GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרידה סופר: הייתי שותפה לחלק מהדיונים עם הקבוצה שיושבת כאן בקשר לנושא של העצמת ירושלים כעיר מדע.
פרידה סופר: גורלה של ירושלים והעצמתה כעיר מדע קשור קשר הדוק ואמיץ במדיניות הלאומית הכוללת למחקר ופיתוח.
פרידה סופר: מתוך עבודתי במועצה, צר לי לציין שכל הנושא של מחקר ופיתוח והכשרת כוח אדם מדעי-טכנולוגי – כי הרי אי אפשר שירושלים תהפוך לעיר מדע אם לא נכשיר את דור העתיד לנושא מדע וטכנולוגיה – כל הנושא הזה מתנהל והתנהל מן היד אל הפה, ויש עבודה שנעשתה במועצה בנושא הזה, מבלי שנקבעו יעדים ועדיפויות ברמה הלאומית, ללא הסתכלות על כלל המערכת ותוך הזנחה של תחומי פעילות חיוניים.
פרידה סופר: זאת ועוד.
פרידה סופר: התקציב הממשלתי למחקר ופיתוח יצטרך לגדול לכ-20 מיליארד שקלים לשנה וזה בכל תחומי המדע.
פרידה סופר: בשנת 2005, לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, סך התקציב הממשלתי למחקר ופיתוח היה 3.6 מיליארד שקלים, סכום המהווה 23 אחוזים מסך ההוצאה הלאומית למחקר ופיתוח שהיא 27.4 מיליארד שקלים.
פרידה סופר: אם מפחיתים את ההוצאה למשכורות הסגל באוניברסיטאות, אזי התקציב הממשלתי למחקר ופיתוח מסתכם בפחות מ-5 מיליארד שקלים.
פרידה סופר: שיעור התקציב הממשלתי למחקר ופיתוח מכלל ההוצאה למחקר ופיתוח, נמוך בישראל בשליש מאשר במדינות ה-OACD, כך שסביר לדרוש שהממשלה תגדיל את תקציבה למחקר ופיתוח, לפחות מעל 10 מיליארד שקלים, כי גורל ישראל תלוי בכך, וגם כך התוכנית הכלכלית שנוסחה על ידי פרופסור מנואל טרכטנברג ממשרד ראש-הממשלה, אותה אג'נדה כלכלית-חברתית.
פרידה סופר: כלומר, שורש הבעיה נעוץ – כך אנחנו רואים את זה במועצה – בהכשרת כוח אדם מדעי טכנולוגי.
פרידה סופר: יש לנו נתונים שמראים שמדי שנה חסרים לפחות 5,000 מהנדסים.
פרידה סופר: עשינו עבודה בשיתוף עם הצבא, עם התאחדות התעשיינים, עם משרד החינוך, וכאן שורש הבעיה וכאן צריך להתחיל.
פרידה סופר: כך אני רואה את זה מתוך עבודתי במועצה.
זבולון אורלב: אני רוצה לחזור להערתה של פרופסור טייכר שטוען אותה גם פרופסור ברזניץ שטען את זה גם במליאה וגם באחת הישיבות.
זבולון אורלב: אחת הבעיות שלנו היא שהמדע במדינת ישראל מתפזר על פני כל קשת התחומים כמעט, ובהקשר שלנו מתפזר על פני כל מדינת ישראל.
זבולון אורלב: כלומר, אין מסה קריטית, לא על בסיס של מקום ולא על בסיס של תחום.
זבולון אורלב: לו מדינת ישראל, המעצמה הגדולה בעולם, הייתה מתרכזת בשניים-שלושה נושאים, גם על בסיס של מקום וגם על בסיס של תחומים, סביר שכל מדען בעולם שרוצה לטפל באותם נושאים אומר שהנושא הזה הוא מדינת ישראל.
זבולון אורלב: מה שקורה הוא שאנחנו מפוזרים בכל התחומים בעולם, לא ממוקדים, גם עוסקים בהתפלה, גם בתוכנה, גם בדיו, גם בנאנו וכולי, ובסוף יוצא שאין לנו יתרון יחסי כמעט בשום דבר, אלא אולי בהיי-טק למרות שאני לא יודע להעריך את זה.
זבולון אורלב: מי עומד עכשיו בראש המועצה הלאומית למחקר ופיתוח?
פרידה סופר: היושב-ראש הנוכחי יסיים את תפקידו ופרופסור אילן חת ייכנס לתפקידו.
זבולון אורלב: אני מקווה שהמועצה בהרכבה החדש תוכל לבדוק גם את הנושא הזה, ואני מבקש לעשות זאת, כי זה חלק מהעניין.
זבולון אורלב: גדעון דיבר על כך שלירושלים יש יתרון יחסי - מעבר לרצון הערכי שלנו, מעבר לרצון האידיאולוגי שלנו לראות בירושלים כבירת מדע, כחלק מחיזוקה כירושלים – גם על הבסיס המקצועי נטו, יש בה את ריכוז המשאבים והתשתית המרוכזת הגדולה ביותר במדינת ישראל.
זבולון אורלב: לכן אם רוצים לחשוב על איגום משאבים ולהתרכז באיקס תחומים, לפי דעתי זה חלק מהדיונים שהמועצה הלאומית למחקר ופיתוח צריכה לקיים ואני מציע שאכן המועצה תקיים את הדיון הזה.
רפי נבו: אני אחד מעשרות אלפי ירושלמים שלצערנו הרב יורדים מירושלים כמעט כל בוקר לתעסוקה במרכז הארץ.
רפי נבו: אני עושה את זה כבר 17 שנים לא רציתי בזה, אבל כנראה שעסקים ותעשייה אין בירושלים, ולכן גם התגייסתי לפעילות ציבורית וגם מעשית.
רפי נבו: עד עכשיו שמענו על ראייה מלמעלה, על מדיניות וכולי, אבל אנחנו גם זוכרים שהיכן שלא יכולים לקיים מדיניות, קמות כל מיני עמותות שנכנסות לוואקום ומבצעות את הפרויקטים מלמטה.
רפי נבו: התמזל מזלי ואני במקרה יושב על חוליה מקשרת, ובנוסף להיותי חבר התנועה להעצמת ירושלים בנושא מחקר ופיתוח וטכנולוגיות סביבה, אני גם חבר ועדת ההיגוי של פרויקט מחדשים במכון ירושלים לחקר ישראל.
רפי נבו: אני רוצה להזכיר כמה פרויקטים, כי בעצם המבחן הוא בזה שנוכל לעשות פרויקטים וכך בעצם ניצור תוכן.
רפי נבו: אם נתעסק במדיניות והחלטות, לא יהיה ביצוע.
רפי נבו: יש למשל פרויקטים כאשר מודי אחראי על הנושא של תיירות מדע וכאן מדובר בפרויקט יפהפה שמתבצע.
רפי נבו: יש פרויקט שהתחיל והוא קישור בתי הספר התיכוניים לאוניברסיטה וחשיפה למעבדות.
רפי נבו: בצד השני יש את הנושא שמוביל מכון ירושלים.
רפי נבו: מה שאני תורם לנושא זה את התחלת היוזמה של ירושלים כעיר ירוקה, כאשר הכוונה ליצור – זה החזון של טדי קולק שלא רצה כאן תעשייה מלכלכת ולכן אמר שתהיה תיירות כתעשייה - תעשייה ירוקה, אנרגיה ירוקה, ולהחזיר לכאן חממה טכנולוגית שמתרכזת בנושא של אנרגיה ירוקה, כי החממות הטכנולוגיות הירוקות הציבוריות הופרטו ולא עוסקות בזה יותר.
רפי נבו: התחלנו במגעים עם הרשות לפיתוח ירושלים על הקצאת אחד משטחי התעסוקה בירושלים לנושא של חוות ניסויים והדגמות בפרויקטים ומיזמים שאנחנו נוציא להם קול קורא על מנת למלא את זה בפרויקטים.
רפי נבו: בינתיים הייתי מתרכז בירושלים, בגלל שאין שדות תירס אין סופיים, סויה וקנה סוכר לביו-דיזל, בנושאים של אנרגיה סולרית ובנושאים של אנרגיית רוח.
רפי נבו: אנחנו עיר שיושבת על אחד המקומות הגבוהים בארץ ואנרגיית רוח ידועה כזולה ביותר כאנרגיה חלופית.
זבולון אורלב: מה עם החממה באשקלון?
זבולון אורלב: למה היא לא בירושלים?
רפי נבו: משום ששם דאגו שהחממה תישאר כזאת שתוכל למשוך פרויקטים גם מירושלים.
זבולון אורלב: מי זה דאגו?
רפי נבו: פרנסי העיר אשקלון.
רפי נבו: הם דאגו לכך שתהיה שם תעסוקה במימון המדען הראשי.
זבולון אורלב: בעיריית אשקלון יש מדען ראשי?
זבולון אורלב: יש כתובת?
רפי נבו: המחלקה הכלכלית שבערך מקבילה לרשות לפיתוח ירושלים.
צחי מילגרום: אני חושב שכדי שאפשר יהיה לבנות תשתית אמיתית לדברים שנאמרו כאן, אחד הדברים שצריך לעשות הוא לראות איך בונים את המשולש הזה שמבחינתנו הוא חינוך, אקדמיה ותעשייה.
צחי מילגרום: אני חושב שאלה שלושת הרגליים שיכולות להוות את הבסיס עליהם יבנו את הדברים האחרים שנאמרו כאן.
צחי מילגרום: בלי לבנות את התשתית האנושית וליצור את כל הדברים האלה, להביא מפעל זה דבר חסר משמעות ולעודד כשאין את מי לעודד, גם הוא דבר בעייתי.
צחי מילגרום: אנחנו במכללת הדסה נכנסנו בצורה רצינית גם לנושא של החינוך ואני שמח לומר שעיריית ירושלים רואה את הדברים כמונו.
צחי מילגרום: כאשר אנחנו מסתכלים כאן על הגרף, אנחנו רואים שאחוז זכאי הבגרות בירושלים הוא הנמוך מבין שלושת הערים הגדולות בצורה משמעותית, אבל לא רק שאחוז זכאי הבגרות נמוך מאשר בתל-אביב ובחיפה, אלא נתון שלא נמצא כאן – ואני מצטער לומר אותו – הוא שאחוז אלה שבחרו במגמות מדעיות וטכנולוגיות בירושלים, הוא הרבה יותר נמוך בממוצע הארצי.
צחי מילגרום: זה דבר שמחייב התייחסות ומחייב עבודה.
צחי מילגרום: לשמחתי מנהל מחלקת החינוך בירושלים ראה את הדבר הזה, הקים ועדה שבראשה עומדת פרופסור נאוה בן-צבי ומכללת הדסה מארחת את הוועדה.
צחי מילגרום: מדובר בוועדה להפיכת מערכת החינוך בירושלים למערכת חינוך שמבוססת על מדע וטכנולוגיה, כאשר הראייה הכוללת היא ירושלים כעיר מדע וטכנולוגיה.
צחי מילגרום: זה דבר שנעשה לפני מספר חודשים ואני שמח שמשתתפים אתנו בוועדה גם נציג האוניברסיטה העברית, פרופסור אבישי דקל, גם נשיא בית הספר הגבוה לטכנולוגיה, כך שאני מקווה שהמוסדות האקדמיים יוכלו לתת את המשקל שלהם בנושא הזה כדי שנתחיל מהתחלה, שמערכת החינוך בירושלים תשנה את פניה ותיתן התייחסות לעדיפות מאוד מאוד גבוהה לנושא של מדע וטכנולוגיה.
צחי מילגרום: גדעון בן-דרור הזכיר קודם שהכול מבוסס על תעסוקה, על פארקים ועל תיירות, אבל אני חושב שהחינוך – ומי כמו גדעון שהיה שנים רבות במשרד החינוך יכול לומר – הוא חשוב כי מבחינתנו היא מערכת שצריכה לפעול מגן הילדים ועד ההשכלה הגבוהה.
צחי מילגרום: חייבים לתת איזושהי תמונה לנושא הזה.
צחי מילגרום: היה ניסיון, היו נקודות שנתנו לירושלים יתרונות בנושא הזה, אבל לצערי זה דעך בשנים האחרונות ולא קיבל מספיק תשומת לב מצד פרנסי החינוך בעיר, ואם עכשיו זה הולך לכיוון של עלייה, אני מבקש לברך על זה.
צחי מילגרום: צריך גם להתייחס לנושא של כוח אדם אקדמי.
צחי מילגרום: כלומר, יש עניין למשוך לירושלים גם לאוניברסיטה וגם למכללות כוח אדם אקדמי מעולה בתחומים השונים ובעיקר בתחומי המדע והטכנולוגיה.
צחי מילגרום: זה דבר שצריך לראות איך עושים אותו וזה לא דבר טריביאלי.
צחי מילגרום: היום התנועה היא בדיוק תנועה הפוכה כאשר בורחים מירושלים.
צחי מילגרום: חלק מהעניין הוא חיזוק המוסדות האקדמיים בתוך העיר, למרות שאני לא בטוח שאני מסכים להצעת המועצה להוסיף עוד מכללה להנדסה כי אני חושב שגם זו הקיימת היום, לא מצליחה למלא את המכסות בסטודנטים הלומדים בירושלים, אבל צריך לחזק את הקיים.
צחי מילגרום: אתמול ישבנו בפגישה עם נציגת האוניברסיטה העברית ועם נציג הרשות לפיתוח ירושלים, ואחד הדברים שעלו הייתה הצעה להסתכל ולראות מה קורה במכון וייצמן.
צחי מילגרום: למכון וייצמן היום יש מה להציע מבחינת כוח אדם שמגיע כאשר קודם כל מדובר בדיור בתוך המכון, בסביבה מוגנת, בסביבה של אנשים שמציעים להם את החבילה של מעבדה משוכללת ומגורים בתוך המכון, גן ילדים, בית ספר וכולי, וזה דבר שמושך אנשים.
צחי מילגרום: אם יש תחרות בין האוניברסיטה העברית למכון וייצמן על מדען צעיר, סיכוי טוב שמכון וייצמן ישיג את אותו המדען הצעיר.
צחי מילגרום: אם בירושלים יכירו בזה וייתנו תנאים כאלה לכוח האדם האקדמי שרוצים בו בעיר, שיש תקנים בעיר עבורו אבל הוא לא מגיע לעיר, זה גם דבר שבהחלט יכול לעזור למימוש המטרות הנהדרות שהועלו קודם.
צחי מילגרום: חבר הכנסת אורלב דיבר על ההתמקדות.
צחי מילגרום: אני מסכים שכדאי להתמקד בנושאים בהם לירושלים יש היום כבר יתרון יחסי מבחינת התעשיות.
צחי מילגרום: נושא אחד שאולי כדאי להתייחס אליו הוא נושא הביו-טכנולוגיה, לא בגלל שמכללת הדסה מלמדת ביו-טכנולוגיה, למרות שזה דבר מאוד חשוב, אלא בגלל שכבר היום בירושלים נמצאת המסה הגדולה ביותר של חברות ביו-טכנולוגיות.
צחי מילגרום: יש את הדסית שיכולה לתת את התמיכה לזה והמנכ"ל של החברה יושב כאן ויש את המחקר באוניברסיטה העברית, בבית-החולים הדסה.
צחי מילגרום: כל הדברים האלה יחד, אם יחליטו לתת עדיפות לנושא הביו-טכנולוגיה בירושלים, ייתן דחיפה מאוד רצינית.
צחי מילגרום: הנושא הזה יחד עם הנושא של מחשוב ותקשורת שכבר קיים כאן, יכול לגרום לירושלים להיות בירה מובילה.
זבולון אורלב: כמה סטודנטים לומדים במכללת הדסה?
צחי מילגרום: היום במכללה האקדמית לומדים 1,000 סטודנטים.
צחי מילגרום: יש תוכנית ל-3,000 סטודנטים.
צחי מילגרום: אני חושב שמי שיכול להיות שותף בכל הנושא הזה של קידום הנושא של ירושלים היא המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ותקצוב.
צחי מילגרום: אם ייתנו עדיפות לתוכניות בירושלים בתחומים שונים, זה בהחלט ימשוך סטודנטים שהיום הולכים ללמוד במקומות אחרים מקצועות שלא קיימים בירושלים.
צחי מילגרום: אותם סטודנטים יבואו לירושלים כדי ללמוד את המקצועות האלה וגם יישארו בה.
זבולון אורלב: יש לך מושג כמה מתוך 1,000 הסטודנטים הם ירושלמים?
צחי מילגרום: למעלה מ-50 אחוזים.
צחי מילגרום: בסביבות 56 אחוזים הם ירושלמים.
זבולון אורלב: אתה יודע אם אלה שלא ירושלמים, כתוצאה מזה שלמדו אצלכם, נשארים בירושלים?
צחי מילגרום: חלק נשארים.
צחי מילגרום: זה פונקציה של מציאת מקום עבודה.
צחי מילגרום: יש תלמידים שקיבלו הלוואות מותנות שיבוטלו אם הם יגורו ויישארו בירושלים.
זבולון אורלב: מי נותן את ההלוואות המותנות האלה?
צחי מילגרום: בזמנו נתנה את ההלוואות המועצה להשכלה גבוהה.
צחי מילגרום: התלמידים האלה עושים כל מאמץ להישאר ולמצוא תעסוקה בירושלים.
צחי מילגרום: יש כאלה שאומרים לנו שאם הם ימצאו עבודה בירושלים, הם יוכלו להישאר כאן כי הם לא רוצים להחזיר את ההלוואה, אבל לא כולם מצליחים למצוא עבודה בגלל היעדר מקומות תעסוקה.
הלל ברקוביאר: אני רוצה למקד את הדיון על מה יש לנו בירושלים.
הלל ברקוביאר: אחת מהסיבות – והייתי אומר שזו הסיבה היחידה - שאני סגן נשיא למחקר ופיתוח של האוניברסיטה העברית היא בגלל העיר ירושלים.
הלל ברקוביאר: הנושא יקר לי.
הלל ברקוביאר: אם מסתכלים על מה שקורה בירושלים מבחינת מדע, בעצם יש לנו את בית-החולים הדסה והאוניברסיטה העברית.
הלל ברקוביאר: יש עוד כמה דברים, אבל יש גוף אחד שנקרא הדסה והאוניברסיטה העברית, שמוביל את כל המדע בירושלים.
הלל ברקוביאר: אני מדבר על המקום שמביא ליוזמות ולמקומות עבודה.
הלל ברקוביאר: להדסה ולאוניברסיטה העברית יש היום יותר מ-30 סטרט-אפים בעיר ואין אף אחד אחר שיש לו מספר כזה בעיר, אין אף אחד שיוזם וגורם לתעסוקה עתידית.
הלל ברקוביאר: אני לא מדבר על "טבע" ועל חברות שקיימות אלא אני מדבר על העתיד.
הלל ברקוביאר: אם מסתכלים על העתיד, אין אף אחד אחר.
הלל ברקוביאר: אני חושב שזה דבר שאנחנו צריכים לעודד אותו, להמשיך אותו ולפתח אותו.
הלל ברקוביאר: הדסה והאוניברסיטה העברית מקימים היום פארק טכנולוגי בעין כרם.
הלל ברקוביאר: לאוניברסיטה העברית יש פארק בגבעת רם, במה שנקרא פעם מעונות האלף, שם יש לנו חברות שונות ולאו דווקא בביו-טכנולוגיה אלא גם בהנדסה ובמדעי המחשב.
הלל ברקוביאר: אחת מהחברות הגדולות שאנחנו מאוד גאים בה באוניברסיטה העברית שמתפתחת היום היא חברה שתאפשר בטיחות בדרכים, בטיחות בנהיגה, והיא כבר שווה 500-600 מיליון דולר בהר חוצבים.
הלל ברקוביאר: אם מדברים באופן רחב, אין הרבה מה לעשות.
הלל ברקוביאר: אל האוניברסיטה העברית עם 24 אלף התלמידים שיש לה, 75 אחוזים מהתלמידים מגיעים מחוץ לעיר.
הלל ברקוביאר: זאת אומרת שאנחנו מושכים כל שנה 75 אחוזים מהתלמידים החדשים שלנו מכל הארץ.
זבולון אורלב: אני חייב גילוי אישי.
זבולון אורלב: אני רמת-גני במקור, אבל 40 שנים אני ירושלמי בזכות האוניברסיטה העברית.
הלל ברקוביאר: האוניברסיטה העברית נכללת בתוך 100 המוסדות המובילות בעולם וזאת עובדה שלא מזכירים אותה.
הלל ברקוביאר: זאת אומרת, יש לנו כאן כוח משיכה.
הלל ברקוביאר: למה הסטודנטים לא נשארים אחרי סיום הלימודים, אחת הבעיות שאנחנו צריכים לטפל.
הלל ברקוביאר: לאוניברסיטה העברית יש 6,000 מיטות, כך שאנחנו בית המלון הגדול ביותר בארץ, כדי לקלוט את התלמידים.
הלל ברקוביאר: אין אוניברסיטה אחרת עם כל כך הרבה מיטות.
הלל ברקוביאר: אני חושב שכדי להצליח הפתרון צריך להתמקד בכמה דברים.
הלל ברקוביאר: יש דבר אחד למשל שנקרא מוזיאון המדע שהאוניברסיטה שותפה לו, וצריך להפוך אותו למוזיאון לאומי למדע ולא רק עוד מוזיאון.
הלל ברקוביאר: יש את הספרייה הלאומית, ואנחנו עם הספר, אבל אין חוק של ספרייה לאומית.
קריאה: יש הליכי חקיקה.
הלל ברקוביאר: אני יודע, אבל אני רוצה שנזכור את זה.
הלל ברקוביאר: יש שם אוצר שהיה מביא אנשים, כי מדע הוא גם מדעי הרוח ומדעי החברה.
הלל ברקוביאר: אני חושב שאסור להזניח את החלק של מדעי הרוח ומדעי החברה.
הלל ברקוביאר: כאן יש לנו אוצר בינלאומי.
הלל ברקוביאר: אנשים מכל העולם הולכים למוזיאונים ולספריות, אבל כאן לא.
הלל ברקוביאר: זו הספרייה הכי טובה בעולם ואין מקום אחר בעולם בו יש כל כך הרבה עושר מבחינת האוצר הספרותי.
הלל ברקוביאר: אני חושב שהיינו צריכים לקחת כמה נקודות ספציפיות ולהפוך אותן לדגל.
הלל ברקוביאר: 30 אחוזים מהמחקר האזרחי, אנחנו מביאים באוניברסיטה העברית ובהדסה לירושלים, אנחנו מייצרים כאן 40 אחוזים של היצירות או של הידע של הפרסומים בביו-טכנולוגיה, כך שיש פה תשתית, יש פה עבודה ויש אנשים מצוינים.
הלל ברקוביאר: איך הופכים את זה למשהו יותר אטרקטיבי.
הלל ברקוביאר: אנחנו היום לא מתחרים עם מכון וייצמן אלא אנחנו מייצאים מרצים לבאר-שבע וזה בסדר גמור שאוניברסיטת בן-גוריון תתפתח כי זה חשוב גם למדינה וזה קורה בגלל האווירה ובגלל עניינים מאוד דיפוזיים שגורמים לכך שאנשים לא כל כך רוצים להגיע לירושלים.
הלל ברקוביאר: כאן אנחנו צריכים לעבוד לא רק באמצעים כלליים אלא לקחת כמה דוגמאות ולהפוך את העיר ליותר מושכת.
הלל ברקוביאר: אני רוצה לסיים את דבריי במשהו שהוא מהפכה שאנשים לא יודעים עליה.
הלל ברקוביאר: דיברנו על המגזר החרדי.
הלל ברקוביאר: מאז שהרב עובדיה יוסף אמר שבנות יכולות ללמוד גם באוניברסיטה, אנחנו רואים בשנתיים האחרונות – וזה משהו חדש – בנות מהסקטור החרדי שלא הולכות למכללות המיוחדות שלהן אלא באות ללמוד באוניברסיטה העברית והן אלו שייקלטו אחר כך בעבודה בחברה האזרחית ועל כך אני צריך לברך כי זה נותן צל של תקווה.
2191: זה לא הרב עובדיה יוסף אלא בתו.
2191: הרב עובדיה יוסף עד היום חושב שלא צריך ללמוד באוניברסיטה.
חנה ויניק: אני לא יכולה יותר מאשר להביע הזדהות מלאה עם הדברים שאמרה כאן פרופסור מינה טייכר ולומר שמרביתם רלוונטיים לתחום החינוך.
חנה ויניק: אין לי ספק שהעצמת העיר תיתן מענה בראש ובראשונה לתושבי העיר ובכך זה יתרום לשיפור ההישגים ולהעלאת היקף הלומדים באוניברסיטאות ובמוסדות האחרים בעיר.
חנה ויניק: יחד עם זאת, אני מבקשת להדגיש שאני בהחלט רואה אתגר כאן, כמי שמייצגת היום את מערכת החינוך, בבחירת העיר, לא תמיד להסתכל על הקריטריונים אלא לבחור את העיר מן ההיבט הערכי ומההיבט הלאומי ולקיים בעיר פעילויות שמערבות תלמידים במדע וטכנולוגיה וגם אל בירתנו האחת והיחידה, ירושלים.
חנה ויניק: אציין רק דוגמה והיא לשם דוגמה בלבד את המדענים הצעירים.
חנה ויניק: זו פעילות שנעשית בשיתוף עם המוזיאון בירושלים בהובלת פרופסור נאוה בן-צבי.
חנה ויניק: לכאן מגיעים תלמידים מכל הארץ שעוסקים בפעילות מדעית-טכנולוגית.
חנה ויניק: אני חושבת שאנחנו יכולים להציע לערב יותר פעילות שעוסקת בעיר עצמה וכפי שאמרתי, לבחור תוכניות נוספות שתהוונה יעד להשגת מטרה זו.
חנה ויניק: אני אומרת יעד, איזשהו יעד על, ומטרה אופרטיבית, כדי שזה ייושם הלכה למעשה גם בפועל.
חנה ויניק: לקחתי את זה כאתגר.
חנה ויניק: אני מברכת את מי שיעשה זאת ואנחנו נהיה אתכם.
איתן פרנס: אני מזכ"ל התנועה להעצמת ירושלים, אותה תנועה שנכנסת לחלל ריק, תנועה ציבורית שמבקשת להכניס את מדינת ישראל לדרך חדשה.
איתן פרנס: אני אדבר ברמה הרחבה ביותר ואומר שהעם היהודי הוא עם החכמה והידע.
איתן פרנס: מדינת ישראל ובירתה צריכה להיות בירת המדע של ישראל.
איתן פרנס: רבותיי, מאז קום המדינה למעשה בירושלים אין כיוון ודרך ואנחנו רואים את זה היום בכל תחום שהעיר הזאת נמצאת בו.
איתן פרנס: אנחנו מבקשים להעלות חזרה את ישראל על הדרך הנכונה.
איתן פרנס: אנחנו לא מבקשים ליצור דבר חדש אלא רק לקבוע שהבירה של עם המדע והידע היא ירושלים בירת המדע של השנים האלה והשנים הבאות.
איתן פרנס: אני אדבר ברמה קצת יותר פרטנית על פרויקטים שאנחנו מעורבים בהם.
איתן פרנס: אני מבקש גם להביא לכאן בנושא מדע את חזון ידיד התנועה, מר אדמונד ישראל, נשיא הגוף האירופאי, איש יקר, יהודי בן 84 היום, הוגה דעות והיה לא מזמן אורח של האוניברסיטה העברית בירושלים.
איתן פרנס: החזון שלו מדבר על כך שישראל תהפוך להיות מובילה בטכנולוגיות ותתמודד בטכנולוגיות הבינלאומיות.
איתן פרנס: אני מכוון עוד יותר לפתרון בעיית האנרגיה החלופית.
איתן פרנס: אני רציתי שירושלים תהיה אותו מרכז שיעסוק בחקר אנרגיות חלופיות ואנחנו עובדים היום על פרויקט כזה.
איתן פרנס: זה כלי שאפשר לקחת אותו ותנועה כמו שלנו יכולה לקחת אותו הלאה, בגלל שאנחנו יכולים לעשות את הדברים האלה, לקחת את הדבר הזה לתפוצות, ולחבר אותו עם אנשים משפיעים.
איתן פרנס: אדמונד ישראל מוכן לפעול כדי שבירושלים יהיה הכנס הראשון בנושא אנרגיה חלופית והוא יעזור בחוץ לארץ.
איתן פרנס: אני חושב שזה כיוון נכון לירושלים בכלל, להקים בירושלים מרכז מחקר לאנרגיה חלופית ואז ירושלים תוביל בנושאים מדעים בינלאומיים.
איתן פרנס: הרעיון שלנו במועצת ירושלים למדע וטכנולוגיה הוא להיכנס לחלל ריק.
איתן פרנס: ברגע שכולם יוצאים מהחדר הזה והולכים הביתה, אנחנו נמשיך לעבוד על הגוף הזה שיביא לשולחן הזה ויקשר את כל הגורמים שאנחנו רואים כאן היום וגורמים נוספים, כדי שרעיון כזה יקרום עור וגידים ויצא אל הפועל.
איתן פרנס: אני משאיר דלת פתוחה בפני יושב-ראש הוועדה כדי לראות איך ניתן לשלב אותנו, את היכולות שלנו, את המשאבים האנושיים שלנו.
איתן פרנס: צריך לגרום לדבר הזה לקרות.
איתן פרנס: אנחנו תורמים את עצמנו לצורך העניין.
איתן פרנס: אני מברך על הפגישה הזאת ואני מקווה שהיא פגישה היסטורית בה ישראל חוזרת לדרך חדשה כאשר ירושלים היא בירת המדע של ישראל.
דן קאופמן: יש פרויקט שאנחנו מלווים אותו בשנתיים האחרונות וזה פרויקט שנערך ביחד עם הרשות לפיתוח ירושלים ובמימון של האיחוד האירופאי.
דן קאופמן: מטרת הפרויקט היא ליצור חשיבה אסטרטגית ולזהות נקודות חוזק של העיר שיאפשרו באמת לשנות את המגמה החמורה שיש בעיר של נטישה ושל עוני.
דן קאופמן: במסגרת הפרויקט הזה איתרנו מספר נקודות בהן אנחנו חושבים שירושלים יכולה להתמקד ולשפר את מצבה.
דן קאופמן: נקודה אחת שעלתה כאן כחוט השני בין כולנו היא ההשכלה הגבוהה ואני לא ארחיב בה אלא רק שתי מלים.
דן קאופמן: להשכלה הגבוהה בירושלים יש חשיבות גם כמעסיק, אבל גם כסוג של תעשייה.
דן קאופמן: האקדמיה כמעסיק היא מעסיק מאוד אינטנסיבי וכל גידול במספר הסטודנטים, יש לו השלכה ישירה על גידול במספר אנשי הסגל כאשר היחס הוא 1 ל-3 ו-1 ל-5.
דן קאופמן: על כל חמישה סטודנטים מייצרים משרה.
דן קאופמן: באוניברסיטה העברית למשל יש 21 אלף סטודנטים עם 8,000 מועסקים ולאו דווקא במשרה מלאה.
דן קאופמן: מחפשים איך להגדיל את התעסוקה בעיר, אבל אנחנו מדברים על כך שהאקדמיה בירושלים היא מצוינת, ואם היא מצוינת, מדוע אנחנו יושבים כאן?
דן קאופמן: אני חושב שאחד הדברים שאנחנו צריכים לשים לעצמנו כמטרה היא להגדיל את מספר הסטודנטים גם כדי להגדיל את התעסוקה של כוח אדם מאוד איכותי וגם כדי לשפר את האווירה הסטודנטיאלית בעיר שהייתה קיימת ואיבדנו אותה במהלך השנים ככוח משיכה כי אווירה סטודנטיאלית הופכת להיות כוח משיכה.
דן קאופמן: יש הרבה דברים שצריך לעשות בנושא הזה גם ברמה של המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתקצוב שיאפשרו את הצמיחה הזאת.
דן קאופמן: יש סטודנטים בירושלים אבל הבעיה היא שהם לא נשארים וכאן צריך לתת את הדעת איך אנחנו משאירים אותם, איך יוצרים מוסדות או כלים שכן ישאירו את הסטודנטים בירושלים.
דן קאופמן: ירושלים היא לא מעצמה טכנולוגית וגם אין בה תעשייה טכנולוגית גדולה.
דן קאופמן: הסטודנטים עוזבים את העיר מיד אחרי הלימודים וקשה מאוד אחר כך להחזיר אותם.
דן קאופמן: בירושלים יש פרדוכס שמצד אחד עוזבים הרבה אנשים שלומדים בה, אבל מצד שני התעשייה כל הזמן נאבקת להחזיר אנשים לעיר.
דן קאופמן: הרשות מנסה לטפל בזה באמצעות מלגות שהיא נותנת להחזרת סטודנטים, אבל אני חושב שצריך לחשוב כאן חשיבה יותר יצירתית ולראות איך אנחנו מונעים את העזיבה, אולי למשל על-ידי סבסוד לתעשייה כך שסטודנטים צעירים יישארו בעיר.
דן קאופמן: יש את הנושא של הביו-טכנולוגיה ובנושא הזה הרשות לפיתוח ירושלים עושה הרבה.
דן קאופמן: הרבה נעשה בנושא, אבל יש עוד הרבה מה לעשות וזה דבר מרכזי בירושלים.
דן קאופמן: אנחנו עדיין רחוקים ממיצוי הפוטנציאל הזה וחבל.
דן קאופמן: נושא של מדיה וטכנולוגיה.
דן קאופמן: למעלה ממחצית הסטודנטים במדינת ישראל לומדים בירושלים, אבל כמובן שהם לא נשארים וכאן נדרשת חשיבה.
קריאה: למה הם לא נשארים?
דן באופמן: כי אין עבודה בירושלים.
דן באופמן: צריך לחשוב על כלים שישאירו את אותם סטודנטים, כמו למשל הקמת מרכז מולטי-דיסציפלינארי שיחבר בין המדעים והאומנות, שזה נושא מאוד חם היום בעולם ברמת המוסדות.
דן באופמן: זה דבר שדורש השקעה, אבל בסופו של דבר הוא מייצר את אותה אינטראקציה בין אנשי אומנות ואנשי טכנולוגיה ומדע ומוציא הרבה מאוד פרויקטים שמתורגמים לאחר מכן לתעשייה.
דן באופמן: הנושא האחרון שאני רוצה להתייחס אליו, הוא הנושא של החרדים.
דן באופמן: הרשל קליין מהג'וינט והרשות לפיתוח ירושלים עושים עבודה חשובה מאוד בנושא של השמת החרדים במקומות עבודה ואני חושב שחייבים לחשוב צעד אחד רחוק יותר וזה לא רק לשים חרדים בעבודה אלא לחשוב איך אנחנו מצליחים לייצר בטווח הרחוק מצב שיותר ויותר חרדים רוכשים השכלה גבוהה ומשתלבים בעבודות שמשתלם להשתלב בהן.
דן באופמן: החרדים מהווים 30 אחוזים מתושבי העיר, ההשמה לעבודה היא חשובה אבל כל עוד הם מושמים בעבודות של שכר מינימום, יצא שכרם בהפסדם במובן הזה שהם כבר יוצאים לעבודה אבל נשארים מתוסכלים ולא מבינים למה זה טוב.
דן באופמן: אנחנו חייבים לחשוב איך חרדים – ובמיוחד חרדים גברים – משתלבים במוסדות להשכלה גבוהה.
דן באופמן: הדבר הזה דורש תקצוב מאוד אינטנסיבי מהממשלה, כי הבחור החרדי, בשונה מהבחור החילוני, הגיע לכלל החלטה של יציאה ללימודים גבוהים בשלב שכבר למעשה לפעמים זה בלתי אפשרי לרכוש את ההשכלה כאשר הרבה פעמים הוא נשוי, לעתים עם ילדים, לעתים עם משכנתא והוא לכוד בסיטואציה מסוימת שהוא לא יכול לפרוץ אותה על ידי יציאה ללימודים.
שירלי קוטנר: הרעיון של הקמת בית הספר אותו אני מנהלת נולד בשנת 2001.
שירלי קוטנר: במועצת המנהלים שלנו יושבים נציגי יישום, מהנדסים, מכון ירושלים, חברת טבע, נציגים מהתעשייה ומהאקדמיה, והדבר הראשון שעשינו היה מיפוי מדעי החיים בירושלים.
שירלי קוטנר: אנחנו מנסים לאתר בעיות במדעי החיים שיכולות לעזור לתעשייה ואנחנו מנסים לראות אם אפשר להקים בירושלים חממה חדשה.
שירלי קוטנר: אנחנו מנסים לעזור ליזמים בצורת עזרה לתכנון עסקי.
דניאל וייל: אני מדבר בשני כובעים, גם בכובע של צעיר ירושלמי וגם בכובע של מנכ"ל עמותת מחשבה טובה.
דניאל וייל: יחד עם הרשל אני חבר בוועדה הלאומית לטכנולוגיית המידע.
דניאל וייל: מחשבה טובה זיהתה כבר לפני ארבע שנים את הכשל שיש בירושלים בנושא הפרה-דיגיטאלי באוכלוסיות החלשות.
דניאל וייל: הכשל הזה הוא כשל מתמשך.
דניאל וייל: היו כמה פרויקטים לאומיים שעסקו בצמצום הפרה-דיגיטאלי, אבל אף אחד מהם לא נכנס לירושלים.
דניאל וייל: אני חושב שאחת הסיבות היא אותה סיבה שאנחנו גם לא רואים כאן היום אף נציג של עיריית ירושלים כי הפרויקטים האלה תמיד דרשו השתתפות של הרשות העירונית.
דניאל וייל: אנחנו עוסקים בבנייה והקמנו ארבעה מרכזי מחשבים בשכונות הכי חלשות בירושלים, פיתחנו מרכז מחשבים נייד שהיום עובר בין כל שכונות העיר ובין כל המגזרים ונותן הכשרות, נותן כלים, נותן פתרונות גם לנוער בסיכון, גם פתרונות תעסוקתיים בכל התחום של הפרה-דיגיטאלי בירושלים.
דניאל וייל: הייתי רוצה לקדם את הדיון כאן ולנסות לראות מה כל אחד מאתנו יכול לתת ולא רק מה היינו רוצים לקבל.
דניאל וייל: מה אנחנו יכולים לתת כדי להתחיל להוביל מהלך כזה.
דניאל וייל: בתמונה הזאת חסרים כמובן אנשי העירייה וגם כמה אנשי עסקים שמאוד מעורבים בעשייה בירושלים, אנשים שאנחנו עובדים אתם כמו הראל מרגלית, ניר ברקת ועוד מספר אנשי היי-טק שעוסקים בתחום.
דניאל וייל: אני חושב שאם כל אחד יאמר במילה מה הוא יכול לתת, נצא נשכרים ונוכל לומר שאנחנו מתחילים כאן איזשהו תהליך.
דניאל וייל: בנושא הזה אני מוכן לתת משאבים, אני מוכן לפעול דרך המרכזים שלנו בהם יש נוכחות מאוד רחבה של האוכלוסיות החלשות ויש גם קשרים מאוד מסועפים עם כל הגורמים שעובדים.
דניאל וייל: אני מוכן גם לתת את מרכז המחשבים הנייד שלנו.
דניאל וייל: אנחנו רוצים להירתם ולהוביל את הנושא קדימה יחד אתכם.
מודי לוין: אני פעיל בתנועה להעצמת ירושלים ומוביל את נושא התיירות המדעית.
מודי לוין: הנושא של תיירות מדעית הוא נושא לא חדש אבל הוא מתווסף לתיירות המסורתית של ירושלים, וכשאני אומר מסורתית אני מתכוון לתיירות הרגילה, לתיירות של ארכיאולוגיה, צליינות, אתרים, גופי הממשל וכולי, המסלולים הרגילים של ירושלים.
מודי לוין: אנחנו רוצים להאיר פן נוסף של ירושלים ברוח כל מה שנאמר כאן, ירושלים כעיר מדע וטכנולוגיה.
מודי לוין: לצורך זה הכנו תוכנית שכוונתה למפות אתרים, ולא חסרים פה אתרים שהם מדעיים, תרבותיים וכולי שניתן לשלב אותם בתוך מסלולי הסיור בירושלים.
מודי לוין: אקדים ואומר שכל אחד יודע מה הפוטנציאל התיירותי של ירושלים והפוטנציאל הזה הוא פשוט לא ממומש לצערנו ולא תמיד רק באשמתם של הגורמים הקובעים אלא לפעמים גם הנסיבות הפוליטיות או הנסיבות שמסביב גורמים לירידת התיירות.
מודי לוין: ברור ומובן מאליו שתיירות בימים הטובה שלה מכניסה כסף רב לירושלים והיא למעשה הענף המכניס ביותר שקיים במדינת ישראל.
מודי לוין: אם אנחנו מדברים על ימים טובים באמת, אנחנו מגיעים לסדר גודל של כמה מיליוני תיירים והיו לנו כבר שנים כאלו בהם הגיעו כמה מיליוני תיירים לארץ בכלל ולירושלים בפרט.