GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך גוטפרוינד: הפרס ניתן עבור 1921 אבל הטכס היה ב-1922, בגלל אחרי מלחמת העולם אירופה עוד לא התאוששה מהריסותיה.
חנוך גוטפרוינד: איינשטיין לא היה באירופה, למרות שאמרו לו שלא כדאי לו לנסוע, לעזוב את אירופה, כי הוא יקבל את פרס נובל השנה, הוא אז היתה לו הזמנה ביפן, והוא נסע ליפן.
חנוך גוטפרוינד: והוא נסע ליפן והוא נעלם מאירופה, אחר כך באותו ביקור אחרי יפן היה בארץ ישראל, אחר כך בספרד, הוא בקיצור נעלם לאיזה ארבעה חמישה חודשים מגרמניה, והוא היה צריך להעלם מגרמניה ביולי 1922, כאשר הוא נסע נרצח שר החוץ היהודי של גרמניה.
חנוך גוטפרוינד: הוא נרצח על ידי חוגים ימניים בגרמניה, קצינים בדימוס שהאשימו את רטנהאו בבגידה בגרמניה בהסכמי השלום בורסיי.
חנוך גוטפרוינד: יש לנו עדויות מוצקות שאיינשטיין היה ברשימת החיסול שלהם הבא בתור.
חנוך גוטפרוינד: מפני שאיינשטיין במשך תקופת המלחמה הזדהה, וזה תיכף נגיע אחר כך, ירד ממגדל השן המדעי שלו והזדהה פומבית כפציפיסט, כמתנגד למונרכיה, אחרי המלחמה תמך ברפובליקת הוויימר, אז הוא נאלץ להיעלם.
חנוך גוטפרוינד: זה סיפור מאוד מעניין, זה כתב היד, זה כמובן לא המקור, כתב היד המדעי המוקדם ביותר שיש לנו, ב-1912 הוא התבקש על ידי עורך של איזה שהוא פרסום שפרסם מאמרי סקירה על ההתקדמות בנושאים שונים במדע, וביקשו ממנו לכתוב על תורת היחסות הפרטית, והוא התיישב וכתב.
חנוך גוטפרוינד: הכל כתבו אז קודם כל בכתב יד, ואז זה אנחנו רואים איך ממש הוא עובד.
חנוך גוטפרוינד: הוא משנה דברים, מתקן דברים, יש לו כתב יד מאוד יפה פה.
חנוך גוטפרוינד: פה בעמוד 38, הוא כתב שבעים עמודים, E=MC בריבוע.
חנוך גוטפרוינד: קודם כל עד אז אנגריה לא סימנו, היום כולנו מסמנים אנרגיה באות E.
חנוך גוטפרוינד: הוא עד אז סימן באות L ופתאום התחרט והחליף את זה ל-E, וכאן מופיע E = MC בריבוע.
חנוך גוטפרוינד: M זה המאסה של חלקיק, C זה מהירות האור, E זה אנרגיה.
חנוך גוטפרוינד: מהירות האור זה מספר עצום.
חנוך גוטפרוינד: אנרגיה שווה למאסה כפול מהירות האור בריבוע.
חנוך גוטפרוינד: מהירות האור זה שלוש מאות אלף קילומטר בשנייה.
חנוך גוטפרוינד: זה מספר עצום.
חנוך גוטפרוינד: מספר עצום בריבוע זה עוד יותר עצום.
חנוך גוטפרוינד: אז זאת אומרת שאם אתה לוקח מאסה אפילו קטנה ביותר, כופל אותה במספר עצום, אז זה אקויוולנטי לאנרגיה מאוד גבוהה.
חנוך גוטפרוינד: הנוסחה הזאת היא בסיס הבסיס, היות ואנחנו מוותרים על החלק המדעי, שיש לנו שם תצוגה ואנחנו מסבירים את זה, אז אני עושה את זה כאן, היא הבסיס גם לפיזיקה של כורים, גם לפיזיקה של פצצה אטומית וגם לפיזיקה של מה שקורה במרכז השמש ובכל התהליכים ביקום, שבהם מאסה הופכת כל הזמן לאנרגיה.
חנוך גוטפרוינד: ואנחנו מכירים את הנוסחה הזאת, והנוסחה הזאת E=MC בריבוע זה קשר בין מאסה לאנרגיה עבור חלקיק במנוחה.
חנוך גוטפרוינד: אם החלקיק בתנועה אז הנוסחה היא קצת יותר מסובכת.
חנוך גוטפרוינד: תלוי מה היא Q.
חנוך גוטפרוינד: Q זה מהירות החלקיק.
חנוך גוטפרוינד: אם Q קרובה למהירות האור אז זה נכון שהמספר יהיה קטן, אבל אם אתה מחלק מספר במספר קטן אז זה מספר גדול.
חנוך גוטפרוינד: בקיצור, המונוסקריפט הזה הלך, לא פורסם מעולם, מפני שב-1914 פרצה מלחמת העולם, לא הספיקו לערוך את זה, זה נשאר שם אצל העורך, אחרי מלחמת העולם הוא פנה לאיינשטיין, העורך, ביקש ממנו תקרא את זה עוד פעם, עברו בכל זאת איזה שש שנים מאז שכתבת את זה, אנחנו מאוד רוצים לפרסם את זה, איינשטיין אמר אין לי זמן, אני עושה דברים יותר חשובים.
חנוך גוטפרוינד: זה לא פורסם, אבל איינשטיין עד אז עוד לא היה מודע לחשיבות של כתבי היד שלו.
חנוך גוטפרוינד: אז הוא לא ביקש את המנוסקריפט חזרה.
חנוך גוטפרוינד: והמנוסריפט נעלם, הוא נשאר קרוב לוודאי במשפחה של העורך, וב-1995 הוא הופיע בניו-יורק במכירה פומבית של סותבי, הוא נקנה על ידי אדמונד ספרא, בשישה מליון דולר בערך, וניתן כמתנה למוזיאון ישראל כג'סטה לטדי קולק.
חנוך גוטפרוינד: עכשיו המוזיאון הציג את זה, אבל הוא לא מוזיאון למדע.
חנוך גוטפרוינד: המוזיאון מחזיק את זה, הוא לא העביר לנו, אבל הוא שיתף אותנו.
חנוך גוטפרוינד: היתה תערוכה מיוחדת על הדבר הזה, היות וזה מוזיאון לאומנות, לא מדע, אז הם התייחסו לזה כמו מעשה אומנות.
חנוך גוטפרוינד: כי הם לקחו את שבעים העמודים, כל אחד מסגרו כמו תמונה ותלו את כולם.
חנוך גוטפרוינד: ואלפי אנשים באו ואלפי אנשים הסתכלו על כל אחד מהדברים האלה.
חנוך גוטפרוינד: היום כבר הכל ידוע, להיסטוריונים של מדע ודאי היה ערך לראות, יש ערך למחיקות ולחשיבה, כי הרי מה שהיסטוריונים של מדע מנסים לעשות זאת חידה גדולה, זה לא דבר פתור, איך הוא הגיע לכל הדברים האלה, מה היה מהלך המחשבה שלו.
חנוך גוטפרוינד: היו ענקי פיזיקה באותו הזמן, כולם ראו, הרי ממה הדבר נובע, הפיזיקה בראשית המאה העשרים, סוף המאה התשע עשרה, היתה במשבר גדול מאוד, היו הרבה מאוד ניסויים שלא התיישבו עם הפיזיקה הקלאסית, ניסויים על מהירות האור, ניסויים על מהות האור, כל מיני דברים.
חנוך גוטפרוינד: וכולם התמודדו עם השאלות האלה.
חנוך גוטפרוינד: והוא יישב את כל השאלות האלה, באותה שנה.
חנוך גוטפרוינד: מה היה הלך המחשבות שלו.
חנוך גוטפרוינד: עכשיו יש שאלות חדשות כמובן, אבל מה שהיה אז.
חנוך גוטפרוינד: מכאן אני אתן לכם רק מבט נוף, אתם רואים, זו תערוכה מדהימה.
חנוך גוטפרוינד: יש בה המון טקסט, היא ערוכה בצורה מאוד ידידותית למבקר.
מיה לוי: אחד הדברים שאנחנו מוצאים זה שקהל קורא כאן הרבה יותר מאשר אנחנו מוצאים במקומות אחרים.
מיה לוי: חלק זה כמובן העניין והסקרנות.
חנוך גוטפרוינד: מה שיש לנו פה זה מהלך ההיסטוריה מצד ימין, הנרטיב ההיסטורי, אנחנו קוראים לזה ציר הזמן.
חנוך גוטפרוינד: משמאל יש לנו מסמכים, כולם מארכיון איינשטיין שבאוניברסיטה העברית שמציינים נושאים שונים בחייו.
חנוך גוטפרוינד: פרק מאוד מעניין זה השקפת העולם הפציפיסטית שלו, ההתכתבות עם פרויד, אחרי זה יש לנו התכתבות עם רוזוולט בקשר לאפשרות להפיק נשק גרעיני, ההתכתבות הזאת כחלק מהדרמה הכי מרכזית של המאה העשרים, הופעת הנשק הגרעיני והטלתו, יש פה התכתבות עם איזה עורך עיתון יפני ששואל את דעתו, מה הוא חושב אחרי שראה את התמונות מהירושימה, למה העבודה שלו גרמה.
חנוך גוטפרוינד: אני מוביל אתכם ככה ותלכו אחריי ופה יש לנו אחרי מלחמת העולם השנייה הוא שוב מקדיש את כל זמנו לפירוק ונסיונות לפקח ולפרק נשק גרעיני, הוא נותן את השם שלו לכל תנועה פציפיסטית, הוא מאוד מודאג מאווירת המלחמה הקרה, הוא בצורה מאוד מאוד נמרצת ואמיצה מתקומם נגד תקופת המקארטיזם בארצות הברית, מייעץ לאנשים לסרב להופיע בפני הוועדה.
חנוך גוטפרוינד: וכאן אנחנו מגיעים אל הפרק, אני רוצה לדבר קצת, כל הקטע מכאן לשם זה הקטע שנוגע לזהותו היהודית של איינשטיין.
חנוך גוטפרוינד: ופה, אני כבר קודם סיפרתי לכם על איזו שהיא אפיזודה קצרה שהיתה לו בילדותו.
חנוך גוטפרוינד: אבל גם לפי עדותו עד 1914, כשהוא כבר בן שלושים וחמש, לא היה שום דבר בחייו שעורר בו איזה שהוא רגש יהודי ולא היה שום דבר בהתנהגותו שהעיד על איזו שהיא הזדהות יהודית.
חנוך גוטפרוינד: היתה גם איזו אפיזודה קצרה שהוא היה ב-1911 בפראג, ושם היה איזה חוג של סטודנטים אינטלקטואלים יהודים, עם קפקא ומקס ברוג ושמואל הוגו ברגמן, והוא התרשם מהם.
חנוך גוטפרוינד: אבל שום דבר.
חנוך גוטפרוינד: הוא כותב בעצמו שב-1914 כאשר חזר לגרמניה "גיליתי שאני יהודי ואני חייב את הגילוי הזה לגויים יותר מאשר ליהודים".
חנוך גוטפרוינד: והגילוי הזה זה המפגש הראשון שלו עם האנטישמיות.
חנוך גוטפרוינד: ב-1914 מתחילה מלחמת העולם הראשונה, ואז כבר הוא יורד ממגדל השן האקדמי שלו ומפרסם יחד עם עוד שני אנשים איזו שהיא עצומה נגד המלחמה, למעשה לא נגד המלחמה, כי כשהמלחמה התחילה כמעט כל האינטלקטואלים הפרופסורים תמכו, פירסמו מינשר, תשעים ושלושה אנשים, שתומך בממשלתם בפלישה לבלגיה, רואה במיליטריזם הגרמני את הביטוי הנעלה של המורשת התרבותית הגרמנית, ובתמיכה הזאת נמצאים, הם אמנם לא חתומים על המסמך אבל בתמיכה הקולנית נמצאים אפילו אנשים כמו מרטין בובר וארנסט סימונס.
חנוך גוטפרוינד: הם מתפקחים מזה מהר מאוד, ואנחנו מכירים אותם מברית שלום ומדברים, מהשקפות אחרות, אבל אז היתה איזו שהיא התלהבות כזאת.
חנוך גוטפרוינד: אחרי מלחמת העולם הראשונה היהודים ממזרח גרמניה שמגיעים לגרמניה הופכים לשעיר לעזאזל.
חנוך גוטפרוינד: מטרה לאנטישמיות.
חנוך גוטפרוינד: ואז איינשטיין מתקומם נגד האנטישמיות הזאת.
חנוך גוטפרוינד: מעטים יודעים כמה איינשטיין חשב וכתב במשך חייו על אנטישמיות.
חנוך גוטפרוינד: והוא מתייחס לאנטישמיות כלתופעה שצריך להבין.
חנוך גוטפרוינד: אין שם שום אמוציות.
חנוך גוטפרוינד: ניסיון רציונלי, כמו שצריך להבין את האפקט הפוטו-אלקטרי צריך להבין למה הם שונאים את היהודים.
חנוך גוטפרוינד: יש פה מאמר, הסיפור הוא כזה, קודם כל הוא מבחין בין אנטישמיות במזרח אירופה, שהיא נישאת על ידי המונים ובאה לידי ביטוי בפוגרומים, לאנטישמיות בגרמניה ששם היא נישאת על ידי האינטלקטואלים, ואם אינטלקטואלים אז זה צריך להיות עם תיאוריה ועם נימוקים, הוא מבדיל בין שניהם.
חנוך גוטפרוינד: על רגל אחת הוא מגיע למסקנות הבאות, שהרבה מאוד יש בקנאה על הצלחתם, התכונות הטובות שלנו, זה כתוב במכתבים החדשים, יש פרק נפלא, אנחנו סובלים יותר מן החוזק שלנו מאשר מהחולשה שלנו.
חנוך גוטפרוינד: כי בחוזק שלנו מקנאים.
חנוך גוטפרוינד: אחר כך הוא אומר שהיא תהיה תמיד.
חנוך גוטפרוינד: עכשיו הוא אומר את הדבר הבא, הוא מודאג מההשפעה של האנטישמיות על יהודים בתקופת האמנציפציה יותר מאשר על יהודים בתקופת הגטו.
חנוך גוטפרוינד: כי הוא אומר שבגטו ליהודים יש סולידריות חברתית, קהילתית, שמאפשרת להם ועוזרת להם להתמודד עם אנטישמיות כקהילה.
חנוך גוטפרוינד: אבל ברגע שהם ישתחררו מהגטו הם צריכים להתמודד איתה כיחידים.
חנוך גוטפרוינד: הוא אומר שהדרך להתמודד זה לחדש את הסולידריות היהודית.
חנוך גוטפרוינד: הוא איש לא דתי, הוא לא מזדהה עם שום ממסד דתי, הוא רואה ביהדות, הוא מבין את ההיסטוריה הדתית אבל את היהדות שאיתה הוא מזדהה היא יהדות של מסורת תרבותית, של ערכי הנביאים, אותה הוא מחבק בהתלהבות, על זה הוא מפרש אותה אפילו באיזו אידאליזציה רומנטית של רדיפה מוחלטת לצדק, לימוד לשמו, מסורת של לימוד, כיבוד האזרח, ועל זה הוא מודה לגורל שהוא שייך לעם הזה.
חנוך גוטפרוינד: הוא קורא לזה לשבט הזה.
חנוך גוטפרוינד: הוא לא מאמין שהדת בימיו, לפחות כמו שהוא רואה את גרמניה, יכולה לספק את הדבק ואת הסולידריות הזאת, וזה מביא אותו לדבר שהוא המפתיע ביותר.
חנוך גוטפרוינד: כי אותו פציפיסט, אותו אדם שמבקר או מתנגד לכל ביטוי של לאומיות, שמדבר על ממשלה עולמית, נגד כל ביטויים של שוביניזם, מגיע למסקנה שהסולידריות היחידה שאפשר לקיים שתספק את זה היא לאומיות יהודית.
חנוך גוטפרוינד: וזה מביא אותו לתנועה הציונית.
חנוך גוטפרוינד: וב-1919 הוא מצטרף לתנועה הציונית.
חנוך גוטפרוינד: מאז שהוא עושה את זה הוא מופיע בברלין בכל אירוע יהודי, הוא מנגן בבית כנסת, זאת אולי התמונה, יש לו כיפה שחורה, עד כמה שאני מכיר זו אולי הפעם היחידה בחיים שהוא חבש כיפה אבל יש לנו התמונה הזאת.
חנוך גוטפרוינד: פה זה דבר גם כן מאוד מעניין.
חנוך גוטפרוינד: ב-1924 שמעון דובנוב, מאותם היהודים מהמזרח שבאו מרוסיה מייסד את ארגון הסטודנטים היהודים ואיינשטיין מדבר שם.
חנוך גוטפרוינד: פה זה אותו סיפור על המאמר על האנטישמיות שמסכם את כל מה שהוא כתב ואת דעותיו העיקריות על אנטישמיות, כשהוא מצטרף לתנועה הציונית הוא לא מאמץ את הציונות הפוליטית, של המפלגות המקובלות, וייצמן, ז'בוטינסקי, ודאי, פועלי ציון שמאל וכל אלה, אלא דווקא את הגישה של אחד העם.
חנוך גוטפרוינד: הוא חושב שהמטרה של התנועה הציונית זה לכונן כאן מרכז לאומי, מרכז תרבותי, שאמנם יהיה אולי מקלט ליהודי המזרח הנרדפים, אבל יותר חשוב שיהיה איזה שהוא מרכז שיגרום להתעוררות המחודשת של הנשמה היהודית בעולם כולו.
חנוך גוטפרוינד: מרכז רוחני,
זבולון אורלב: מרכז רוחני זה המזרחי.
זבולון אורלב: מרכז תרבותי זה אחד העם.
חנוך גוטפרוינד: מרכז תרבותי.
חנוך גוטפרוינד: זה סיפור מאוד מעניין, כיצד מהעמדה הזאת, ב-1948 הוא מגיע לתמיכה במאבק המזויין של היישוב על עצמאותו, כאשר ב-1946 עדיין הוא מופיע בפני הוועדה האנגלואמריקאית לארץ ישראל ואומר אל תתנו לנו מדינה.
חנוך גוטפרוינד: מדינה עם גבולות וצבא נוגד את עקרונות ואת המסורת היהודית.
חנוך גוטפרוינד: תעזרו לנו לקיים פה בית תרבותי, מרכז לאומי, הוא מאמין בנאיביות, ברומנטיות שלו, שדבר כזה גם יתקבל יותר על ידי הערבים.
חנוך גוטפרוינד: יש פה מכתב מרתק שהוא כותב לעזמי אל-נששיבי ב-1929 שהוא עורך עיתון פלשתין, שהעיתון כתב על תורת היחסות הכללית, אז הוא מודה לו והוא מתחיל להסביר לו למה כל הערבים צריכים לתמוך בהתיישבות הציונית, כי היא לטובת שני העמים.
חנוך גוטפרוינד: ובאמת בכל התקופה, גם כשהוא תומך כבר ביישוב, והוא תומך ביישוב כי הוא מאוד מתאכזב ממדיניות המנדט הבריטי, הוא מתאכזב ממדיניות הליגה הערבית, הוא מגיע למסקנה שעכשיו אם לא נראה נחישות וכל המפעל ילך לטימיון אז המסקנות של זה או ההשפעות של זה תהיינה הרות גורל, והוא, הפציפיסט, תומך במאבק המזויין.
חנוך גוטפרוינד: הוא תומך במדינה.
חנוך גוטפרוינד: אבל כמו אז ועד יומו האחרון הוא לא מפסיק להדגיש שניתן הזכות הזאת שיהיה לנו לקיום החיים המלאים שלנו זה היחס אל המיעוט הערבי, הנסיונות הבלתי פוסקים ליצור את ההבנה עם העולם הערבי, פה יש לנו קטע על הביקור שלו בארץ ישראל, הוא כתב יומן מסע, יש פה הזמנה לאותה הרצאה, אין לי זמן כי מיה אומרת שיש לי רק חמש דקות לספר לכם מה הוא כתב ביומן המסע הזה.
חנוך גוטפרוינד: פה יש לנו הסיפור המרתק, עוד סיפור אחד שכולם יודעים אבל בכל זאת צריך להגיד עליו כמה מלים, שאחרי שחיים וייצמן הלך לעולמו בן גוריון הנחה את אבא אבן לברר אם איינשטיין יהיה מוכן להיות הנשיא של מדינת ישראל, הנשיא השני.
חנוך גוטפרוינד: פה יש המכתב של אבא אבן לאיינשטיין, שבו הוא מציע לו את זה בשם בן גוריון.
חנוך גוטפרוינד: למחרת איינשטיין בכתב ידו, בגרמנית, כותב מכתב קצר ונרגש לבן גוריון שבו הוא דוחה את ההצעה אבל הוא אומר עד כמה הוא נרגש להצעה הזאת מהמדינה שלנו, והוא אומר פה שהוא יודע מעט על הטבע, הוא לא יודע שום דבר על בני אדם, הוא לא מתאים להיות בתפקיד של מנהיג על בני אדם, אבל פה הוא כותב גם שמאוד חורה לו שהוא נאלץ לדחות את ההצעה הזאת, במיוחד מפני שהקשר היהודי שלו היה לקשר האנושי החזק ביותר שלו מאז שתוודע למצבנו המסוכן בקרב הערבים.
חנוך גוטפרוינד: וכאן בשבילי העדות הזאת היא תמיד נקודת הפתיחה לדבר על הקשר לזהות היהודית שלו, כי כאן הוא אומר שזה הקשר האנושי החזק ביותר שלו, אז יש לנו עניין לבדוק כיצד הוא בא לידי ביטוי, כיצד הוא התפתח.
חנוך גוטפרוינד: פה יש לנו מכתב שהוא כתב אחרי כמה ימים לעזריאל קרליבך, שהיה עורך מעריב, היה ידידו, הם התכתבו בגרמנית הרבה.
חנוך גוטפרוינד: ופה הוא כותב לעזריאל קרליבך, נותן לו נימוק אחר.
חנוך גוטפרוינד: אני דחיתי את ההצעה הזאת כי הייתי חייב לקחת בחשבון גם שהכנסת או הממשלה יאמצו חוק או יקבלו החלטה שיהיו בניגוד למצפוני ואז כנשיא אהיה חסר אונים.
חנוך גוטפרוינד: יש פה עוד הרבה הרבה שלא ראינו.
חנוך גוטפרוינד: זה, הדבר הזה מקשר, איינשטיין ברגע שהוא הצטרף לתנועה הציונית ב-1919 הוא הצהיר שהפעילות המרכזית שלו תהיה הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים, שבזה הוא ראה תנאי לחיים לאומיים, קודם להקמת מדינה.
חנוך גוטפרוינד: והוא אז הפך לבן בריתו של וייצמן בהצבת הפרוייקט הזה.
זבולון אורלב: בשבעים וחמש שנה לאוניברסיטה, הייתי יושב ראש ועדת החינוך והתרבות והיה דיון מיוחד במליאה, ואז החלטתי לקרוא קטעים מהנאום של ביאליק, ושאלתי את חברי הכנסת אם יש להם ניחוש מי הכותב.
זבולון אורלב: אף אחד לא ניחש.
זבולון אורלב: יהודי, מקורי, עם פסוקים, עם מדרשים, משהו מדהים.
זבולון אורלב: יש מאמר בלתי רגיל של הרב קוק שמקשר בין מדע ליהדות.
מיה לוי: יש פה שרפרפים ולמעשה מדריך משתמש בחלל הזה קצת כאל סביבה גם לימודית.
מיה לוי: יש תמיד הדרכה בתערוכות במוזיאון, באופן קבוע יש מדריך בתערוכת איינשטיין, והחלק של ההדרכה הוא חלק שאנחנו לוקחים אותו מאוד ברצינות דווקא בחלק המדעי.
מיה לוי: כי את החלק ההיסטורי עם הדרכה קולית ועם קריאה יותר קל לעבד.
מיה לוי: את החלק המדעי צריך להנגיש אותו.
מיה לוי: ולכן יש פה שרפרפים ובעצם נוצרת פה איזו שהיא שיחת פתיחה לכל הנושא.
מיה לוי: אתם מקבלים את מדריך המדריכים אבל מי שלא זוכה לקבל את מדריך המדריכים מקבל את אחד הפיזיקאים שעובד במוזיאון.
מיה לוי: מכיתות אנחנו מקבלים כאן מכיתות ז', אנחנו לא מקבלים כיתות מתחת בתערוכה הזאת.
חנוך גוטפרוינד: אנחנו רק נאמר כמה מלים על זה, זה הוספנו עכשיו.
חנוך גוטפרוינד: התערוכה הזאת וכל התערוכות האלה, מבחינה דקומנטרית, מבוססת על ארכיון איינשטיין שבאוניברסיטה העברית.
חנוך גוטפרוינד: כשאיינשטיין התיישב ב-1950 לכתוב את הצוואה שלו הוא הוריש לאוניברסיטה את כל מה שהיה לו, פרט לכינור שאותו הוריש לנכד, כל מה שהיה לו זה אוסף כתבים.
חנוך גוטפרוינד: זה מכתבים, זה מאמרים, וזה הגיע לאוניברסיטה וזה הארכיון.
חנוך גוטפרוינד: והיום יש שם יותר מחמישים אלף פריטים, ששופכים אור עליו, על התקופה, והם אוצר בלום.
חנוך גוטפרוינד: הבת של אשתו השנייה, שגרה אתו בפרינסטון, שלא היתה לה משפחה, והמזכירה שלו, שהגיעה אתו מגרמניה, שהיתה מאוד מסורה לו בחייו ועוד יותר אחרי מותו, מבחינת הגנה על שמו וכל מיני דאגות למורשתו, הפרידו מהארכיון לפני שהוא נשלח לאוניברסיטה, הפרידו כאלף ארבע מאות מכתבים ומסמכים שבעיניהם היה חומר פרטי מידי, חומר אישי.
חנוך גוטפרוינד: והם לא העבירו את זה.
חנוך גוטפרוינד: כעבור כמה זמן הם בכל זאת השתכנעו, הבת הזאת, מרגוט, השתכנעה שזה צריך להגיע לאוניברסיטה וב-1984 היא העבירה את כל החומר הזה לאוניברסיטה תחת התנאי שהדברים אפשר יהיה לפרסם אותם רק עשרים שנה אחרי מותה.
חנוך גוטפרוינד: היא נפטרה בשמיני ביולי 1986.
חנוך גוטפרוינד: בשמיני ביולי 2006 כל החומר הזה היה בר פרסום.
חנוך גוטפרוינד: כמובן אנחנו קראנו בו כבר קודם.
חנוך גוטפרוינד: וזה חומר מדהים.
חנוך גוטפרוינד: זה נכון שיש שם, הוא שופך אור נוסף עליו כאיש משפחה.
חנוך גוטפרוינד: היו לו שתי משפחות.
חנוך גוטפרוינד: היתה משפחתו הראשונה, עם אשתו מילבה, ונולדו שם שני ילדים, והנישואין האלה נגמרו בגירושים, הם התחילו בסיפור אהבה לוהט ונפלא, הם נגמרו בגירושים מאוד מרים, חשבנו שאיינשטיין, יש איזו שהיא תמונה שהתגבשה מכל החומר הקודם שהיה ידוע, מהביוגרפיות, שהוא די התאכזר אליה, זה ודאי נכון בשנים האחרונות לנישואיהם, שהוא לא מילא את תפקידו כאב בצורה מופתית.
חנוך גוטפרוינד: המכתבים האלה שופכים אור קצת יותר חיובי על אישיותו, ויש הרבה מאוד מכתבים שלו לאשתו השנייה, שהיתה בת דודתו, והיו לה גם שתי בנות שאותן הוא אימץ עוד לפני שנישא לאלזה בת דודתו, והמכתבים האלה הם מאוד מעניינים.
חנוך גוטפרוינד: מפני שאלה לא היו כבר נישואי אהבה, למרות שהיתה שם פרשת אהבים עוד בזמן נישואיו הראשונים, זה רומן מתגלגל, אבל כשהם הגיעו כבר לנישואים זה היה יותר נישואים של נוחיות.
חנוך גוטפרוינד: והיו הרבה פרשיות מחוץ לנישואים האלה שאשתו ידעה עליהן, שאנחנו יודעים עליהן היום.
חנוך גוטפרוינד: אבל מה, כשהוא היה מחוץ לבית הוא כתב לה כמעט כל יום.
חנוך גוטפרוינד: והוא משתף אותה בכל דבר.
חנוך גוטפרוינד: בכל מה שהוא מרגיש, והוא מגיע לפריז וכותב לה אני נפגש פה עם אנשים והגויים מתלהבים מהציונות יותר מהיהודים, הוא כותב לה.
חנוך גוטפרוינד: והוא מופיע בבואנוס-איירס, והוא אומר הייתי בבית כנסת ספרדי, הוא רומנטיקן קצת, ולמרות שכמעט לא נאמרה שם מילה כטקס הזה הייתי נרגש עד עומק לבי.
חנוך גוטפרוינד: ובאותם המכתבים הוא גם מזכיר לה ולבנות, בשמות, את הנשים האחרות שהיו לו.
חנוך גוטפרוינד: אנחנו לא יודעים כמובן באיזו מידה, אם אפשר, מצד אלזה לדבר על הסכמה או השלמה של אין ברירה, אבל בכל זאת גם זה חלק מן האישיות הזאת.
חנוך גוטפרוינד: אני אומר, אנחנו עשינו מסיבת עיתונאים בעשירי ביולי, אני אישית, במשך יומיים, הייתי מרואיין בכל רשת טלויזיה בארץ ובעולם שאני יכול לחשוב עליה, זה התפרסם בכל עיתון בארץ בהרחבה, אבל בכל העיתונות העולמית, מסין ועד אקוודור, בכל המדינות, המכתבים החדשים.
חנוך גוטפרוינד: כמובן רוב העיתונאים נתפסו לפיקנטריה של פרשיות האהבים, וזה בסדר, אם זה מה שמוכר, אבל החומר הזה הוא חומר מרתק.
חנוך גוטפרוינד: אנשים שעכשיו יכתבו ביוגרפיה של איינשטיין יצטרכו להתחשב בזה, ופרקים מסויימים יופצו באור אחר.
חנוך גוטפרוינד: בכל אופן אני כאן סיימתי בזה, זה הפרק האחרון.
זבולון אורלב: אני מוכרח לומר לך שאנחנו בעצם סיכמנו, גם בחדר הוועדה שלנו גם לעשות פינה קבועה מיוחדת לאיינשטיין, שאתה כנראה תצטרך להיות האוצר שלה.
זבולון אורלב: המקום מאוד מוגבל, וצריכים להחליט מה כן ומה לא.
חנוך גוטפרוינד: זה מינוי אישי או זה צריך לבוא באישור ממשלה?
זבולון אורלב: ולא רק זה, גם אמרנו שהתערוכה הראשונה שנעשה, חשבנו בחדר לעשות תערוכות מתחלפות שקשורות במדע, התערוכה הראשונה תהיה על איינשטיין.
מיה לוי: אני הכנתי מצגת מאוד קצרה כדי לנסות להציג לכם בקצרה בעצם את הגוף שנקרא מוזיאון למדע ואת הגוף הספציפי שלנו.
מיה לוי: זה תשתית חינוכית, זה טיפוח מצויינת, זה גם ערך כלכלי ואיכות סביבה וזה חיבור לקהילה, אלה הדגלים שבעצם מוזיאוני המדע מובילים בכל מקום שהם נמצאים.
מיה לוי: זאת גם מערכת יחסית מאוד גמישה.
מיה לוי: היא יכולה להיענות לצרכי החברה, היא תשתית קלה, נגישה, מסוגלת להגיב, יכולה ליצור עירור של עניין במדע אצל תלמידים, להבליט את הדברים שאנחנו רוצים לציין ולשים אותם על סדר היום.
מיה לוי: היא תופסת את הלומד כלומד עצמאי מעצם היותו של המקום מוזיאון, והיא בוודאי עוסקת בנושא שמאוד חשוב לנו, זה חיזוק היסודות.
מיה לוי: כשמנסים למפות מהם יעדי מוזיאוני מדע וטכנולוגיה אנחנו מוצאים את המלים המאוד מאוד חשובות, כמו אוריינות מדע, לעודד צעירים לבחור בקריירות, לצמצם פערים, לשמר נכסי תרבות, אלה בעצם היעדים.
מיה לוי: וכשמסתכלים באופן ספציפי על המוזיאון שלנו, כשאני יוצאת מהמכלול אלינו, אנחנו מדברים על גוף שקם ב-92' במשכן הנוכחי, יש לו שני הורים מסורים שמלווים אותו, האוניברסיטה העברית והקרן לירושלים, שבעצם חברו יחד להקמתו, הוא מגדיר את עצמו כמוסד חינוכי תרבותי לא פורמלי, וכפי שהיום אנחנו מנסים יותר ויותר וגם שומעים יותר ויותר בעולם, אנחנו מרכז לתקשורת מדעית.
מיה לוי: זה בעצם התפקיד של המוזיאון, זה לקשר בין המדע לחברה.
מיה לוי: ואולי זו איזו שהיא הסתכלות בקונטקסט הכללי.
מיה לוי: הוקמנו על ידי פרופ' פיטר רידמן בתוך האוניברסיטה העברית בעצם כפרוייקט נסיוני.
מיה לוי: יש לנו שנים עשר דונם, קצת הראיתי לכם את המרחב, יש לנו חמשת אלפים מטר מרובע.
מיה לוי: בתכנית האב אנחנו מדברים על שנים עשר אלף.
מיה לוי: אחת עשרה תערוכות, למעלה ממאתיים מוצגים, למעלה משני מליון מבקרים, כשליש מהם ממערכת החינוך במהלך השנים עברו פה.
מיה לוי: בשנה האחרונה ביקרו אצלנו מאה ושמונים אלף מבקרים ב-2005 וב-2006 התחלנו עם תנופה עוד הרבה יותר גדולה, אבל אין לנו שום נתונים לדעת לאן נלך.
מיה לוי: אנחנו יודעים שבמחצית הראשונה של השנה למעשה היינו,
זבולון אורלב: מאה שמונים אלף זה הרבה?
מיה לוי: זה הרבה ביחס לכמות מבקרים בכלל במוזיאונים בארץ, זה אני חושבת המוזיאון הרביעי מבחינת כמות הביקורים שלו.
מיה לוי: זאת אומרת כמוזיאון מדע,
זבולון אורלב: יש חתך אוכלוסין של המאה שמונים האלה?
מיה לוי: אין לנו חתך מלא, יש לנו חתך חלקי.
מיה לוי: אנחנו מכירים את החלק החינוכי כי הוא בא בקבוצות מאורגנות, אז עליו יש לנו נתונים מאוד מדוייקים, זה שלושים ושישה אלף תלמידים, כשהמאסה העיקרית היא בעצם סביב גיל חטיבות ביניים וסוף יסודי.
מיה לוי: זה רוב הקהל שאנחנו מטפלים בו, זה קהל מאוד חשוב לנו כי הוא קהל שנמצא בתחנת הבחירה לגבי הקריירה לעתיד.
מיה לוי: מבחינת הקהל הרחב, אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד ביקורי משפחות, ביקורי משפחות אומרים בדרך כלל שיש מבוגרים וילדים,
זבולון אורלב: במוזיאון הזה, מהניסיון המשפחתי שלי, זה ילדים והורים,
מיה לוי: נכון, אבל תיכף ניכנס לפרוייקטים שעשינו כדי להגיע גם אל נוער ומבוגרים שמגיעים כעצמאים.
מיה לוי: הגיע עוד חבר הנהלה חשוב, יושב ראש ועדת הכספים שלנו משה ויגדור.
מיה לוי: אלה מטרות המוזיאון, אני ככה מרפרפת.
מיה לוי: אני חושבת שמה שמאפיין אותנו באמת זה הצוות, שמצליח להרים את המפעל הזה ולקיים אותו.
מיה לוי: מאוד חשוב לנו שהוא יהיה רב תרבותי ורב תחומי כי זה מאפשר לנו לשרת באמת מגוון רחב מאוד של קהלים, ואולי זה חלק מהייחוד של העיר ירושלים, אבל זה גם הייחוד של מוזיאון המדע, שפועל בתוך ירושלים.
מיה לוי: ואלה הקהלים שאנחנו מסמנים כקהלי יעד: גם קהל רחב, גם מערכת חינוך, גם קהל מתעניין וגם קהל עסקי.
מיה לוי: כלים שלנו הם כלים של מוזיאונים למדע.
מיה לוי: כמובן שהמוקד הוא מוצגים, תערוכות, הדרכה אישית, סדנאות, הדגמות, הרבה מאוד מפעל של תיאטרון מדע, שנעשה גם פה וגם בחוץ, אירועים ופסטיבלים, הרצאות ,ימי עיון, תחרויות.
מיה לוי: רק כמה מלים על כסף, כדי שנהיה באיזה שהוא פרופיל של תמונה.
מיה לוי: בארצות הברית ההכנסות העצמיות של מוזיאוני מדע הם הגורם המרכזי, חמישים ושבעה אחוז בעצם מההכנסות של המוזיאון הן הכנסות עצמיות, זה מספר עצום.
מיה לוי: אבל כשנכנסים לניתוח רק מחצית הן מדמי כניסה.
מיה לוי: כל היתר זה ממסחר בתוך המוזיאון.
מיה לוי: זה מחנויות, זה מקפיטריה.
מיה לוי: זה אומר שמשפחה שמגיעה למוזיאון מדע בארצות הברית משלמת הרבה יותר מאשר את דמי הכניסה שלה.
מיה לוי: בארץ אנחנו מאוד נמנעים מזה.
מיה לוי: חשוב לנו שמשפחה שמגיעה שילמה כרטיס ומקבלת את החבילה, ולא נאלצת להיות עם ארנק פתוח, כי המצוקה היא קשה.
מיה לוי: גם יש לנו כרטיס משפחתי, שזה אומר שאנחנו לא סופרים את מספר בני המשפחה, כל מי שמגיע במסגרת המשפחה נכנס בכרטיס משפחתי, וזה מאפשר למשפחות ברוכות ילדים באמת ליהנות מהמוזיאון.
מיה לוי: הן הרבה פעמים אפילו מביאות את האוכל ונמצאות כאן במשך ארבע חמש שעות, ובעצם מבלות, התחלנו היום את בין הזמנים, אנחנו נצפה בקהל החרדי, בקהל הדתי, עם המשפחות הגדולות מגיע בהמוניו למוזיאון המדע, כי זה הזמן לבילוי משפחתי של הקהל הזה, והמוזיאון מהווה בעצם פתרון כלכלי לא יקר.
מיה לוי: גם החדר הזה נפתח בשעות אחר הצהריים,
זבולון אורלב: כמה עולה למשפחה להיכנס?
מיה לוי: בימי חול רגילים שמונים ושלושה שקלים לכל המשפחה.
מיה לוי: בימי חופש אנחנו מוסיפים הרבה מאוד פעילויות בתוך הכרטיס, מאה ועשרה שקלים, ולא משנה אם המשפחה היא שבעה ילדים או עשרה ילדים.
מיה לוי: והממוצע הוא גבוה, של המשפחה.
מיה לוי: באירופה לעומת זאת אנחנו מוצאים תשע עשרה אחוז הכנסות עצמיות, אבל אנחנו מוצאים שבעים ושישה אחוז בממוצע מתמיכות ממשלתיות ועירוניות.
מיה לוי: בישראל הממוצע של המוזיאונים מדבר על עשרים וחמישה אחוז הכנסות עצמיות ושלושים ושבעה אחוז תמיכות ציבוריות.
מיה לוי: אצלנו במאזן 2005 אתם רואים שלושים וחמש הכנסות עצמיות ועשרים ושמונה אחוז תמיכות ציבוריות.
מיה לוי: זה פער שמאוד מקשה עלינו.
מיה לוי: כי התקציב של כלל המוזיאונים בסך הכל הוא לא מאוד גבוה.
זבולון אורלב: למה אתם אבל נופלים מהממוצע של שלושים ושבעה אחוזים?
מיה לוי: בגלל שההיקף פעילות שלנו גדול וההוצאות שלנו גדולות והביטוי של זה בתקציב בתמיכה הממשלתית לא מצליח להגיע לממוצע הארצי.
זבולון אורלב: יש קריטריונים נפרדים,
מיה לוי: יש קריטריונים למוזיאונים בתוך המוזיאונים בכלל, רק למינהל הפדגוגי יש,
זבולון אורלב: לא, אין קריטריונים מיוחדים למוזיאונים למדע?
מיה לוי: לא, אנחנו נספרים בתוך כלל המוזיאונים.
מיה לוי: היה לפני הרבה שנים כשהיה מינהל מדע, כששולמית אלוני היתה, אבל אחרי זה זה אוחד ביחד בתוך התקנה של המוזיאונים בכלל.
מיה לוי: אני רוצה לציין שהנתונים שיש כאן הם לא סופיים ל-2006.
מיה לוי: יש לנו כבר מידע עדכני על גובה התמיכה ממינהל תרבות, ואתם יכולים לראות שהתמיכה הזאת עלתה.
מיה לוי: בשנה שעברה קיבלנו מליון שלושים ושישה אלף, שאני לא יודעת אם אתם רואים במספרים אבל רשמתי לכם, השנה אנחנו מקבלים מליון וחצי, לעומת זאת במינהל הפדגוגי עדיין אין לנו שום מושג מה יהיה היקף התמיכה השנה, ממשרד החינוך.
זבולון אורלב: כמה היה ב-2005?
מיה לוי: שמונה מאות תשעים אלף, ואין לנו מושג אם לא ניפול במספר הרבה יותר נמוך, כי השאלה היא לא רק נפח הפעילות,
זבולון אורלב: מה ההבדל בין מינהל התרבות, שעכשיו אגב זה משרד אחר,
מיה לוי: מינהל התרבות מתקצב את היותנו מוזיאון.
מיה לוי: המינהל הפדגוגי סופר רק את הפעילות לתלמידים ובודק את ההשקעה בהדרכה ופעילות לתלמידים.