GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: ברשות המבצעת צריך מישהו שייקח את הנושא על עצמו, לאור כל מה שנשמע כאן, ובוודאי עוד יישמע.
זבולון אורלב: זו מחשבה למהלך הדיון, אולי בסופו תהיה בשורה.
רפי איתן: קיבלתי.
רפי איתן: תוך כדי כך ששמעתי את הפסיכולוגית נעמה שפירא, חשבתי לעצמי: באחרונה ביקרתי בכמה בתי חולים סיעודיים.
רפי איתן: נדמה לי שבאף אחד מהם לא ראיתי אינטרנט, ואפילו לא מחשב ציבורי לצורך מי שמסוגלים להתנועע.
רפי איתן: אולי זה אחד הדברים שצריך להכניס, גם בדיור מוגן, גם בבתי אבות וגם בבתי חולים סיעודיים.
זבולון אורלב: ובעיקר במסגרות הקהילתיות – במועדונים ובמרכזי היום לקשיש.
זבולון אורלב: אני חושב ששם זה מאוד יכול להועיל.
זבולון אורלב: הדוברת הבאה היא גב' נאווה גלעד מאיגוד האינטרנט הישראלי, היא תדבר על פרויקט ההסברה באינטרנט.
זבולון אורלב: אנחנו נפרדים ממר משה שרוני, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהולך למלאכתו בוועדה שלו.
זבולון אורלב: אנחנו מודים לך על ההשתתפות, יישר כוח.
זבולון אורלב: גם השר עוזב.
זבולון אורלב: היום יום הקשיש הבין-לאומי, הם עוברים מוועדה לוועדה וכיבדו אותנו בנוכחותם.
זבולון אורלב: נמצא כאן חבר הכנסת יצחק זיו ממפלגת גיל, וגם חבר הכנסת פרופ' ברזניץ, וגם חבר הכנסת מילר.
זבולון אורלב: אנחנו פה.
נאוה גלעד: שאלתי אם יש כאן נציג למפלגת גיל, כי אחת מהאמירות במצע של המפלגה הזאת עוסקת באוריינות טכנולוגית לגיל השלישי.
נאוה גלעד: זה הנושא שאנחנו עוסקים בו: קידום האוריינות הדיגיטלית והטכנולוגית בבני הגיל השלישי.
נאוה גלעד: באיגוד האינטרנט הישראלי אנחנו עוסקים באינטרנט לגיל השלישי משנת 2002, שאז הקמנו את קבוצת המשימה הראשונה, שנקראת "אינטרנט לגיל השלישי".
נאוה גלעד: חשבנו שאם יש אוכלוסייה שנמצאת בפריפריה בלי שתימצא שם פיזית – בפריפריה הדיגיטלית והאינטרנטית, גם כשגרים במרכז תל-אביב – היא בני הגיל השלישי.
נאוה גלעד: לא משנה איפה האדם נמצא, אם הוא לא יכול ליהנות מהטכנולוגיה לשיפור איכות החיים.
נאוה גלעד: הקמנו את קבוצת המשימה כדי לקדם את המודעות והידע, ולאפשר הפצה של הנושא בהדרכה בארגונים ומוסדות שונים.
נאוה גלעד: אני שמחה לציין שיש כאן קולגות ממשרד החינוך, והרעיון הוא שכדי למנף מודעות חייבים שותפים רבים.
נאוה גלעד: השותפים שלנו הם אש"ל, אני חושבת שאין להם נציג כאן, ואני אייצג אותם לפחות בכל הנוגע לנושא שהועלה קודם.
זבולון אורלב: חשבתי שכשר רווחה לשעבר תהיה לי פרוטקציה ויבוא נציג של אש"ל.
אסתר סקורניק: השותף שלנו הוא בעיקר דוד קאהן.
נאוה גלעד: נכון, נבצר ממנו להיות כאן היום.
נאוה גלעד: במקביל לפרויקט ההסברה, שנעשה בשיתוף עם אש"ל ומשרד החוץ, מתקיים גם הפרויקט המדהים של אש"ל, שקורה במרכזי יום.
נאוה גלעד: יש הרבה מאוד מרכזי יום ברחבי הארץ שיש בהם מחשבים – אני לא יודעת בכמה מהם יש אינטרנט.
נאוה גלעד: עולם המחשב מתחיל להיכנס לחלק מהפעילויות היום-יומיות.
נאוה גלעד: אני רוצה לציין שיש הדרכה בהתנדבות שנעשית ברחבי הארץ של תלמידים, של סטודנטים, של גמלאים, ההדרכה מאורגנת על-ידי המסגרות השונות – ארגון האינטרנט, וארגון האינטרנט עם אש"ל,
זבולון אורלב: זקן יכול לפנות אליכם ולמצוא מתנדב שידריך אותו?
זבולון אורלב: מה עושה זקן ששומע על כך עכשיו, הוא או בנו או בן משפחה שלו?
זבולון אורלב: אם מחר הוא רוצה לרכוש מחשב, או לקבל את המחשב הישן של הנכד ולהתחיל, ממי הוא מקבל הדרכה?
נאוה גלעד: לדעתי זה אחד הדברים שצריכים לצאת מהוועדה, כקריאה.
זבולון אורלב: קודם אני מבקש שתעני לי.
זבולון אורלב: היום יש כתובת במדינת ישראל שאליה הקשיש שרוצה ללמוד על האינטרנט יכול לפנות אליה?
זבולון אורלב: נניח שהוא השתכנע מהמחקר של נעמה.
זבולון אורלב: יש מישהו שאפשר לפנות אליו?
נאוה גלעד: יש כמה כתובות, לא כתובת אחת: משרד החינוך, שם פונים לדורית בכר; איגוד האינטרנט הישראלי,
זבולון אורלב: הוא יכול לפנות אליכם ואתם תשלחו לו מתנדב?
נאוה גלעד: לא.
נאוה גלעד: קצת סבלנות ואסביר.
נאוה גלעד: איגוד האינטרנט הישראלי, במסגרת של פרויקט ההסברה, פועלים אצלו 30-40 סטודנטים בכל רחבי הארץ.
נאוה גלעד: הם נותנים הדרכה לגמלאים במסגרות של בתי אבות, כפוף לכך שיש שם מחשב ואינטרנט.
נאוה גלעד: אחר כך משרד החינוך יתאר את הפעילות שלו.
נאוה גלעד: יש גופים עסקיים, כמו 012, שהעובדים שלהם התנדבו תרמו אלף שעות להדרכה לבני גיל השלישי.
נאוה גלעד: מעצם הפעילות בערים מסוימות – פתח תקווה, ראשון לציון – הקשישים באזורים אלו נהנים מהדרכה במתקני החברה.
נאוה גלעד: הדרכות נעשות באופן ספורדי.
נאוה גלעד: אחד הדברים שהייתי רוצה שיצאו מכאן הוא שיקום צוות שיעשה מיפוי, שיתעדכן במקומות שבהם יש הדרכה, ויאפשר לי לכוון את האנשים, לומר להם איפה ההדרכות מתקיימות: בראשון לציון, בבית מוגן ברח' פיכמן ברמת אביב וכו'.
נאוה גלעד: שנית, הנושא שנעמה ציינה חשוב מאוד – המכשור.
אלכס מילר: אני מצטער שאני מתפרץ.
אלכס מילר: את מדברת על הדרכות, ואני פתחתי שדולת סטודנטים בכנסת.
אלכס מילר: ביום רביעי יש לנו ישיבה.
אלכס מילר: אשמח אם תוכלי להציע את זה להם, יהיו שם רוב יושבי-ראש אגודות הסטודנטים בארץ.
אלכס מילר: אני בטוח שהם יוכלו לסייע בהדרכות.
אלכס מילר: הסטודנטים יכולים להוביל את זה בלי בעיה.
אסתר סקורניק: יש לנו קשר עם סטודנטים.
אסתר סקורניק: רוב הפעילים שלנו הם סטודנטים, הגענו אליהם דרך אש"ל וכל מיני גופים, גם החברות שנותנות את המלגות לסטודנטים.
אסתר סקורניק: כמובן, אנחנו רוצים להפיץ את זה עוד.
אסתר סקורניק: בדיוק על זה דיברה נאוה בנושא השיתופים, וגם הוועדה הזאת יכולה לעזור בתפקיד הזה: לעשות שיקוף של הגופים המשתתפים ולנסות להעלות את המודעות לכל הדברים, כדי למנף את הפעילות.
אסתר סקורניק: למשל, דיברו על מרכזים.
אסתר סקורניק: אני חושבת שאפשר להשתמש בבתי הספר גם אחר הצהריים, לשם כך.
אסתר סקורניק: גם כאן צריך למצוא דרך להפעיל את בתי הספר לקשישים גם אחר הצהריים.
אסתר סקורניק: אני יודעת שיש מגבלות, אבל צריך לחשוב איך לנצל את מקסימום המשאבים.
אסתר סקורניק: דבר נוסף, חברות מסחריות: היום קהל הגיל השלישי הוא קהל גדול מאוד של קניינים.
אסתר סקורניק: אולי צריך לעניין חברות מסחריות בנושא, שיבינו את הפוטנציאל, ויהיו שותפות בתרומה לנושא.
אסתר סקורניק: אש"ל עוזרים מאוד בנושא של כיוון קשישים למוסדות, אבל צריך עזרה בארגון, וזה לא יכול להיעשות רק על-ידי ארגון האינטרנט.
זבולון אורלב: יש לנו תגובה נוספת באינטרנט.
זבולון אורלב: מוטי שואל אותנו, בעצם את נעמה: כספרן באחת מהספריות האוניברסיטאיות אני נתקל בהרבה מרצים מבוגרים ואנשי סגל שממש נרתעים מלבצע חיפוש בעזרת הקטלוג הממוחשב.
זבולון אורלב: האם הפסיכולוגית יכולה לתת את דעתה על כך?
נעמה שפירא: יש לי דעה ארוכה, אבל אתן דעה קצרה.
נעמה שפירא: קודם כול צריך לגרום להם לפתוח את תיבת הדואר האלקטרוני שלהם.
נעמה שפירא: אני מכירה את התופעה.
נעמה שפירא: זה שוב נוגע לאינטרס.
נעמה שפירא: כנראה אין להם די אינטרס לעשות את זה, כי יש עוזרי מחקר, ואולי מוטי עוזר להם.
נעמה שפירא: כשהם יהיו חייבים, הם יעשו את זה.
נעמה שפירא: לצערי זאת התשובה.
זבולון אורלב: תודה לנאוה.
זבולון אורלב: חבר הכנסת זיו רוצה להתפרץ ולדבר על המרכז הגריאטרי בפרדס חנה.
יצחק זיו: הבת שלי עובדת במרכז הגריאטרי שם, והיא ביקשה שאשיג לה מחשבים.
יצחק זיו: הצלחתי, הם נהנים לעבוד עם המחשבים ולשחק אתם – מחשבים שהשגתי מכל מיני גופים, שבמקום לזרוק הגיעו לשם.
יצחק זיו: צריך למצוא את הדרך לכך שגופים שרוצים להחליף מחשבים ישנים יתרמו למרכזים גריאטריים.
קריאה: דודתי שם, משחקת במחשבים שדאגת להביא לשם.
יצחק זיו: כלומר, צריך למצוא את הדרך שגופים שרוצים להחליף מחשבים ישנים יתרמו אותם למרכזים גריאטריים.
נאוה גלעד: למה שמפעל הפיס לא ידאג לכך, כמו שיש מחשב לכל ילד?
זבולון אורלב: לצערי אין מחשב לכל ילד, אין אינטרנט לכל בית ספר.
עירית בן מנחם: אני מבקשת להתייחס, אני ממפעל הפיס.
עירית בן מנחם: אני אחראית על המענקים בתחום החינוך, בניית בתי הספר, המחשוב – גם מחשוב כללי, לא רק בבתי הספר.
עירית בן מנחם: אומנם המחשוב בבתי הספר הוא עיקר הפעילות שמפעל הפיס עשה בתחום המחשוב, והפעילות ידועה לכולם.
עירית בן מנחם: עיקר התרומה עד עכשיו היתה במחשוב בתי הספר.
עירית בן מנחם: יש מעל 100,000 עמדות שהן תרומה של מפעל הפיס.
עירית בן מנחם: היום ההקצאות של מפעל הפיס הן דרך ההקצאות לרשויות המקומיות.
עירית בן מנחם: בנושא הקשישים, השנה, להבדיל מבעבר, מפעל הפיס הכניס יעד סיוע חדש: מחשוב מרכזי קשיש שהוקמו על-ידי מפעל הפיס.
יצחק זיו: אני מדבר על בתי החולים הגריאטריים.
עירית בן מנחם: לשם עוד לא הגענו.
עירית בן מנחם: כרגע מדברים על כל הפעילות במבנים של מפעל הפיס.
עירית בן מנחם: גם אם הם קיבלו בעבר, היום אנחנו מאפשרים למחשב אותם.
עירית בן מנחם: הכוונה למועדונים לקשיש ולמרכזי יום, שנבנו ונבנים עכשיו.
עירית בן מנחם: הרשויות יכולות להגיש בקשות למחשוב המרכזים האלה.
זבולון אורלב: אני מקווה שמקשיבים לנו בשלטון המקומי.
זבולון אורלב: אנחנו ניידע אותם.
זבולון אורלב: תהיו מוצפים.
זבולון אורלב: נחזור לחבר הכנסת זיו.
יצחק זיו: כל מי שמכיר מחשבים שיצאו משימוש, גם בעלי win 98, שייתן.
יצחק זיו: בשבילם זה כלי שנותן להם כיף להיות שם.
יצחק זיו: אפשר לפנות אלי, אפשר לפנות ישירות למרכזים הגריאטריים, ויבורך מי שיעשה את זה.
יצחק זיו: ומפעל הפיס, קחו לתשומת לבכם את הגיל השלישי.
זבולון אורלב: גב' דורית בכר ממשרד החינוך תדבר על הפרויקט הרב-דורי באינטרנט.
דורית בכר: פרויקט הקשר הרב דורי הוא תוכנית שהוקמה לפני שש שנים בבית הספר "אלון" במטה יהודה.
דורית בכר: זה פעל בבית ספר אחד, והיום התוכנית קיימת ב -250 בתי ספר ברחבי הארץ – יסודיים, חטיבות ועל יסודיים.
דורית בכר: בכל אחד מהם זה במתכונת אחרת.
דורית בכר: התוכנית היא בכל המגזרים: במגזר היהודי, במגזר החרדי, במגזר הדרוזי, במגזר הערבי.
דורית בכר: היא פועלת בין עולים חדשים.
זבולון אורלב: צריך רק לומר שמדובר ב-250 בתי ספר מתוך 5,000 בתי ספר.
דורית בכר: לא, 3,500.
דורית בכר: זוהי תוכנית התנדבותית, שקיימת בתוך שעות הפעילות של בית הספר.
דורית בכר: הקשישים מגיעים לבתי הספר כשבית הספר פעיל, באים לשעתיים בשבוע, ל-14 מפגשים.
דורית בכר: התלמידים מלמדים את הקשישים במשך שעתיים.
דורית בכר: בחצי מהמפגשים הם לומדים מיומנויות מחשב – שימוש בסיסי בתיבות דואר, צירוף קבצים, קבלת תמונות, גלישה באינטרנט לאתרים שמעניינים אותם; בחצי מהמפגשים עוסקים בתיעוד זיכרונות.
דורית בכר: יש פתגם אפריקני שאומר שכשאדם מת ספרייה שלמה עולה השמימה.
דורית בכר: לדעתנו למידה מסיפורים אישיים ותיעוד זיכרונות ממקור ראשון זה דבר נפלא.
דורית בכר: הפעילות הזאת תורמת לשני הצדדים בצורה מדהימה.
דורית בכר: לא עשינו מחקר אמיתי, אבל עשינו בדיקות בשטח על רמת האלימות בבתי הספר, מה קורה כשקשישים מגיעים.
דורית בכר: כשהילדים רצים במדרגות והקשישים יורדים לידם, הם מתחילים ללכת לאט.
דורית בכר: כשהילדים זורקים על הרצפה משהו והקשיש עובר לידם, הם מרימים.
דורית בכר: גם הקשר שנוצר בין הילדים למבוגרים, גם בבית וגם בבית הספר, הוא אדיר.
דורית בכר: הסיפורים משני הכיוונים נפלאים.
דורית בכר: נוצר קשר אדיר עם הנכדים.
דורית בכר: התלמידים אינם הנכדים של הקשישים, אבל זה מחזק את הקשר האדיר בתוך המשפחות, גם של הקשישים וגם של התלמידים.
דורית בכר: השנה אנחנו מעלים את כל הזיכרונות, ויש המון סיפורים והמון מקורות מידע.
דורית בכר: אנחנו מתעתדים לפתוח שרת ולהעלות את הסיפורים לשם.
דורית בכר: לדעתנו כשלומדים תחומים מסוימים בבית הספר – עליות לארץ, מלחמות ועוד – התלמידים יוכלו להשתמש בסיפורים.
דורית בכר: הזקנים מגיעים לבתי הספר של הילדים.
זבולון אורלב: איך בתי הספר יודעים על הזקנים?
דורית בכר: יש שיתופי פעולה שונים, בכל מקום זה פועל אחרת.
דורית בכר: יש שיתוף פעולה עם רשויות, עם שירותי הרווחה, עם מועדוני יום וכו'.
זבולון אורלב: שאלה של יהודי: למה זה פועל רק ב-250 בתי ספר?
דורית בכר: קודם כול, זו פעילות התנדבותית.
דורית בכר: מורי בתי הספר מתנדבים לעשות את זה.
דורית בכר: הם לא מקבלים על זה כסף.
דורית בכר: הם תורמים שעתיים מזמנם – וההכנות מראש גוזלות עוד זמן.
דורית בכר: בפועל הפעילות נמשכת 14 מפגשים במהלך השנה, אבל אני רוצה לומר שהמבוגרים אף פעם לא מפסיקים להגיע אחרי 14 מפגשים, ותמיד נוצרים קשרים ויש לזה המשך.
דורית בכר: כל הפעילות התנדבותית.
דורית בכר: הילדים מפסידים שעתיים לימודים.
זבולון אורלב: אז רק 250 בתי ספר הסכימו?
זבולון אורלב: יש צפי להרחבה?
דורית בכר: אפשר להרחיב מעבר לכך.
דורית בכר: כל מורה ששומע והוא משוגע לדבר, מקבל את כל התמיכה.
זבולון אורלב: למה לא לפנות לכל בתי הספר?
דורית בכר: אנחנו פונים ככל האפשר.
דורית בכר: שוב, זו פעילות התנדבותית.
דורית בכר: אי-אפשר להכריח.
דורית בכר: אנחנו מציעים.
זבולון אורלב: כל בית ספר יודע על הפרויקט?
דורית בכר: החוברות שחולקו היום בוועדה נשלחו לכל בתי הספר בארץ.
דורית בכר: זה הופיע בכמה חוזרי מנכ"ל, גם השנה.
דורית בכר: קודם נאוה נשאלה שאלה על מבוגר שפונה לבית הספר או לרשות: הוא מייד יכול לקבל הסבר לאן להגיע.
זבולון אורלב: מה לגבי פרויקט מחויבות אישית בחינוך העל-יסודי?
זבולון אורלב: כל תלמיד צריך למלא חובות לחברה.
דורית בכר: נכון, למשל בעיר ירושלים זה מחובר לפרויקט מחויבות אישית.
דורית בכר: יש ערים שזה לא מחובר.
זבולון אורלב: כשאני חושב על מספר הזקנים במדינה, מדברים על 700,000, אי-אפשר לחפש מתנדב פה ומתנדב שם.
זבולון אורלב: צריך לדבר פה בכמויות, ב"אוגדות".
זבולון אורלב: הפריסה של התלמידים היא כלל ארצית, הם הכי נגישים לזקנים, ולדעתי זה הפוטנציאל האמיתי, אם רוצים להגיע להדרכות אישיות.
זבולון אורלב: אגב, זה מוסיף לתלמיד לא פחות.
אסתר סקורניק: נכון.
אסתר סקורניק: השאלה למה לא לעשות את זה גם אחר הצהריים?
דורית בכר: לגבי אחרי הצהריים, אנחנו לא יכולים להפעיל את בתי הספר אחר הצהריים.
זבולון אורלב: גב' סקורניק, כל מאות אלפי המחשבים של מערכת החינוך לא עומדים לרשות הקהילה אחר הצהריים – גם לא לרשות התלמידים עצמם.
זבולון אורלב: יש בעיה עם אב הבית, כמו שקוראים לו היום.
זבולון אורלב: יש ויכוח בין הרשויות בשאלה מי יממן את פתיחת בתי הספר.
דורית בכר: יש בתי ספר שכן נפתחים אחר הצהריים, למשל לצורכי הספרייה.
דורית בכר: התלמידים מגיעים ויש מבוגר אחראי.
דורית בכר: אפשר לעשות דברים כאלה.
אסתר סקורניק: אי-אפשר להפעיל בהתנדבות את המקום?
זבולון אורלב: ודאי שאפשר.
זבולון אורלב: אם כי יש במדינה מאות מועדונים ברשויות המקומיות, למעלה מ-1,000 מועדוני יום אומרת אילה שפירא, נציגת משרד הרווחה.
זבולון אורלב: יש גם מרכזי יום לקשיש, 180 במספר.
זבולון אורלב: נדמה לי שמבקרים בהם למעלה מ-10,000 קשישים.
זבולון אורלב: כלומר יש מוקדים שהזקנים נמצאים בהם בכל מקרה.
זבולון אורלב: שם, בעלויות זולות יחסית, לדעתי, ניתן לבצע את כל ההדרכות.
זבולון אורלב: תודה לגב' בכר.
זבולון אורלב: אנחנו עוברים לד"ר רון מרון, מנהל פיתוח עסקי בקרן "בירד" לשיתוף פעולה תעשייתי ארצות-הברית וישראל וממקימי מכון הננו-טכנולוגיה של אוניברסיטת תל אביב.
זבולון אורלב: הוא ידבר על טכנולוגיה ייחודית לגיל הזהב.
זבולון אורלב: אנחנו מקבלים הערות מהקהל.
אסתר סקורניק: יש מגיבים רבים לדיון שלנו, היו על המסך דברים מעניינים מאוד.
אסתר סקורניק: מישהו כתב שלא היה נכנס לאינטרנט אלמלא פרויקט ההסברה, ובזכות זה הוא מגיב היום באתרים ערביים וכו'.
זבולון אורלב: נכון, יש עוד תגובות.
זבולון אורלב: מישהו שאל: היכן מתקיימות סדנאות לשימוש באינטרנט לקשישים.
זבולון אורלב: לכן לחצתי בעניין הזה.
זבולון אורלב: עוד הוא שואל: האם יש לזה מימון כלשהו מצד המדינה.
זבולון אורלב: נדמה לי שכבר אפשר להשיב על כך שכמעט אין מימון.
זבולון אורלב: חיים הציע שבאתרים של קופת חולים יהיה אפשר להזמין תרופות דרך האתר, ואז הקופה תיצור קשר כשהתרופות יהיו מוכנות, או אם הן חסרות.
ליאת דגן: אני מתל-השומר, מטעם פרופ' מרדכי שני.
ליאת דגן: הוא יזם הקמה של פורטל לקשישים.
ליאת דגן: הרעיון שלו הוא להפיג את הבדידות של הקשישים בקהילה, ולקשר בין קשישים בקהילה, בינם לבין עצמם וכו'.
ליאת דגן: בנושא התרופות, יש בעיה רגולטורית באספקת תרופות באינטרנט לקשישים, כל הנושא של OTC מול תרופות מרשם.
ליאת דגן: רוקח צריך לבדוק את המרשם, לראות אם המינון נכון.
קריאה: אני יודע שיש שירות כזה בקופת חולים כללית.
קריאה: מזמינים את המרשם בטלפון, ומקבלים אותו הביתה.
ליאת דגן: אם זה OTC, אין בעיה.
ליאת דגן: אם זה מחייב מרשם, זו בעיה.
קריאה: הרופאים עצמם נותנים היום מרשם ממוחשב.
ליאת דגן: הרוקח צריך לבדוק את המינון כדי לספק את התרופה.
ליאת דגן: גם במרשמים ממוחשבים יש בעיות מינון, יש טעויות.
זבולון אורלב: אני לא מבין, מה זה משנה אם הזקן מביא את המרשם ביד או אם הרופא מעביר את זה במחשב לבית המרקחת?
ליאת דגן: יש צורך להגיע לבית המרקחת ולבדוק את המרשם שוב.
ליאת דגן: לדעתי יש פה בעיה רגולטורית.
ליאת דגן: מניסיון של הפעלת פרויקט כזה בעבר.
זבולון אורלב: אני מבין שהגיעו כמה אורחים, זקנים שנמצאים בפרויקט.
זבולון אורלב: נשמע שניים מהם.
אלישבע רמון: רשמתי לי כמה נקודות בזמן שאחרים דיברו.
אלישבע רמון: אני גרה ב"בית ברט", זה בית מוגן לאנשים מבוגרים.
אלישבע רמון: קודם כול, אני רוצה להעיר משהו: יש תופעה אצל זקנים שיש פחד כלשהו מפני דבר חדש.
אלישבע רמון: אצל הרבה אנשים מצאתי את זה.
אלישבע רמון: הם אומרים: מחשב זה חדש, אני לא מבין בזה.
אלישבע רמון: יש לי שכן שכותב נפלא במכונת כתיבה, אבל לא רוצה ללמוד מחשבים.
אלישבע רמון: יש אנשים זקנים שאולי מתוך סקרנות דווקא כן רוצים ללמוד מחשבים.
אלישבע רמון: היתה אצלנו אישה בת 99 שמאוד אהבה בעלי חיים.
אלישבע רמון: סיפרתי לה שאפשר למצוא במחשב אתר מיוחד על בעלי חיים.
אלישבע רמון: היא מאוד אוהבת חתולים.
אלישבע רמון: הדלקתי את המחשב והדלקתי אותה.
אלישבע רמון: מהרגע הזה היא ראתה במחשב את התמונות וזה היה מדהים לראות אותה.
אלישבע רמון: פניתי לספר השיאים של גינס, שאלתי אם יש עוד מישהו בן 100 שעובד עם מחשב.
אלישבע רמון: הם השיבו שאין מתחרים, ולכן הם לא יכולים להכניס אותה לספר.
אלישבע רמון: הגעתי לאינטרנט כי אני עובדת בהתנדבות בבית החולים "שערי צדק".
אלישבע רמון: אני עובדת עם ילדים קטנים, בני ארבע וחמש.
אלישבע רמון: אני רואה שהם משחקים במחשב, ואני לא מבינה כלום.
אלישבע רמון: הם שואלים מה עושים הלאה, ואני כמו אידיוט, לא מבינה כלום.
אלישבע רמון: אמרתי שאני צריכה ללמוד מחשבים.
אלישבע רמון: קיבלנו הדרכה מסטודנטים שבאים ועובדים אתנו אחד לאחד, פעם בשבוע, וזה שינה לי את החיים.
אלישבע רמון: זה שינה את כל סדר היום שלי.
אלישבע רמון: אני מתכתבת עם אנשים בעולם.
אלישבע רמון: אנחנו משתתפים תוכנית ההסברה.
אלישבע רמון: כל אחד מתרגם חומר לשפת האם שלו – יש לנו אנשים מהונגריה, מצרפת, מאנגליה, מאמריקה, מגרמניה.
אלישבע רמון: קיבלנו חומר ממשרד החוץ, וכל אחד תרגם אותו לשפת האם שלו, שלחנו לאינטרנט, להסברה.
אלישבע רמון: זה קשור למשרד החוץ.
אלישבע רמון: לאחרונה התוכנית הזאת נרדמה קצת, אבל יש תוכנית חדשה של מיכל: סיפור אישי.
אלישבע רמון: אנחנו כותבים סיפור אישי, כל אחד מספר מה האינטרנט עשה לו, איך האינטרנט שינה את חייו.
אלישבע רמון: זו תוכנית חדשה.
אלישבע רמון: בינתיים לא מצאתי כל כך הרבה סיפורים, אבל אני עובדת על זה.
אלישבע רמון: עוד דבר, אני משחקת דמקה עם הילדים בבית החולים, וגיליתי שאני יכולה לשחק דמקה עם עצמי, וגם הצלחתי לנצח.
אלישבע רמון: יש כל כך הרבה גירויים אינטלקטואליים – ברידג' ועוד.
אלישבע רמון: זה פותח לאדם הזקן את העולם.
זבולון אורלב: איך לגרום לכך שיותר זקנים ינהגו כמוך?
אלישבע רמון: אני חושבת שצריך לתפוס את מי שסקרנים, כמו האישה בת ה-100 עם התמונות של החתולים.
אלישבע רמון: קודם כול, צריך לתפוס אצל כל אחד את השטח שהוא מתעניין בו ואז לקשור את זה למחשבים.
אלישבע רמון: יש לי עוד בעיה: דיברתי עם השר רפי איתן, פניתי אליו מטעם כל האנשים אצלנו ב"בית ברט".
אלישבע רמון: היום ברדיו ובטלוויזיה מדברים בקצב מהיר, וקשה לזקנים לעקוב אחרי זה.
אלישבע רמון: במחשב אין בעיה כזאת.
אלישבע רמון: אני חושבת שצריך לעשות משהו בנידון ולדבר בשפה נורמלית, כמו נאוה, כמו השר רפי איתן, כמוך, לא מהר מדי.
אלישבע רמון: יש כתבת בשם ליאת רגב, שאי-אפשר להבין אותה.
זבולון אורלב: אני מבטיח להעביר את הערתך לליאת רגב.
זבולון אורלב: היא עיתונאית רגישה, אני בטוח שהיא תתחשב.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, גב' רמון.
נאוה גלעד: גב' פסיה גנץ נמצאת כאן, ובתה יהודית דסנר רוצה לספר מה זה עשה למשפחה.
יהודית דסברג: אני חוסכת לאמא את ההתרגשות.
יהודית דסברג: אספר לכם מה זה עשה לה.
יהודית דסברג: היא לא רוצה לדבר.
יהודית דסברג: היא אישה צנועה.
יהודית דסברג: אני פחות.
יהודית דסברג: גם אמא נמצאת ב"בית ברט" עם אלישבע רמון, באותה תוכנית.
יהודית דסברג: פתאום מישהו צריך אותה.
יהודית דסברג: היא בת 90, ונכנסה לבית האבות בגיל 88.
יהודית דסברג: הראו לה שיש אישה בת תשעים שמסוגלת לגלוש באינטרנט, ואמי החליטה שגם היא מסוגלת.
יהודית דסברג: היא התחילה ללמוד.
יהודית דסברג: הגיע התוכנית של משרד החוץ, והנה, עם ישראל צריך אותה – יש לה מה לתרום.
יהודית דסברג: זה באמת שינה לה את החיים.
יהודית דסברג: תחשבו על אדם זקן, שאנשים עוברים לידו, לא שמים לב אליו, ופתאום יש לו משימה לאומית.
יהודית דסברג: היא ישבה שעות, השקיעה, למדה את הכול.
יהודית דסברג: בסלובקית יש תוספות לאותיות, אז היא ביקשה הדרכה איך למצוא את הכול במחשב.
יהודית דסברג: זה היה מאמץ גדול, אבל זה נתן לה הרבה.
יהודית דסברג: זה נותן לאדם מקום במדינה.
יהודית דסברג: קנינו לה מחשב חדש, ומחר מחברים אותנו לאינטרנט.
זבולון אורלב: בשעה טובה.
זבולון אורלב: גם זלמן כתב אלינו:
זבולון אורלב: במסגרת פרויקט ההסברה הישראלית באינטרנט קיימתי רצף של תגובות לידיעת העיתונות הפולנית במשך המלחמה האחרונה – אגב, הוועדה קיימה דיון רציני על המלחמה באינטרנט.
זבולון אורלב: הוא ממשיך כותב:
זבולון אורלב: אני מקווה שאיזנתי קצת את הגוון האנטי-הישראלי של רוב המגיבים.
זבולון אורלב: אני ממשיך בפעולה הזאת, בכוונה לא להשאיר את הבמה רק לאנטישמים.
זבולון אורלב: יישר כוח לזלמן.
זבולון אורלב: גב' גנץ, עוד הרבה שנים טובות, וגם גב' רמון – עוד שנים רבות של פעילות ובריאות טובה.
זבולון אורלב: נשמע את מנכ"ל "מילבת" – המרכז הישראלי לאביזרי עזר, בינוי ותחבורה לנכה.
נחמן פלוטניצקי: דיברו על אינטרנט, ואתה דיברת על 700,000 קשישים.
נחמן פלוטניצקי: יש לזכור: מתוך 20% מתוך 700,000 הקשישים שגולשים באינטרנט, יש גם כאלה שיש להם מוגבלות פיזית בגישה.
נחמן פלוטניצקי: ב"מילבת" יש המון פתרונות לכך, החל במצלמות אינטרנט עם תוכנות, שאפשר להקליד בהן עם הראש, וכלה במקלדות מיוחדות עם מתגים ענקיים.
נחמן פלוטניצקי: אפילו לגבי טלוויזיה: רואים אלפי קשישים שבוהים בקיר, אבל ברגע שייתנו להם את השלט הרחוק במתגים גדולים, נפתח להם כל העולם.
נחמן פלוטניצקי: יש לנו טכנולוגיה ועבודות של מתנדבים שנמצאים אצלנו.
נחמן פלוטניצקי: אבל איך מביאים את זה לידיעת הקשישים?
נחמן פלוטניצקי: במדינת ישראל הוחלט להקים מאגר לאומי לטכנולוגיה מסייעת ואביזרי עזר – לפני שנתיים בישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה, באוקטובר 2004.
נחמן פלוטניצקי: אקריא קמצוץ ממה שהיה שם: היושבת-ראש לאה נס אמרה כך: הנושא הוא להקים את מאגר המידע לאלתר, אנחנו בפיגור של 15 שנה אחרי מדינות אחרות בעולם.
נחמן פלוטניצקי: חבר הכנסת הרב נסים דהן אמר שישמח אם כתוצאה מהדיון המאגר יוקם.
נחמן פלוטניצקי: נכון להיום, שנתיים אחרי אותה ישיבה, המאגר כבר אמור היה להיות באינטרנט.
נחמן פלוטניצקי: מי שמקים אותו בפועל עכשיו הם "מילבת" ועוד ארגונים, כמו "בקול" ואחרים.
נחמן פלוטניצקי: התמיכה היתה צריכה לבוא ממדינת ישראל, כי זה מאגר לאומי.
נחמן פלוטניצקי: כל משרדי הממשלה היו אמורים לתת את חלקם.
נחמן פלוטניצקי: משרד האוצר אמר שיתמוך, ובועז דולב נמצא כאן.
נחמן פלוטניצקי: המוסד לביטוח לאומי הבטיח סכומים גדולים מאוד.
נחמן פלוטניצקי: זה פרויקט שההקמה שלו היא חד-פעמית, אבל אחר כך הוא צריך לרוץ.
זבולון אורלב: הוגשה בקשה לקרן למפעלים מיוחדים בביטוח הלאומי?
נחמן פלוטניצקי: הוגשה.
נחמן פלוטניצקי: כרגע זה בדיונים, כרגע זה נדחה, אף-על-פי שיושב-ראש המוסד, ד"ר יגאל בן שלום, הבטיח להקציב 150,000 דולר למאגר.
נחמן פלוטניצקי: הוא הבטיח את זה לפרופ' בריק מאש"ל.
נחמן פלוטניצקי: עד היום אש"ל הקציבו לזה 120,000 דולר.
נחמן פלוטניצקי: יש כבר כמה אלפי מוצרים.
נחמן פלוטניצקי: אנחנו מקווים להעלות אותם לאוויר.
נחמן פלוטניצקי: תשובת המוסד לביטוח לאומי היתה לא רלוונטית.
נחמן פלוטניצקי: הוא שאל למה לא מעסיקים נכים.
נחמן פלוטניצקי: נכון להיום מועסקים במאגר ארבעה נכים, מתוכם שני קווטרופלגים.
נחמן פלוטניצקי: עוד שאלו: מי מבטיח שזה יהיה?
נחמן פלוטניצקי: אש"ל התחייבו שזה יהיה.
נחמן פלוטניצקי: אש"ל הגישו את הבקשה.
אסתר סקורניק: אני מניחה שזה הוגש לקרן לנכות, לא לקרן לזקנה, או לקרן לפיתוח מפעלים מיוחדים.
נחמן פלוטניצקי: זה הקרן לפיתוח מפעלים מיוחדים.
אסתר סקורניק: אם זה שם, אני מוכנה לברר.
זבולון אורלב: אני מבקש לקבל תשובה, איפה זה התעכב.
זבולון אורלב: אני אנסה לחלץ את הבעיה.
נחמן פלוטניצקי: משרדי ממשלה כמו משרד הבריאות, משרד הרווחה, משרד הביטחון הבטיחו לעזור בקטע שלהם, במידע ובדברים שהם נותנים.
נחמן פלוטניצקי: אם ייכנס למאגר קשיש שמטופל במשרד הרווחה או במשרד הבריאות, שידע לאילו אביזרים הוא זכאי ואילו תוספות אנחנו יודעים לתת לו.
נחמן פלוטניצקי: שיתוף הפעולה שאף לאפס בשנתיים האלה.
זבולון אורלב: אנחנו עוברים לחברת "סאן מיקרוסיסטמס".
יוסי הראל: אני אחראי על הקשר של החברה עם הקהילה ועם ארגונים וולונטריים.
יוסי הראל: אתי ישנם שני עובדים מחברת "סאן", בן פשקוף ורוני קפטל.
יוסי הראל: אני מניח שלא הרבה אנשים שמעו על חברת "סאן".
יוסי הראל: החברה עוסקת במיוחד בתחום תשתיות מחשוב ארגוניות גדולות – ואני לא בא לעשות פרסומת.
יוסי הראל: עוד מעט נשמע מרוני איפה אנחנו קיימים.
יוסי הראל: אנחנו קיימים כמעט בכל מקום שבו יש מערך מחשוב גדול.
יוסי הראל: כנציג החברה בתחומים של תרומה לקהילה אני רוצה להעלות על נס כמה דברים קטנים מהפעילות.
יוסי הראל: כל התוכנות של החברה לטובת קהילה הן תוכנות תשתיתיות.
יוסי הראל: אפשר להוריד כל תוכנה מהרשת מהאינטרנט, כולל לשימוש מסחרי, בלי תמיכה ובלי מחויבות של הארגון – כמו תוכנות קהילתיות אחרות.
יוסי הראל: Open Office הוא רק פן אחד, זה מוצר של "סאן".
בועז דולב: אני מבקש להעיר: מי שתורם ל-Open office בשלוש השנים האחרונות הוא "ממשל זמין", gov.il ו"סאן" לא משקיעה בפרויקט פרוטה.
בועז דולב: אני מבקש להדגיש זאת.
יוסי הראל: תודה לבועז.
יוסי הראל: הוא שוכח שזה מוצר של חברת "סאן".
יוסי הראל: החברה השקיעה מיליון דולר כדי להביא לכך שהמוצר יעבוד בעברית.
יוסי הראל: החלטנו להפסיק להשקיע בו כשראינו שהממשלה לא משתפת פעולה עם "סאן" אלא ממשיכה לשתף פעולה עם "מיקרוסופט".
בועז דולב: ממשלת ישראל משקיעה למען אזרחיה, לפעמים טוב ולפעמים רע.
בועז דולב: לגבי המוצר הזה, בשלוש השנים האחרונות היחידים שהשקיעו בעברות הגרסה וכו' הם אנחנו, לא "סאן".
יוסי הראל: אני יכול רק להודות לבועז ולממשלה על התרומה הזאת, כי אני חושב שזה חשוב לקהילה.
יוסי הראל: שיהיו עוד כמוהו.
צח סדן: אני יועץ באיגוד האינטרנט.
צח סדן: מעבר לוויכוחים על Open Office ו"מיקרוסופט", ובאמת הממשלה עשתה חוזה עם "מיקרוסופט", מתוך ההיכרות עם השטח הבעיה היא עם החומרות ולא עם התוכנה.
צח סדן: אפשר להשיג תוכנות באופן חופשי, ומצד שני אפשר להסתדר עם "מיקרוסופט" שיתרמו.
צח סדן: הבעיה היא חומרה, כפי שהזכיר חבר הכנסת זיו: מחשבים ישנים וכו'.
יוסי הראל: השורה התחתונה היא החומרה.
יוסי הראל: "סאן" פעילה מאוד בתחומים של תשתיות מחשוב, כאמור.
יוסי הראל: היא פעילה פחות בתחום של מה שנמצא על השולחן.
יוסי הראל: כאן נרצה להציג את הפתרון שלנו, שמתאים במיוחד לעולם המבוגרים – וגם לתלמידים, ולמעשה לכל צרכן של אינטרנט או של מוצר כזה.
יוסי הראל: "סאן" תרמה הרבה מאוד כספים, כמה מאות אלפי דולרים בשנה וחצי האחרונות, לטובת ארגוני פיתוח באוניברסיטאות, לצורך הקמת חברות מחקר.
יוסי הראל: גם היום היא תורמת: על כל כיתה שהמערכת תקים, "סאן" תתרום עוד כיתה.
זבולון אורלב: על כל מועדון קשישים, תתרמו.
זבולון אורלב: על כל מחשוב של מועדון או מרכז יום קהילתי, "סאן" תורמת מחשוב על כל מועדון שימוחשב.
זבולון אורלב: אש"ל, תרימו את הכפפה.
זבולון אורלב: אגב, אנחנו מקבלים הרבה הערות, אני לא מקריא את כולם.
זבולון אורלב: כתבו אלינו ריקי וברכה.