זבולון אורלב: מה סדר הגודל של העובדים?
בועז תדמור: אנחנו 400 עובדים, 50 מיוני דולרים בשנת 2006, יותר בשנת 2007, בשנת 2005 היינו עוד פחות.
בועז תדמור: אנחנו ניצבים בתחומים האלה בשורה הראשונה בין החברות בעולם בשני התחומים, אנחנו מעורבים בייצוא ניכר, ורק בזכות אלה ניתנה למדינת ישראל מידה רבה של עצמאות ואי תלות בזרים.
זבולון אורלב: למה רצו להיפטר מכם?
בועז תדמור: לא רצו להיפטר, רצו להעביר אותנו מבעלות המדינה לבעלות פרטית.
זבולון אורלב: זה מה שהתכוונתי.
בועז תדמור: מבחינה עסקית וניהות זה תהך נכון.
זבולון אורלב: הטענה היתה, שרוצים להעביר אתכם בגלל כישלון עסקי.
בועז תדמור: לא שמעתי על טענה כזאת.
בועז תדמור: אנחנו מייצאים טכנולוגיות צבאיות, בין 15-10 מיוני דולרים בשנה, ב-2006 – כ-13 מיוני דולרים.
בועז תדמור: ללא המשך פיתוח המרכבה וייצורה, הפוטנציאל הזה ידעך וייעלם מהר, הידע יאבד, חברות, ממשלות בחוץ-לארץ שרוכשות מאיתנו, בעיקר על בסיס העובדה שאנחנו מוכרים לצה"ל, זה כרטיס הכניסה שלנו.
בועז תדמור: לדוגמה, הפרויקט התורכי שאנחנו מעורבים בו עמוק, ואני לא אכנס עכשיו לפירוט, על בסיס היכולות האלה, כפי שכבר נאמר כאן- - -
זבולון אורלב: מה שאתה אומר, שאותו ייצוא שלכם מבוסס הרבה מאוד על כך שממשלות אומרות, אם זה טוב לצה"ל, זה גם טוב לנו, ואם זה לא טוב לצה"ל, או גם לנו זה לא טוב.
בועז תדמור: נכון מאוד.
בועז תדמור: חברי ידברו על זה בהמשך.
בועז תדמור: כרטיס הכניסה של כל החברות שיושבות פה, וגם חברות אחרות, הוא העובדה שאנחנו מוכרים לצה"ל, ולמרכבה בפרט.
בועז תדמור: אני אוסיף קצת על מה שנאמר קודם, כדי שתראו את ההשלכות האחרות.
בועז תדמור: אנחנו מעורבים בתחומים נוספים של ייצור וייצוא, בעיקר בתחום התעופתי, אנחנו מייצרים מערכות תמסורת והנעה למטוסים של בואינג ושל איירבס.
בועז תדמור: לא יודעים, אבל כל מטוסי הבואינג 747, 737, האיירבס 380 החדש – כולם מונעים, בחלקים שלהם, במערכות שמיוצרות בלעדית בעולם ב"עשות".
בועז תדמור: אנחנו מייצרים ומוכרים מעגם למנועי טורבינה של מטוסי נוסעים, בעיקר לחברת "רולס-רויס" בארצות-הברית, וגם לחברות אחרות.
בועז תדמור: אנחנו מוכרים משקלות איזון מטונגסטן, מאותה מתכת שהידע לגביה, הידע המטרלוגי, פותח בשביל הצבא.
בועז תדמור: אנחנו מוכרים משקולות לאיזון וחלקים למבנה של מטוסים של בואינג, של התעשייה האווירית, למסוקים של סיקורסקי – הכול תוצאה של היכולות שפותחו למרכבה.
בועז תדמור: נוסף על כל אלה, גם כל מערכות ההנעה לרק"ם.
בועז תדמור: כל סוגי הרק"ם שפותח בישראל, עקב כך שרצינו עצמאות ויכולת להעניק לצבא שלנו יכולות לניידות גבוהה, כולם מפותחים ב"עשות אשקלון".
בועז תדמור: כל זה נעשה באזור עדיפות לאומית א', 12 ק"מ מעזה, אנחנו מעסיקים 400 עובדים בחברה, ועוד מאות אצל קבלני משנה.
בועז תדמור: אם ייסגר הפוטנציאל הזה, המדינה תהיה תלויה תלות מוחלטת ברכש צי הטנקים שלנו, ובתחזוקתו של צי הטנקים, בחברות ובממשלות זרות.
בועז תדמור: אני לא צריך לדבר על אמברגו.
בועז תדמור: אנחנו נתונים באמברגו כל הזמן, גם עכשיו אנחנו נתונים באמברגו, אני לא אכנס לפרטים, אבל החברה ש חווה את זה.
בועז תדמור: נוסף לזה, ייעלם היצוא של תחמושת קינטית על בסיס טונגסטן מישראל בכלל, כי התחמושת הזאת מיוצרת בתעשייה הצבאית.
בועז תדמור: אם אנחנו סוגרים את הקו הזה, שפותח, כאמור, בשביל התחמושת של הטנקים, לא יוכלו יצר בכלל בארץ תחמושת קינטית, ורק חברות בודדות בעולם עוסקות בזה.
בועז תדמור: חוץ מזה, כפי שנאמר, יש חשש שמומחים או טכנולוגים, או אנשים בע ידע, יעזבו, ואו גם יעזבו לחוץ-לארץ.
בועז תדמור: לסיכום.
בועז תדמור: מכרנו בשנת 2006 כ-50 מיוני דולרים, מזה מעל 50% ייצוא בשני התחומים, גם האזרחי וגם הצבאי.
בועז תדמור: כל זה משום שהמדינה החטה לפני 30 שנה להשקיע בטכנולוגיה הזאת, במחקר, פיתוח ויצור, ב"עשות אשקלון", ולבסס בה את היכולת הזאת.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, מר תדמור.
זבולון אורלב: יהודה אדמון, יועץ נשיא חברת אלביט מערכות.
יהודה אדמון: אני תא"ל במילואים, הייתי בתפקיד של עמיר ניר עד 1992, ומ-1992 – בתפקידים שונים בקבוצת "אלביט מערכות", ביניהם מנכ"ל חטיבת יבשה, מנכ"ל חברת "אלאופ", והיום – יועץ לנשיא "אלביט", כך שהניסיון המצטבר בחדר הוא משני צדי המתרס.
יהודה אדמון: אני לא חושב שיש הרבה מה להוסיף על הסקירה של עמיר, אבל חשוב מאוד לעמוד מאחוריה.
יהודה אדמון: קבוצת "אלביט מערכות" מונה, מלבד "אלביט", גם את חברות "אשרא", "אל אופ", "תדיראן מערכות", חלק גדול מ"תדיראן קשר", "קינטיקס", וחברות אחרות.
יהודה אדמון: אם נאמר שהמחזור השנתי הוא בערך 1.5 מיארד דולר, 30% ממנו מקומי, ו-70% יצוא.
יהודה אדמון: לגבי מרכיב היבשה אני מוכרח להגיד, לטובת פרויקט המרכבה, ואני לא רוצה להיכנס להיבטים אחרים צבאיים, כי זו לא מטרת הפגישה, הוא פרויקט דגל בחברת "אלביט".
יהודה אדמון: הוא פרויקט דגל בכך, שבתחום היבשה הקמנו על גבו דורות של מהנדסים בדיסציפנות הטכנולוגיות המתקדמות ביותר.
זבולון אורלב: מה התרומה שלכם לטנק?
יהודה אדמון: יגיד ראש מנט"ק, כמעט שש מהטנק.
עמיר ניר: סדר גודל של כ-30% מהטנק הן מערכות בקרה של "אלביט מערכות".
יהודה אדמון: אנחנו מייצרים לטנק את בקרת האש, שמורכבת ממחשבים, ממערכות תצפית יום לה, אלקטרו-אופטיות, טרמיות, תכנון המערכות, מערכות הנעת הצריח החשמות, כל המחשוב, כל השטה והבקרה, דרך חברת הבת שלנו "קינטיקס", מערכות מיזוג אוויר, וכל מה שהוזכר פה בנושאים האלה.
יהודה אדמון: כשאני מופיע בעולם ונותן סקירות לאנשים, הרצאה על קדם ייצוא, אני אומר שכל מה שמכניסים לטנק הזה הופך אותו מפלדה מתה לחיה, למעט המנוע, זה בקבוצת "אלביט מערכות", זה מה שנותן נשמה בתוך הטנק הזה.
יהודה אדמון: זה יישמע טיפה מצי, אבל זה נותן הגדרה לעניין.
יהודה אדמון: חינוך המהנדסים – כוועדת המדע והטכנולוגיה - מאות ואלפי מהנדסים.
יהודה אדמון: חברת "אלביט" היום היא 7,000 איש – עוסקים בפרויקטים רבים.
יהודה אדמון: התשתית החינוכית והבסיס של מהנדסי אלקטרוניקה, מהנדסים אלקטרו-אופטיים, מהנדסי תוכנה – כל הטופ של הטופ של הטכנולוגיה, המקור שלו, ההתחלה שלו - ספינת הדגל היא "אלביט".
יהודה אדמון: יש עוד פרויקטים שלא צריך לזלזל בהם, וזה נושא של חינוך המהנדסים.
יהודה אדמון: נושא של קדם ייצוא.
יהודה אדמון: אנחנו מייצאים 70% מהמכירות שלנו.
יהודה אדמון: פרויקט המרכבה הוא קדם-ייצוא מספר אחת, הן ב המרכזית, בכך שאנחנו מייצאים טכנולוגיות הקשורות בו.
יהודה אדמון: הוזכר כבר שלוש פעמים הפרויקט התורכי, חלקנו יחד עם התע"ש בפרויקט התורכי הוא בכלל לא בר ביצוע, לא בר חשיבה ב פרויקט המרכבה, והיום מדובר גם על אופציות נוספות להגדיל, ולא יעלה על הדעת שמדינות יקשרו אתנו קשר אם לא יהיה הבסיס הזה.
יהודה אדמון: כמו שאמרת: אם צה"ל לא רוצה, למה אחרים ירצו.
יהודה אדמון: את הסיפורים האלה, שאין להם תקציב, אף אחד לא קונה.
יהודה אדמון: הנושא השני זה קדם ייצוא.
יהודה אדמון: הון אנושי הוא נושא ראשון.
יהודה אדמון: נושא ששי, אני קורא לו "הקטר הטכנולוגי", שאפשר לראות גם בהון האנושי, אבל הקטר הטכנולוגי, הזכיר את זה קודם יעקב זרם, שמאפשר לעשות Spin off לנושאים אחרים.
יהודה אדמון: רק להזכיר, המצלמה שמצלמת בחלל, ב"אופק", מתוצרת "אלאופ", הרקע שלה הוא פרויקט המרכבה.
יהודה אדמון: יש מוצרי לוואי מפרויקט המרכבה בתחום הרפואה, בתחום הרובוטיקה ובתחומים נוספים.
יהודה אדמון: אם נסכם, המרכבה כתרומה למדע וטכנולוגיה בהון האנושי, בתרומה יצור ובתרומה למוצרי לוואי, היא מעל ומעבר, ופרויקט המרכבה לנו הוא פרויקט דגל.
זבולון אורלב: לפני אברהם בר-דוד ביקש חבר הכנסת אלכס מילר להתייחס.
אלכס מילר: בעוד כמה דקות אני צריך לצאת לוועדה אחרת.
זבולון אורלב: בגללו אני צריך לעזוב, כי הוא היוזם של הדיון בוועדה לביקורת המדינה.
אלכס מילר: אין ספק שכל קיצוץ וכל סטייה מנתיב במו"פ של טנק המרכבה, או כל מו"פ שקשור לביטחון המדינה, יכול לפגוע קשות, גם בביטחון וגם במצב הכלכ של המשק הפרטי.
אלכס מילר: בטוח שיש אצלנו כאלה שחושבים שהמצב הביטחוני של מדינת ישראל יכול להרשות לקצץ בפרויקטים מסוג כזה.
אלכס מילר: אני בספק שהתשובה לאלה שהם צודקים.
אלכס מילר: היום אנחנו נאלצים להתמודד עם האיומים היומיומיים בביטחון המדינה.
אלכס מילר: הפיתוח של פרויקטים מסוג טנק המרכבה ודומים לכך נותנים למדינת ישראל כוח להתמודד עם מדינות אחרות בפיתוח, וכמו שאומרים, "אור לגוים" מבחינת הפיתוח שאנחנו עושים.
אלכס מילר: חשוב מאוד לא לשכוח שכל כך הרבה משפחות מתפרנסות מהפרויקטים האלה.
אלכס מילר: לקצץ ולהמר על כך שאם יהיה משהו כמו המלחמה שהתמודדנו איתה בקיץ, נוכל לקנות את הטנקים או את המוצרים ממדינות אחרות, זאת טעות.
אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אם תפנה, בסיכום או בהחלטת הוועדה, לאותם גורמים שצריכים לקבל החלטות, הפנייה צריכה להיות לא רק לא לקצץ בעניין או לחשוב על צמצום הנושא הזה, אלא להפך, לפתח ולהשקיע יותר ויותר, בשביל להבטיח ביטחון לאזרחים ולמדינה כולה.
אברהם בר דוד: חברת "אימקו" היא חברה ציבורית.
אברהם בר דוד: המחזור השנתי שלה הוא כ-70 מיוני שקם.
אברהם בר דוד: החברה פועלת בשני מקומות: בנשר, ד חיפה, ובנהריה.
אברהם בר דוד: רוב העובדים, כ-140, בנשר, והיתר בנהריה.
אברהם בר דוד: החברה עוסקת במערכות חשמל לטנק המרכבה, כשזה בעצם 60% מהיקף הפעילות של החברה.
אברהם בר דוד: אבל בזכות זה שאנחנו עוסקים בטנק המרכבה, אנחנו מקבם את ה-40% שבהם אנחנו קבלני משנה של "אלתא", של 'רפא"ל', של "אלביט", של כל מי שעוסק בתחום של מערכות חשמות, שבהן צריך להיות חיבור שבין מחשב לבין אמצעי ראיית לה, בין מחשב לבין קופסת הבקרה והשטה של האדם.
אברהם בר דוד: 60% מפעילותה של החברה זה בטנק המרכבה, ו-40% זה בזכות טנק המרכבה, כולל פרויקטים שהם פרויקטים בייצוא, כי גם אנחנו מעורבים בכל הכם האחרים בזכות זה שצברנו את הידע.
אברהם בר דוד: החברה קיימת למעלה מ-30 שנה.
אברהם בר דוד: כל מה שנאמר פה נכון, אני רוצה רק להדגיש דבר אחד, חלון ההזדמנויות שאנחנו נמצאים בו עכשיו הוא מצומם מאוד בלוח-הזמנים, כי כל תהך קבלת ההחלטות, שנדחה ממאי או מיו שנת 2006, הביא את התעשיות האלה להקפאה.
אברהם בר דוד: תעשייה באופן טבעי לא יכולה לחיות הרבה זמן בהקפאה, שינוי תהך בתעשייה הוא תהך ארוך מאוד.
אברהם בר דוד: אם תעשייה עומדת שנה, ולא יהיו לה מכירות, או עבודה לאנשים שלה, היא תיאלץ לפטר אותם.
אברהם בר דוד: לגייס מחדש ולהקים מחדש אותה תשתית, לוקח הרבה יותר זמן והרבה יותר מאמץ.
אברהם בר דוד: תודה.
זבולון אורלב: ישראל זילבר.
ישראל זילבר: מנכ"ל "עגם", מפע מתכת במעלות שעל גבול הצפון, רק מספר קילומטרים מהגבול.
ישראל זילבר: אנחנו מעסיקים כ-100 עובדים.
ישראל זילבר: לפני כשלוש שנים היינו בסך הכול 65 עובדים, וחלק ניכר מההתפתחות שלנו והגידול שלנו, שהכפלנו את מחזור המכירות, היה בזכות טנק המרכבה.
ישראל זילבר: בין השאר פרצנו יצוא, באופן עקיף, יחד עם חברה אחרת, ייצוא לצבא האמריקאי, חלקו הגדול לעירק, בזכות היכולות הטכנולוגיות שלנו.
ישראל זילבר: זה בסך הכול מפעל שלא מוגדר כהיי-טק, אבל בסופו של דבר הוא קצת מעבר לזה.
ישראל זילבר: ביצענו לא מעט השקעות גם בשנים 2006-2005 וגם ב-2007.
ישראל זילבר: אנחנו הולכים להכפיל את ההשקעות שלנו, הכול ממקורות עצמיים, אנחנו לא מבקשים שום דבר מהמדינה, הכול בעצמנו.
ישראל זילבר: בסופו של דבר אנחנו עושים בטנק המרכבה תאים מסוימים, אלה נקראים תאי כנף, ותאים אחרים, סל צריח שאתם רואים מאחורי הטנק, ופריטים אחרים.
ישראל זילבר: גם במלחמה עצמה המשכנו לעבוד.
זבולון אורלב: זה מוצר היי-טקי?
ישראל זילבר: זה מוצר לא-טק, כי זה מפעל מתכת, אבל הוא קצת מעבר לזה, וגם הפיתוח עצמו.
ישראל זילבר: כשהיינו צריכים לפתח מוצרים בתאים המיוחדים, ובדברים אחרים, עשינו את הפיתוח יחד עם הצבא, יחד עם רפ"ט.
ישראל זילבר: גם היכולת הטכנית שיש אצלנו, אצל המהנדסים, אצל הרתכים, אצל המסגרים, נותנת פתרונות גם לצבא ולגם יצוא, שבא בזכות טנק המרכבה.
ישראל זילבר: 30% מהמפעל זה פעילות לטנק המרכבה, 30% פעילות למשרד הביטחון או לגורמים צבאיים אחרים בזכות טנק המרכבה, בין השאר לטנק התורכי שהוזכר כאן.
ישראל זילבר: הגיבוי שלנו והיכולת לתת פתרון למדינה קודם כול, גם בזמן חירום, כמו במלחמה, באו לביטוי, למשל, בנושא של ציר פילדלפי, כשהיו בעיות והיה צריך לתת פתרונות, גם פתרונות הנדסיים, יכולת לתת פתרון בזמן אמת.
ישראל זילבר: וכשיש היכולת ההנדסית והייצורית בארץ, זה דבר שלא יסולא בפז, כי בציר פילדלפי כשהיו בעיות היו צריכים פתרונות מעכשיו לעכשיו.
ישראל זילבר: אם היינו צריכים יבא טנקים מחוץ-לארץ, אי אפשר היה לתת פתרון מעכשיו לעכשיו, כי שום גורם, אפילו בארצות-הברית, לא היה מגיב בזמן אפס.
ישראל זילבר: רק בזכות זה שיש תעשייה מקומית, עם ידע מקומי, ניתן לתת פתרון בזמן אמת, ולהביא דולרים למדינה בזכות הייצוא.
ישראל זילבר: הדברים האלה סופר חשובים, ואסור להפסיק את טנק המרכבה, בין השאר, מההיבטים האלה.
זבולון אורלב: ביקשו, מחוץ לרשימה, עוד שני מגיבים.
זבולון אורלב: אני מבקש בקצרה.
משה פולט: חייבים להודות שההתפתחות המהותית שלנו כחברה, שעושה מנועים מיוחדים ומדויקים, היא תודות לפרויקט המרכבה.
משה פולט: אם אפשר בדקה, אנקדוטה.
משה פולט: האלוף ישראל טל, טק, חיפש בזמנו תחף להנעה ההידראות שהיתה בטנקים הישנים של צה"ל.
משה פולט: ביחד עם "אלביט" חיפשו פתרון חשמ, הם מצאו חברה גרמנית שתספק להם מנועים חשמים לטובת ההנעה של הצריח.
משה פולט: המנועים כשלו בניסיון הראשון, הם לא עמדו בעומס ונשרפו.
משה פולט: לא פחות ולא יותר, הוא מצא את בנטל ב"דפי זהב", הוא ביקש מבנטל לנסות לתקן את המנועים האלה, ובשיא חוצפתם של המהנדסים שהיו באותה התקופה הם אמרו: לא נתקן לך את המנועים האלה, נתכנן ונייצר אחרים, שיעמדו במשימה.
משה פולט: לשמחתנו, בניסיון הראשון זה צלח, ומאותו רגע אנחנו מוגדרים כבית הפיתוח להינעים חשמים לטובת פרויקט המרכבה.
משה פולט: מאז ועד היום בנטל התפתחה, ומספקת לטובת הפרויקט הזה כ-20 מנועים שונים, לטובת פרויקט המרכבה.
משה פולט: התרומה העיקרית של פרויקט מרכבה סימן 4 היא מעבר לטכנולוגיות מתקדמות יותר של הינעים חשמים.
משה פולט: אני לא אלאה אתכם ביותר מדי מונחים, אבל יש מעבר לטכנולוגיות שיוצרות מנועים מדויקים יותר, עמידים יותר, שהחזיקו מעמד לאורך יותר שנים, וחלק מהיכולות המיוחדות של הטנק הזה, מבחינת הטיווח שלו, מבחינת הכוונות, מבחינת מיזוג האוויר – חלק גדול מהאנשים שישובים פה הם לקוחות שלנו: "קינטיקס", ברמת המיזוג, "אלביט" ו"אלאופ", ברמת בקרת הצריח ובקרת אש – הן תודות לטכנולוגיות מאוד מיוחדות, מאוד מדויקות, על קצה גבול היכולת של הטכנולוגיה.
משה פולט: אנחנו מזהים שני איומים כתוצאה מהפסקת הפרויקט: יש סוג של טכנולוגיית מנועים, שמייצרים עבור פרויקט המרכבה בכמויות סבירות, וכתוצאה מזה אנחנו מייצרים אותה טכנולוגיה, ולפעמים אותם מנועים, עבור פרויקטים מיוחדים אחרים כמו, לוויינות, אנחנו נמצאים בלוויינים, גם ישראים, גם בחוץ-לארץ; אפשר לדבר על הפרויקט של גאו, הוא פרויקט GPS, המנועים האלה נמצאים גם שם, בחלל.
משה פולט: הפסקת הפרויקט, ואפילו ירידת הכמויות של הפרויקט הזה, ואפילו המעבר לכ העתידי שצוין פה, הנמ"ר, תפסיק את ההשקעה בטכנולוגיה הזאת.
משה פולט: מבחינת בנטל אנחנו מזהים שיכול להיות שיהיה לנו קושי אמיתי לספק לשאר הלקוחות שלנו את הטכנולוגיה הזאת, במיוחד במחירים סבירים, בגלל הנושא הכמותי.
משה פולט: אנחנו מעסיקים מספר לא קטן של מדענים יוצאי חבר המדינות, האנשים האלה, בהרבה מקרים, באים עם כל מיני התמחויות שהיו מקובלות ברוסיה ופה לא מכירים אותן.
משה פולט: למשל, אלקטרו-מכניקה.
משה פולט: זה תחום שהוא לא מפותח בארץ, אבל יש כמה דוקטורים שיושבים אצלנו, ומהנדסים בתואר ראשון ובתואר שני, שבאו עם ההתמחויות האלה ברמות מאוד גבוהות מהטכניות של ברית-המעוצות לשעבר.
משה פולט: הם האורים והתומים שלנו, ובזכות הידע הזה שלהם אנחנו מעסיקים אותם אצלנו.
משה פולט: לא רק אם נרד בכמויות, גם אם לא נמשיך להשקיע בפיתוח טכנולוגיות מיוחדות בתחום האלקטרו-מכניקה, אנחנו רואים שיכולה להיות בעיה בעתיד בנושא של העסקת עובדים עום חדשים.
זבולון אורלב: המסר ברור, מר פולט.
זבולון אורלב: איל בן חיים, בבקשה – אחרון הדוברים.
איל בן-חיים: אני סמנכ"ל ומנהל חטיבת היבשה על שם סלבין בתעשייה הצבאית.
זבולון אורלב: על שם מי?
איל בן-חיים: סלבין, היה פעם מנכ"ל תע"ש במשך שתי קדנציות.
איל בן-חיים: אנחנו עוסקים במערכות למרכבה מתחילת הפרויקט, אנחנו מדברים על שלוש מערכות עיקריות: מיגון, תותח ומיסב הצריח.
איל בן-חיים: דיברו כאן והזכירו קודם את פרויקט ההשבחה של הטנק התורכי, התוכנית הזאת מנוהלת אצלנו.
איל בן-חיים: פרויקט בהיקף של 700 מיוני דולרים, ואין כמוהו פרויקט השבחה בעולם.
איל בן-חיים: אנחנו לא היינו מקבם על עצמנו ולא היינו זוכים בפרויקט הזה לולא פרויקט המרכבה.
איל בן-חיים: אנחנו היום מעסיקים כ-430 עובדים, ואנחנו גדם בגלל הפרויקט התורכי, אנחנו מוכרים בהיקפים פנומנים בגלל הפרויקט התורכי, ואנחנו ממשיכים בקווי היצור שהם מקבים לקווי המרכבה, גם אצלנו וגם בתורכיה.
איל בן-חיים: בסך הכול יש קשר חד, חד-ערכי, בין הפרויקט הזה לפרויקט ההשבחה, וכמובן, היינו רוצים לראות המשך של פרויקט כזה, גם בתורכיה וגם במקומות אחרים.
איל בן-חיים: לא יהיה ניתן לדבר על המשך כזה אם לא יהיה פרויקט מרכבה.
איל בן-חיים: הקמנו מוקדי ידע, ומוקדי הידע האלה יגוועו ולא יהיו אם לא ימשיכו את הפרויקט.
איל בן-חיים: כשנרצה ביום מן הימים להקים מוקד ידע כזה אצלנו בישראל, לא נוכל לעשות זאת, כי המהנדסים לא יהיו פה, ותשתית כזאת להקים, זה עשרות בשנים.
עמיר ניר: חוב מוסרי.
עמיר ניר: כל מה ששמענו ביחד, גם מה שהצגנו וגם מה שהאחרים הציגו, כל ההמצאות, כל התהכים המיוחדים, הפילוסופיה שמאחורי זה נובעת מהאלוף ישראל טל.
עמיר ניר: כולנו כאן רואים את עצמנו סטודנטים שלו, הכול שלו ובזכותו.
זבולון אורלב: תודה שמצאת לנכון לומר את הדברים.
זבולון אורלב: חבר הכנסת אטוב, בבקשה.
רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, בתחילת הדיון שאלתי איפה המתנגדים, כנראה הם נעלמו, אבל בין היתר חשוב שהם ישמעו את כל המרכיבים החשובים, גם אלה שאומרים שחסר להם כסף בתקציב, שיבינו כמה כסף הטכנולוגיות האלה מכניסות לתקציב המדינה, וכל שקל שהם משקיעים בפרויקט חוזר, ואו כפים.
רוברט אילטוב: גם אני מבין שפרויקט המרכבה הוא בעצם מנוף כלכ, ולא רק מנוף כלכ, ושצה"ל הוא שדה ניסויים של אותן חברות, שיכולות לבוא עם כרטיס ביקור ולהגיד: המוצר הזה נבדק, הנה התוצאות, הנה הרווח.
רוברט אילטוב: ברגע שצה"ל לא יהיה לקוח, אנחנו מאבדים את כל המינוף של אותן חברות שנמצאות פה.
רוברט אילטוב: וזה לא רק העניין התקציבי, אלא זו גם בעיה כלכת למדינת ישראל, זה לא רק 250 מיוני דולר שהמדינה משקיעה.
רוברט אילטוב: עם המינוף, זה או 1.5 מיארדי דולר, כל התעשיות שמתעסקות בזה ומייצאות את רוב הסחורה לחוץ-לארץ.
רוברט אילטוב: אנחנו, כחברי כנסת, צריכים להעלות את הנקודות האלה במקומות הרלוונטיים כאן בכנסת ולדחוף את זה קדימה, שהפרויקט לא ייסגר.
רוברט אילטוב: כך זה נראה על פניו.
זבולון אורלב: תודה רבה, אני קודם כול מודה לחברים שבאו, מהצפון הרחוק ועד הדרום, טרחו והשתתפו.