GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלישע ילין: כמובן בימים האלה הם לא מגיעים, אבל, אז ישנה, אחת הבעיות שהכי לוחצות עלינו זה באמת עיכובי תקציבים שאני מניח שהסיבות לא קשורות במלחמה, אלא כל מיני סיבות בירוקרטיות שצריך להאיץ ואנחנו בשביל לא לתקוע יזמים שכבר עזבו את מקומות העבודה שלהם ונשארו בעצם תלויים באוויר, אנחנו מפעילים הלוואות שלנו, של החממה.
אלישע ילין: החממה היא חממה מופרטת ומניעים תקציבים, אבל גם זה נגמר וזה יזמים,
זבולון אורלב: למה יש עיכובים תקציביים שלא קשורים למלחמה?
אלישע ילין: זה קשה לי לשפוט, אני יודע רק את התוצאות.
אלישע ילין: אין תקציבים של פרויקטים.
אלישע ילין: דבר נוסף שנזק שאני צופה ואנחנו כבר מריחים זה תביעות קבלני משנה לקבל כספים שאנחנו מעכבים להם כתוצאה מהמצב הזה, זאת אומרת היות ויש האטה בפעילות, יש האטה גם בהזרמת כספים ואני צופה, כבר יש איומים של קבלני משנה ותביעות לפרויקטים, אז צריך לראות איזה שהוא מנגנון שידע לטפל גם בנושא הזה.
רינה פרידור: היתה בעיה שלא קשורה למצב, בהזרמת כספים לחממות בחתימה על אישורים חדשים לפרויקטים חדשים, בגלל כל מיני סיבות שלא קשורות במצב, אבל אני חייבת להגיד שבגלל המצב נעשתה פעילות מיוחדת ובשבוע האחרון שוחררו 95% מהכספים האלה,
זבולון אורלב: לפי מנגינת דבריך, אתה לא ב- 95%,
רינה פרידור: האמת היא שחלק מהכספים בדרך אבל הטענה היא טענה מאוד מוצדקת, היה עיכוב ארוך וקשה שהתגברנו עליו בגלל המלחמה, אחרת כנראה שזה היה לוקח יותר זמן לחלץ את זה, אבל העובדה היא שרוב הדברים חולצו כבר.
זבולון אורלב: בִתיה לא מרוצה כל-כך,
בִתיה פודרביטל: לא, היה עיכוב, האוצר, זה היה עיכוב טכני, אבל חלק גדול מהאחריות עלינו ואני לוקחת את כל האחריות, זה שוחרר בלי שום קשר למלחמה, בלי שום קשר למצב, זה שוחרר, זה היה צריך להשתחרר מזמן, זה לא היה פקטור לכאן או לכאן.
בִתיה פודרביטל: צר לי להגיד, מילאנו את חובתנו קצת באיחור.
זבולון אורלב: המצב הזה שנמצאים במצב מיוחד ויש להם תביעות של ספקי משנה,
בִתיה פודרביטל: בלי קשר, היה תביעות,
זבולון אורלב: מתי הכסף יגיע?
בִתיה פודרביטל: הכסף עכשיו בתמ"ת, אצל החשבת שלנו, של משרד התמ"ת, והוא כבר בתהליכי העברה.
זבולון אורלב: רינה, מתי את מעריכה שזה יגיע?
רינה פרידור: תוך שבועיים יגיע כל הכסף, אני מקווה.
זבולון אורלב: במקביל אתם תסגרו שבועיים , תספגו.
זבולון אורלב: זאת אומרת, אין חשש להתמוטטות או משהו כזה?
אלישע ילין: האמת, כשיש מלחמה, אז הלוואי ואלה יהיו הצרות היחידות, אבל,
זבולון אורלב: אנחנו, כל אחד עושה את העבודה שלו.
אלישע ילין: התביעה לא מגיעה, הדואר לא מגיע.
זבולון אורלב: הדואר בקצרין עובד?
אלישע ילין: לא, יש בעיות של שליחים, אפילו את המזגנים מעפולה לא מגיעים לתקן, למרות שאני אומר להם – בואו נלווה אתכם לאורך המערכת הסורית אז תעקפו את כל הזה, אז אחרי ששמעו שהיה מטען בקונייטרה שלשום, אז גם זה לא מסכימים.
זבולון אורלב: תגיד לי, בקצרין אנשים צמודים למרחבים מוגנים או,
אלישע ילין: יש כרוזים, כמו בקריית-שמונה, שמתריעים להיצמד, כן.
זבולון אורלב: כי אני מבין שביישובי הדרום,
אלישע ילין: ביישובי הדרום יותר שקט, כן, הבעיה היא מקצרין צפונה,
נורמן סנסברג: אפשר להוסיף משהו?
נורמן סנסברג: אני סמנכ"ל במיט"ב.
נורמן סנסברג: קריית-שמונה.
נורמן סנסברג: אנחנו רוצים לגרום שיהיה בקריית שמונה איזה שהוא שינוי סוציו-אקונומי, זאת אומרת אנחנו מביאים משהו חדש אבל הבעיה היתה כשדיברנו פה הרבה, וזה כל הלוגיסטיקה, Communication, financial Institutions, recovery efforts, זה הכל נעלם בקריית-שמונה כמעט מהיום הראשון של המלחמה.
נורמן סנסברג: אז לא היה שום סיבה לאנשים להישאר שם.
נורמן סנסברג: אז מה שקרה, שכולם ברחו.
נורמן סנסברג: בעצם, יש לך איזה שהוא בסיס סוציו-אקונומי, כמו היי-טק, ואתה רוצה שזה יחליף בוא נגיד משהו כמו Agriculture, ויש מצב של Stress, אבל כמו שאתה דיברת, אבל אני זוכר שכשאני הייתי סטודנט ב- 1973 והיה מלחמה, אני עדיין נכנסתי ו- I picked tomatoes.
נורמן סנסברג: זה תלוי, זה לא כל-כך שחור ולבן.
נורמן סנסברג: אני פשוט מסביר לך שיש איזה שהוא Failure פה, של ה- Infra-structure של המדינה, זאת אומרת לתמוך בהיי-טק שזה חלק אינטגראלי של הכלכלה, לפחות בקריית-שמונה.
נורמן סנסברג: אז אני פשוט רציתי להגיד לך, הבעיה שלנו זה לא כל-כך כלכלי, אני בטוח שאת הכסף נקבל ופה וזה, זה יסתדר, משקיעים, זה יסתדר.
נורמן סנסברג: הבעיה של בתור משהו שיכול להחזיק את העם בקריית-שמונה, It's a failure.
נורמן סנסברג: פשוט Failure.
נורמן סנסברג: וזה מאוד, It disappoints, הרבה אנשים.
נורמן סנסברג: יש לנו עובדים שהם היו הרבה נזקים בבתים שלהם, במכוניות שלהם, ועכשיו הם רוצים, בא ה, איך אומרים את זה?
נורמן סנסברג: השמאי, הממשלתי, אבל הוא לא ממשלתי.
נורמן סנסברג: He is out sourced, he is private,
נורמן סנסברג: אז אין לו שום אינטרס לשרת, זאת אומרת באופן אידיאולוגי או משהו כזה.
נורמן סנסברג: הוא סתם מישהו שאתה נותן לו חשבון.
נורמן סנסברג: אם הוא עושה את זה עשר ביום או חמש ביום או משהו, זה לא כל-כך משנה.
נורמן סנסברג: אז הבקשה שלנו, זאת אומרת, שלכל אחד שנגרם לו נזק מלחמה שיהיה איזה שהוא פעולה מרכזי, ממשלתי, שהכל, בכל הבעיות שלו, In one step, כי מה שקורה, אם אפשר, יש לנו ילד הוא, אני קורא לו ילד כי הוא בן הצעירים כבר חמש או שש, הוא לא יודע איך להסתדר עם הדברים האלה, בא מישהו, רושם כזה צ'יק-צ'ק הולך, בקושי מדבר אתו, out sourced, זה אנחנו מנסים לפתור את הבעיות בשבילו.
נורמן סנסברג: אבל זה לא בדיוק, זה, הוא לא צריך להיות תלוי בזה שיש לו בוס טוב.
זבולון אורלב: נתת מחמאה גדולה לעובדי המדינה שהם יותר אידיאולוגים מהשוק הפרטי.
זבולון אורלב: אני מוכרח לומר לך אבל שאני לא בטוח ששמאי ממשלתי הוא יותר אידיאולוגי משמאי פרטי, אני מוכרח להגיד, אני אומר את זה, אני לא, אני לא בטוח ברצון שלו להיות אמיתי, להיות הוגן, אני לא, אני עובד, אני עובד מדינה 27 שנים, אז אני, כלומר אני לא רואה הבדל בין מורה עובד מדינה בחינוך היסודי לבין מרצה באוניברסיטה שהוא לא עובד מדינה, אני לא,
נורמן סנסברג: OK, הבנתי.
זבולון אורלב: אני לא רואה את, גם העובדים שלך הם לא עובדי מדינה והם עובדים מאוד מסורים, אני מניח, מאוד אידיאולוגיים.
זבולון אורלב: במדינת ישראל, לצערנו, יש הרבה מאוד ניסיון עם מס רכוש.
זבולון אורלב: אנחנו מדינה יחידה בעולם, שיש לה שני מנגנונים שמטפלים בנזקים של מלחמה.
זבולון אורלב: אחד זה זרוע שמטפלת ברכוש, זה מס רכוש, ואחד זה הזרוע שמטפלת באנשים שזה הביטוח הלאומי.
זבולון אורלב: יושב כאן חזקי, חבר מועצת הביטוח הלאומי, יושב-ראש ועדת הכספים עד היום.
זבולון אורלב: אלה שתי זרועות שאין להן אח ורע בעולם.
זבולון אורלב: אנחנו מקום שבאים ללמוד ממנו אבל אני מסכים שאם אפשר תמיד לתקן, כדאי לתקן.
זבולון אורלב: אני רושם זה גם רשום בשיחה עם שר האוצר נעלה את הדבר הזה, בביקורים שלי בצפון, עוד לא הייתי בקריית-שמונה.
זבולון אורלב: הייתי בחצור, צפת, כרמיאל, נהרייה, חיפה, עכו, וכל ביקור – שניים-שלושה מקומות, לא הרגשתי שיש בעיה עם הסוגיה הזאת, כלומר אתה הראשון שאומר, אבל גם אם אתה אומר, בשבילי זה בעיה, OK?
זבולון אורלב: אני אתייחס לבעיה הזאת, בהחלט.
זבולון אורלב: יכול להיות שגם, יכול להיות שצריך גם, לא מספיק לתת את השירות ההוגן, אלא צריך גם לתת את ההרגשה, יכול להיות, יכול להיות שצריך מישהו.
זבולון אורלב: אני רוצה עכשיו לעבור ל- IBM בחיפה.
עודד כהן: אני מנהל מעבדת המחקר בחיפה.
עודד כהן: יש לנו כ- 600 עובדים, 400 מתוכם בחיפה, שזה האתר הגדול.
עודד כהן: המטרה הראשית שלנו היתה לקיים את הפעילות, אנחנו יושבים בקמפוס של האוניברסיטה, אוניברסיטת חיפה.
עודד כהן: המטרה הראשונה שלנו היתה כלפי השותפים והלקוחות לקיים עסקים כרגיל וניסינו לעשות את זה במספר דרכים.
עודד כהן: חלק מהעובדים שלנו המשיכו לבוא לעבוד, בסייט,
עודד כהן: יש.
עודד כהן: בניין חדש, שלוש שנים, יש מרחבים.
עודד כהן: חלקם נשארו בבתים, אבל בתחום שלנו, באמצעות תקשורת מהירה וכו', ניתן לעבוד.
עודד כהן: חלק עזבו עם המשפחות לאזור המרכז ותמכנו בהם.
עודד כהן: התאפשר להם לעבוד או מהאתרים שלנו באזור תל-אביב ולחלקם גם מצאנו פתרונות דיור, או בבתי-מלון או בעזרה של עובדים אחרים של החברה, שנמצאים במרכז וכו'.
עודד כהן: מבחינת הנזקים, הנזקים הישירים, ניסינו לעשות כמובן סדרי עדיפויות, קודם כל כל מה ששייך ללקוחות חיצוניים וכו', לתת להם עדיפות יחסית לדברים הפנימיים, יחסית ללקוחות בארץ.
עודד כהן: נזקים קצרי טווח כרגע נראה שבהנחה שנחזור יחסית מהר לעבודה מהירה, לעבודה תקינה, ונתאמץ קצת יותר, על פני השנה אנחנו מקווים לעמוד בכל היעדים שלנו.
עודד כהן: אנחנו לא יודעים איך תיגמר המלחמה ומה עוד יהיה וכו', קשה לנו להתחייב על זה.
עודד כהן: צמצמנו למינימום את הנזקים הישירים.
עודד כהן: מה שכמובן מטריד אותנו, כספית, אני מניח שהעובדים שלנו, זאת אומרת ההוראה היתה לעובדים לנסות לעבוד – או מהבית או מהמלון או מהדוד במודיעין או בסייט, כשהמטרה העיקרית זה לעבוד, אפילו לעשות את מירב המאמצים אפילו אם הם לא הכי פרודוקטיביים.
עודד כהן: לכן יש עובדים, מן הסתם, שהיו רק 50% פרודוקטיביים או 75% פרודוקטיביים.
עודד כהן: עושים חשבון יבש, אז מ- 60, נניח 60 מיליון דולר שנתי, זה יוצא שמשהו, בהנחה שעובדים עבדו בין 60% ל- 80% פרודוקטיביות, אז זה נזק של מיליון דולר או עד שני מיליון דולר, ישיר.
עודד כהן: אבל זה, אני חושב שהפיצוי הממשלתי הוא פיצוי הוגן, זה יעזור במידה מסוימת באותם מקומות שנצטרך נגיד לשכור כוח-אדם נוסף כדי לעמוד ביעדים במשך השנה זה יעזור, זה לא הבעיה הראשית שלנו, בוודאי שלא תזרים המזומנים וכו'.
עודד כהן: הבעיה הראשית זה מה הנזק ארוך הטווח לשותפים וללקוחות.
עודד כהן: זאת אומרת, כמובן שבטווח הקצר יש איזה סימפטיה, מקבלים את אותם אי-מיילים, טלפונים, הכל בסדר.
עודד כהן: כמה מהם יחליטו,
זבולון אורלב: הלקוחות הם בישראל?
עודד כהן: לא, בישראל אין בעיה בכלל, אני מדבר על לקוחות בארצות-הברית ובאירופה.
עודד כהן: כמה מהם יחליטו לגבי פרויקטים בשנה הבאה שכדאי ללכת למקום אחר – זה דבר שאני לא יודע את התשובה עליו.
זבולון אורלב: כלומר, להם יהיה איחור.
זבולון אורלב: יש לקוחות,
עודד כהן: לא, אנחנו מנסים, לא, בטווח הקצר כרגע אנחנו בודקים את זה יום-יומי, נראה שאנחנו כרגע עומדים,
זבולון אורלב: אז מה החשש?
עודד כהן: בחלק מהדברים אנחנו מסתכלים על יעד שנמצא נגיד חודשיים קדימה או שלושה חודשים קדימה, ותחת, נפגענו בטווח הקצר, רק אנחנו מניחים שאם העבודה תחזור ואנשים יחזרו, אנחנו גם מתחילים לחוש עכשיו את הפגיעה של המילואים, אז אנחנו עדיין מקווים שאנחנו נוכל לעמוד ביעדים.
עודד כהן: חלק מהדברים האלה מטפטפים, זאת אומרת, חלק מהדברים האלה מטפטפים, חלק מהבעיות שלנו מטפטפות החוצה ואם תהיה פגיעה ביעדים, לא ברור מה טווח הנזק האסטרטגי.
זבולון אורלב: האם יש איזה שהוא נזק במערכת הקשרים עם IBM העולמית?
זבולון אורלב: איפה החברה העולמית,
עודד כהן: אנחנו מנסים למסך ככל האפשר את המצב.
עודד כהן: יוצרים תמונה של Business as usual, הכל בסדר, אנחנו דואגים לביטחון העובדים, נותנים להם אפשרות לעבוד,
זבולון אורלב: יש התעניינות מצדם?
עודד כהן: מסוימת.
עודד כהן: חלקה באשמתנו, זאת אומרת אנחנו לא מדאיגים אותם.
עודד כהן: אנחנו אומרים – כן, יש לנו תוכנית שהכנסנו לפעולה, לכם יש כזאת?
זבולון אורלב: הם יודעים שחיפה מופגזת, הם יודעים שאתם גרים בחיפה.
עודד כהן: כן, אז אנחנו מרגיעים אותם שחלק עובדים בבתים ויש בתוך הבתים מרחבים מוגנים ויש הרי תקשורת מהירה והכל, Business as usual, והם נרגעים.
עודד כהן: יש כמובן איזה שהיא סימפטיה, אבל לפי דעתי הסימפטיה תיעלם, זאת אומרת, זה לא, בסופו של דבר מקבלים החלטות עסקיות ואם אנחנו אכן נעמוד ביעדים וניתן את התפוקה,
זבולון אורלב: מה הסיכוי שבאמת תעמדו ביעדים?
עודד כהן: זה קצת צריך לראות, צריך לעשות הנחות מה יקרה אחר-כך.
זבולון אורלב: ההנחה היא שלחימה נגמרת בסוף השבוע הבא.
עודד כהן: אם הלחימה נגמרת והמילואימניקים חוזרים, נתאמץ, ואני מניח שנתאמץ כי עובדים עושים מאמצים בלתי רגילים לעמוד ביעדים, אז אני מניח שיהיה בסדר.
זבולון אורלב: מה המשקל של המילואימניקים בפרשה הזאת?
זבולון אורלב: משקל גדול?
עודד כהן: מתחיל להיות משמעותי, הוא לא מפולג שווה, לכן זה מתחיל להיות משמעותי בפרויקטים מסוימים.
עודד כהן: יש פרויקט של חמישה אנשים, שלושה הלכו למילואים, אז כבר אי-אפשר, ויש יעד קרוב, אי-אפשר להסתיר את זה.
זבולון אורלב: יש קשר, מה שאני חושב, בין אנשי ההיי-טק לבין היותם מפקדים בכוחות הלוחמים?
עוזי אפל: אנחנו במרכז, מה שנהרגו אז שמונה אנשים במוסך הרכבת, נפל מאתנו די קרוב טיל, החלטנו שאין לנו מרחבים מוגנים, לפי הוראות פיקוד העורף ושלחנו את כל האנשים הביתה.
זבולון אורלב: כמה אנשים זה?
עוזי אפל: צוות החממה הוא שישה פלוס זה שבעה איש, יש לנו 12 פרויקטים עם ממוצע שלושה-ארבעה איש לפרויקט, תכפיל, זה בסביבות 40 איש, 45, 46 איש, יצאו לחופש, מאולץ.
עוזי אפל: הנזק הוא נזק ישיר, כשהפרויקטים הם פרויקטי תוכנה, אפשר לקחת חלק מהעבודה הביתה ולתקשר דרך הרשתות תקשורת, אבל כשאתה מדבר על פרויקטים אחרים שרובם עבודת צוות, ביצוע ניסויים, העבודה לא מתבצעת.
עוזי אפל: זאת אומרת, הנזק לטווח הקצר הוא אי-עמידה בתוכניות העבודה, פיגור שהוא יחסי לזמן ומכיוון שהמשכורות משולמות כמו שרינה מציינת, תצטרך איזה שהיא תוספת יחסית לזמן על-מנת לכסות את העלויות התקציביות.
זבולון אורלב: בסוף החודש הזה העובדים יקבלו משכורות?
עוזי אפל: החודש שילמנו את המשכורות.
זבולון אורלב: אתה עכשיו, שילמת את משכורת יולי כבר?
עוזי אפל: ב- 1 לחודש שילמנו משכורת.
זבולון אורלב: אתם משלמים ב- 1 לחודש?
עוזי אפל: כן, אנחנו שילמנו מה- 12 ליולי עד היום.
עוזי אפל: החממה לא עובדת.
עוזי אפל: אנחנו משלמים משכורות, עדיין מהמקורות שלנו.
זבולון אורלב: אחרי זה – לא יודעים מה יהיה.
עוזי אפל: נקווה שזה ייגמר בגדול.
זבולון אורלב: מה הערכת הנזקים?
זבולון אורלב: כמה עולה שבוע של סגירה?
עוזי אפל: אמרתי – בסביבות חודש – 4% - 5% מהתקציב הכולל.
עוזי אפל: התקציב של פרויקט במסגרות הוא בסביבות מיליון וחצי, שני מיליון ש"ח, תעשה חשבון, תכפיל כפול 13 פרויקטים.
עוזי אפל: בסביבות שני מיליון שקל, משהו כזה.
עוזי אפל: דבר אחד זה להבין את הנזקים ואת הדברים ופעם אחת לשבת בהזעקה, אז זה דברים שאם אתה לא חווה את זה, הזעקה, יש נזקים עקיפים פסיכולוגיים, לא כלכליים.
זבולון אורלב: בעיקר לילדים.
זבולון אורלב: גם על זה, וגם על זה לצערנו מדינת ישראל מנוסה, דיברנו על קריית-שמונה, יש בקריית-שמונה נולד המומחה היום לדעתי, אחד מהמומחים הבין-לאומיים החשובים ביותר להתמודד עם מצבי חרדה, זה פרופ' מודי להד, שגידלתי אותו כמנכ"ל משרד החינוך, היה אז מאבק שיחזיקו כזה אדם אני חושב שהצטבר הרבה מאוד ניסיון לצערנו, אנחנו מנוסים במצבי חרדה ובמצבים בעייתיים.
רינה פרידור: אני רוצה להוסיף.
רינה פרידור: חלק גדול מהפרויקטים, במקרה דווקא בגליל, בחממות, הם פרויקטים במדעי החיים, ביו-טכנולוגיה, פארמה, אחוז הנשים שם הוא יותר גבוה מאשר בהיי-טק, אלקטרוניקה וכך הלאה ונשים במצב הזה עוזבות טוטאלית, זאת אומרת לא עובדות חצי יום מהבית או משם, יש להן את הילדים, הילדים בבית והן לא יכולות להרשות לעצמן וההתנתקות היא טוטאלית ולכן הנזק מהבחינה הזאת דווקא בגליל הוא אפילו יותר גדול.
זבולון אורלב: מבחינה זו, ההסכם של האוצר עם המעסיקים וההסתדרות הוא הסכם טוב כי הוא לא עושה אבחנה מה הסיבה, למה אדם לא הגיע לעבודה, בין אם זה אישה שצריכה לטפל בילדים או בין אם אין מרחב מוגן.
יוני אפרת: מרכז קטיף היה פעם בגוש קטיף, אחרי ההתנתקות עברנו לאזור ניצנים.
יוני אפרת: שייך למשרד המדע.
יוני אפרת: המרכז הזה נותן תמיכה חקלאית לחקלאים שהתפנו מגוש קטיף, יש לו גם מרכז מעבדות שבודק שאריות של חומרי הדברה,
זבולון אורלב: אבל אין יותר חקלאות של גוש קטיף, בנתונים שנתנו לי,
יוני אפרת: זה נכון.
זבולון אורלב: המתיישבים, מתוך 350 אני חושב, חקלאים, חזרו ארבעה או חמישה לחקלאות, משהו כזה?
יוני אפרת: האזור הזה, בכל-זאת הוא אזור חקלאי לא רק של גוש קטיף, חקלאים אחרים יקבלו את השירות מאתנו.
יוני אפרת: כלומר קיבוצים, מושבים בסביבה,
זבולון אורלב: המפעל שהועבר לשדרות, הוא עכשיו מופגז בשדרות.
זבולון אורלב: המפעל של עלי קטיף.
יוני אפרת: כן, בזמנו עלי קטיף קיבל מאתנו הרבה מאוד,
זבולון אורלב: הפירמה נשארה, המפעל נשאר קיים.
יוני אפרת: יש גם מרכז מעבדות שנותן שירותי מעבדה לחקלאים ולמקומות נוספים, יש להם באזור.
זבולון אורלב: חברים, אני מבין שהנזקים קצרי הטווח לתחומים שדיברנו בהם, החממות, המו"פים, מכוני המחקר, הם דומים לנזקים שליתר המגזרים בגלל שאנשים לא יכולים להגיע למקומות העבודה.
זבולון אורלב: זאת הבעיה העיקרית שמצב הלחימה לא מאפשר לאנשים להגיע למקומות העבודה ולכן כל אחד במגזר שלו, בעצם הפעילות לא עובדת בהיקף מלא, במקומות מסוימים היא אפילו מושבתת לחלוטין, כמו ליד בתי-הזיקוק והנזק הוא שבעצם נזק של עיכוב.
זבולון אורלב: מצד אחד, יצטרכו לשלם משכורות, מצד שני – העבודה המחקרית והמדעית לא נעשית והיא תצטרך להיות, להיעשות במועד מאוחר יותר.
זבולון אורלב: אני שמח שמשרדי הממשלה, גם התמ"ת, גם החקלאות וגם המדע שנמצאים כאן, בעצם ממשיכים בתקצוב כאילו אנחנו נמצאים בשגרה, כדי שהעובדים יקבלו את המשכורות ואני מבין שחלקם גם ימצאו את פתרונם במסגרת ההסכם שיש למשרד האוצר עם המעסיקים ועם ההסתדרות.
זבולון אורלב: ההשפעה ארוכת הטווח היא לדעתי כרגע לא ידועה, ברור שתהיה השפעה, בין אם זה מדובר בחברות רב-לאומיות שאנחנו לא יודעים מה יקרה איתן ומה המשקיעים מחוץ לארץ יעשו ומה יעשו קליינטים אפילו אם יקבלו במועד, הם יגידו – למה אני צריך בכלל להיות בספק ואנחנו לא יודעים את המשמעויות האלה ולכן יש כאן, צריך לחשוב כל משרד ממשלתי בקטע שלו, לחשוב על הדבר הזה.
זבולון אורלב: אני שמעתי גם את הדאגות הנוספות שיש לאנשים, ביחס לתחומים שהם לא תחומי מדע וטכנולוגיה, כמו מה יקרה לאנשים שצריכים לשלם להם פיצויים ומה יקרה ביכולת האחיזה של תושבי הצפון במקום.
זבולון אורלב: אלה בהחלט נושאים שצריך להתייחס אליהם.
זבולון אורלב: כאמור, אני מקצר את לוח-הזמנים, אם אפשר עד סוף יום העבודה ביום ראשון, כלומר עד יום ראשון בשלוש-ארבע, להעביר בדואר האלקטרוני של הוועדה חומר לקראת הפגישה בין מי שמעוניין לקראת הפגישה שלנו עם שר האוצר ושר הפנים ואני אבקש מיושבת-ראש ועדת הכנסת שיהיו גם המנכ"לים, גם של, לפחות עוד שניים-שלושה משרדים כמו התמ"ת או כמו המדע, כדי שנוכל להעלות שמה ולהיות שגרירים שלכם.
זבולון אורלב: אנחנו נשתדל להעביר לבִתיה את, כדי שגם את תהיי מעודכנת בנושאים שיעלו, שלא יגיד שר האוצר ששמע פעם ראשונה, לנסות לראות מה ניתן לעשות.
זבולון אורלב: באופן כללי, אני יכול לומר שככל שבאמת נושא ה-היי-טק והמחשוב קצת מוכיח את עצמו שאנשים היום פחות קשורים למקום הפיסי של מקום העבודה שלהם, אם כי חסרה רוח הצוות שהיא תמיד, עדיין הרוח האנושית, אין לה,
עודד כהן: יש לנו דיון שדחינו אותו כמה חודשים, האם כן או לא לאפשר לעובדים לעבוד מהבית, בגלל זה שאפשר לעבוד, אז לא הספקנו לדון בזה ופתאום באה המלחמה, ונתנה לנו תשובה, מה כן ומה לא.
זבולון אורלב: יש לזה הרבה מאוד חומר, על יתרונות וחסרונות של עבודה מהבית, אבל החזאים החברתיים צופים שהתהליך הוא יהיה מאוד מאוד ברור – יותר ויותר אנשים יעבדו מבתיהם.
זבולון אורלב: זה התהליך.
זבולון אורלב: אני כאיש חינוך, יש לי עם זה בעיה, מה יעשו עם כל המורים וכדומה, אבל בכל יתר התעשיות, יש לי מידע מרחוק, כן, כן, היא לא מתפתחת לשמחתי הרבה.
זבולון אורלב: עדיין הקשר האנושי.
זבולון אורלב: ויכול להיות שהצורך האנושי הוא כזה שהוא לא, אדם הוא יצור חברתי, הכישורים שבורא עולם חנן אותו הם כישורים חברתיים ולו רק יכולת הדיבור שלנו, יכולת התקשור שלנו ולכן הצפי לעבודה מתוך הבית, יכול להיות שהיא תתממש אבל תצטרך להיות קומפנסציה, צריך להיות פיצוי בתחומים אחרים.
זבולון אורלב: אז יכול להיות שבמקום חמישה ימים אדם בכלל יעבוד שלושה ימים, אבל אז הקומפנסציה תהיה קומפנסציה של בילוי חברתי, שעות הפנאי, תרבות וספורט, דיאטות וכדומה, קבוצות תמיכה למיניהן.
זבולון אורלב: על כל פנים, זה בוודאי הוכיח את עצמו שחלק מהנזקים מוזערו על-ידי כך שבעצם מפעלים ומסגרות אפשרו לאנשים לעבוד מבתיהם.
זבולון אורלב: מרנין מאוד גם היה לשמוע את הסולידאריות החברתית שקיימת גם בתוך החברות, כמו ששמענו מ- IBM שעובדי חברה מארחים עובדים אחרים או כמו שהדסה ומכון ויצמן לוקח עצמו לפעול בתחום הזה.
זבולון אורלב: יכול להיות שגם אנחנו, אחרי המלחמה, בשש אחרי המלחמה, נקיים גם כן דיון על כל הסוגיה הזאת של עבודה מרחוק.
זבולון אורלב: זה יכול להיות דיון מעניין לראות לאן, לאן מתפתחים הדברים.
זבולון אורלב: אז נאחל לכולם שיהיה שלום מהר ושכולם, נשמור על עצמנו ושנעבור את המלחמה בריאים ושלמים כמובן גם לחיילים וגם לאזרחים.
זבולון אורלב: יפן תמיד היתה סקרנית לגבי המוח היהודי.
זבולון אורלב: כשאני הייתי שם בביקור הם חקרו אותי הרבה מאוד לגבי אם אני אדם דתי, לגבי הגמרא, תלמוד, החוכמה היהודית.
חנוך גוטפרוינד: אז אנחנו ניכנס, כמו שזה בנוי כאן יש לנו, החלק הראשון של התערוכה הוא הסיפור הביוגרפי ההיסטורי, שכמובן ההישגים שלו במדע משולבים פה, ויש לנו חלק מדעי.
חנוך גוטפרוינד: אנחנו על החלק המדעי היום נוותר מבחינת ההסברים, כי שם זה קורס קטן בפיזיקה, שאני עושה עם קבוצות ומבקרים, אם נותנים לי לא שלושת רבעי שעה אלא שעה ורבע.
חנוך גוטפרוינד: אז אפשר להספיק גם את זה.
חנוך גוטפרוינד: אבל בשלושת רבעי שעה אנחנו נתמקד בדברים האלה.
חנוך גוטפרוינד: התערוכה מתחילה בזה שאנחנו מראים את תעודת הבגרות שלו כדי להזים את המיתוס שהוא היה תלמיד חלש, אתם יכולים לראות פה את הציונים שלו, גם בבית ספר תיכון בשוויצריה, הסקאלה היא אחת עד שש, ברוסיה היה מאחד עד חמש, באירופה זה אחד עד שש.
חנוך גוטפרוינד: הציון הכי נמוך שלו זה בצרפתית, שיש לו שלוש, אבל אחרי זה ב-1923 הוא מבקר על הר הצופים והוא נושא את נאום הר הצופים שלו הידוע, שביעי בפברואר 1923, ואת הנאום ההוא, אחרי שהוא פותח בכמה מלים בעברית ומתנצל שלא יכול להמשיך בשפת אבותיו נושא בשפה הצרפתית, כי אנגלית הוא לא ידע וגרמנית, אחרי מלחמת העולם הראשונה, זה לא היה מתאים.
חנוך גוטפרוינד: זה ספר גיאומטריה שהוא קיבל בגיל שתים עשרה, יש פה כל מיני הערות שלו.
חנוך גוטפרוינד: כאשר הוריו המתבוללים כדי קצת לאזן את החינוך שקיבל בבית ספר קתולי במינכן לקחו תלמיד חכם יהודי שילמד אותו את עקרונות היהדות, ולתדהמתם הוא הצליח יותר מידי והילד אלברט רצה שישמרו מצוות ובית כשר, אבל זה עבר לו מהר מאוד, כי אותו תלמיד חכם עשה את השגיאה, נתן לו גם ספרי מדע.
חנוך גוטפרוינד: פה יש לנו קצת סיפור על חיי המשפחה שלו, אבל אני מציע שנעבור על זה, כי אתם כולכם ודאי שמעתם בתקופה האחרונה על המכתבים החדשים של איינשטיין, שהיו מכתבים אישיים, שלא חלק מהארכיון של האוניברסיטה, שרק יומיים לפני המלחמה התפרסמו, אז עד שפרצה המלחמה כל הארץ, כמו שעכשיו מדברים על זה כולנו התראיינו על הפרשיות של איינשטיין מחוץ לנישואין.
חנוך גוטפרוינד: אז על זה נדבר קצת בסוף כי יש לנו פה מוצג חדש.
חנוך גוטפרוינד: מה שיש פה זה מה שכל העולם חגג ב-2005.
חנוך גוטפרוינד: ה-2005 חגגנו מאה שנה ל-1905, לשנתו המופלאה, שהוא פרסם ארבעה מאמרים, שכאן יש לנו העמודים הראשונים של ארבעת המאמרים האלה.
חנוך גוטפרוינד: שכל אחד מן המאמרים האלה היה מזכה אותו בפרס נובל.
חנוך גוטפרוינד: כל אחד אם היה כותב אותם רק מדען אחד בכל חייו, הפיזיקאים היו יודעים עליו.
חנוך גוטפרוינד: וכאן יש לנו, זה הכל כתוב בגרמנית, אין לנו כתב יד מאותם הימים, יש לנו מה שהתפרסם, זה העמוד הראשון, זה העיתון המדעי החשוב ביותר של העולם כולו, ופה ישנו ככה, במאמרים האלה ישנו קודם כל הניסוח הראשון של תורת היחסות, הקשר בין מסה ואנרגיה, אותה נוסחה מפורסמת, יש לנו פה מאמר שמסביר את מהות האור, שעד אז חשבו שהאור הוא תופעה גלית שבה אנרגיה מחולקת באופן רציף במרחב, זה עדיין נכון לכל מיני תופעות קלאסיות אבל התמונה הנכונה יותר היא להניח שהאור מורכב מיחידות בדידות של אנרגיה, כמו חלקיקים.
חנוך גוטפרוינד: וזאת מהפיכה גדולה, וזה צריך אומץ עצום להניח דבר כזה, ועושה את זה בחור בן עשרים ושש, שלא נמצא באוניברסיטה ולא נמצא בסביבה מדעית ועובד כפקיד במשרד פטנטים, וכל מה שהוא עושה הוא עושה בזמנו החופשי, ויש לו תינוק על הברכיים, כאדם פרטי את כל זה הוא עשה באותה שנה.
חנוך גוטפרוינד: הוא גמר אוניברסיטה, הוא לא השיג עבודה באוניברסיטה, בפרוטקציה הוא השיג עבודה כפקיד כי היה צריך לפרנס משפחה כבר, ואז יש לו עבודה במשרה מלאה, ובזמנו החופשי הוא כותב את ארבעת המאמרים האלה.
חנוך גוטפרוינד: ובאותה שנה עוד עושה הרבה מאוד דברים נוספים.
חנוך גוטפרוינד: את ארבעת המאמרים האלה, שכל אחד מהם, אמרנו מהות האור, המאמר הזה על מהות האור שעליו הוא דרך אגב קיבל את פרס נובל הוא המאמר שמסביר את כל החידות והבעיות שהטרידו את הפיזיקאים בהסבר תופעות שקשורות באינטראקציה בין אור וחום.
חנוך גוטפרוינד: יש כל מיני תופעות, ביניהן מה שידוע יותר זה מה שנקרא האפקט הפוטואלקטרי, זה האפקט שבזכותו אור הופך לחשמל, וזה אותו אפקט שמעורב בסגירת דלת של מעלית, אם אתה עומד בדלת של מעלית אתה מפריע לאלומת האור להפעיל איזה שהוא מעגל חשמלי ולכן הדלת לא נסגרת.
חנוך גוטפרוינד: אז זה אפקט פוטו-אלקטרי.
חנוך גוטפרוינד: אבל ההסבר שלו היה מאוד מאוד בעייתי.
חנוך גוטפרוינד: כי כל מיני ניסויים שעשו אז ממש לא התיישבו עם שום ורסיה של הפיזיקה הקלאסית.
חנוך גוטפרוינד: ובהנחה הזאת הוא הסביר את זה.
חנוך גוטפרוינד: ויש עוד מאמר אחד שהוא מבסס פעם לתמיד את המודל שיש לנו היום, שהיום כל ילד יודע שהחומר מורכב מאטומים ומולקולות, גם אז רוב האנשים כבר ידעו ב-1905 אבל ב-1905 היו עוד פיזיקאים וכימאים מאוד מאוד רציניים שלא קיבלו את התמונה האטומטית, שהבינו שזה איזה מודל, שמועיל, שאפשר לחשב בעזרתו, אבל ממש שהחומר מורכב מהיחידות האלה, שלכל אחד יש משקל ולכל אחד יש מימדים וכל אחד יש לו תכונות נפרדות, שאפשר לבודד אותן, זה לא.
חנוך גוטפרוינד: אבל המאמר הזה מראה את זה פעם לתמיד.
חנוך גוטפרוינד: אנחנו נחזור לצד השני, הוא ידוע בעיקר בזכות זה שהוא הגיש בקשות להתקבל לכל מיני אוניברסיטאות.
חנוך גוטפרוינד: פה יש לנו את הפרס נובל ופה נספר לכם את הסיפור של הפרס נובל שלו.
חנוך גוטפרוינד: היום באוניברסיטה פרס נובל כבר לא עושה עלינו רושם, אתה יודע, יש לנו כבר.
חנוך גוטפרוינד: ב-1921 האקדמיה למדעים השוודית החליטה להעניק לו פרס נובל.
חנוך גוטפרוינד: וזה אחרי שכמעט כל שנה בעשר שנים לפני זה או בחמש שנים לפני זה, אבל הייתה בעיה, העבודה החשובה ביותר שלו היא העבודה בתורת היחסות, אבל תורת היחסות עדיין היתה במרכז של ויכוח.
חנוך גוטפרוינד: והיא עדיין לא הייתה לגמרי מקובלת מדעית, ובמיוחד היא היתה נושא להתקפות פילוסופיות.
חנוך גוטפרוינד: וביניהן לא מעט התקפות בעלות אופי גוון אנטישמי מובהק.
חנוך גוטפרוינד: היתה קבוצה בגרמניה, שבראשה עמדו בעלי פרס נובל, פיזיקאים אנטישמים, שראו בתורת היחסות את הביטוי של מה שהם ראו אז פיזיקה יהודית, שהיא נחותה לעומת פיזיקה גרמנית, ואותו פיליפ לנארד, שהוא דרך אגב האיש שנסיונית גילה את האפקט הפוטו-אלקטרי וחקר אותו ואיינשטיין בראשית ימיו העריץ את העבודות שלו, אבל פה הוא ארגן איזו שהיא קבוצה של מאה מדענים שהם כתבו איזה ספר, מאה מדענים נגד איינשטיין, על זה איינשטיין קרא להם הכנופיה האנטי-רלטיביסטית ואמר, כשהתפרסם המאמר ההוא, אילו לא הייתי צודק אחד היה מספיק.
חנוך גוטפרוינד: ואותו לנארד פירשן דרך אגב ספר של ארבעה כרכים שנקרא הפיזיקה הגרמנית, ושם בהקדמה מוסבר מה יתרונה על הפיזיקה היהודית, שליהודי אין אותו רספקט לאמת ולכן הוא מסתפק בהוכחות שטחיות של ההשערות שלו.
חנוך גוטפרוינד: אבל היתה פה גם ביקורת פילוסופית של לא רק אנטישמים.
חנוך גוטפרוינד: עד איינשטיין והתקופה שלו פיזיקה היתה רק מקצוע ניסויי.
חנוך גוטפרוינד: היום יש לנו פיזיקה תיאורטית שהיא דיסיפלינה בזכות עצמה.
חנוך גוטפרוינד: לא צריך להיות במעבדה.
חנוך גוטפרוינד: איינשטיין היה מהראשונים, איינשטיין אף פעם לא עשה ניסוי.
חנוך גוטפרוינד: וכל העניין הזה של שאפשר להגיע לאמת מדעית רק באמצעות הסקה לוגית היא כן היתה אז והיא נתפסה כאיזו שהיא קונטמינציה של היהודים, של מדע, של מה זה צריך להיות מדע.
חנוך גוטפרוינד: אז כל זה היה, והאקדמיה השוודית למדעים לא רצתה להיכנס לויכוח.
חנוך גוטפרוינד: אבל הוא כבר היה מגיע לו פרס נובל, אז הם נתנו לו את הפרס נובל על העבודות שלו, על האפקט הפוטו-אלקטרי, זה כתוב בשוודית.