GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נסים ברדה: הוא מדבר על זה שהתקציב יהיה פֶּר תלמיד ולא פֶּר תחום וכשמנהל בית ספר או מערכת מסוימת צריכה להכשיר אנשים, אז להכשיר אדם לפילוסופיה יהיה יותר זול מאשר לאלקטרוניקה, כי שם לא צריך מעבדה.
נסים ברדה: פשוט נורא.
נסים ברדה: וזה המסמר האחרון בחינוך הטכנולוגי.
נסים ברדה: כשמנהל מערכת יצטרך להתעסק עם הכסף ולראות איך הוא מייצר יותר, או מכשיר יותר תלמידים---
זבולון אורלב: רק שתדע ששר הביטחון הצביע בממשלה בעד הדוח.
נסים ברדה: צבא ההגנה לישראל צריך 15 אלף אנשי מערך טכנולוגי בכל רגע נתון, זה בערך 7,500 מתגייסים בשנה, כשאנחנו מדברים על הכשרה וקיצור שירות וכן הלאה.
נסים ברדה: עם השנים, אנחנו היום סדר גודל של חמישים אחוז מהמערך הטכנולוגי שלי.
נסים ברדה: 50 אחוזים מהמערך הטכנולוגי זה חבר'ה שלמדו במערך העיוני.
נסים ברדה: הצבא השקיע בהם משאבים ועשה להם הסבות.
נסים ברדה: זה אנשים שיכלו להגיע למערך הטכנולוגי, רק מחוסר משאבים לא הגיעו למערך הטכנולוגי.
נסים ברדה: מחוסר תרבות אצלנו בראש גם, של המדינה.
נסים ברדה: מערך האלקטרוניקה מהווה כשליש מהצרכים.
נסים ברדה: 30 אחוז מתוך ה-15 אלף = 5,000 איש של אלקטרונאים אני צריך, ואני הולך לגדול בעוד אלף.
נסים ברדה: ככל שהטכנולוגיה מתקדמת ומתפתחת ומשתלבת בשדה הקרב, אני צריך גידול בתחום האלקטרוניקה ואין לנו יכולת, בעניין הזה יש לי בעיה.
נסים ברדה: זה לא שאני לוקח בוגר 12 שנות לימוד בקורס של שלושה-ארבעה חודשים מכשיר אותו לאלקטרונאי.
נסים ברדה: אלקטרונאי יכול להיות רק מי שלמד אלקטרוניקה בבית ספר.
נסים ברדה: על מנת להכשיר אלקטרונאים, אנחנו לוקחים בנות לקראת גיוס, דוחים להן את השירות בשנתיים, מכשירים אותן בשנתיים אינטנסיביות מאוד במימון שלנו.
נסים ברדה: אני מקצר להם אחר כך שירות, כי הן תרמו לפני זה, כך אנחנו עובדים וכך אנחנו מכשירים.
נסים ברדה: בזבוז משאבים של המדינה, אבל לפחות יש בזה ברכה, כי אנחנו מכניסים בנות לתחום האלקטרוניקה שאילולא זה, לצערי הן לא היו נמצאות שם.
זבולון אורלב: אם היו עושים את זה במערכות התיכוניות הרגילות, זה היה עולה למדינת ישראל חמישים אחוזים.
נסים ברדה: תחום האלקטרוניקה.
נסים ברדה: יש תמונה של גברים ונשים ולא נתמקד בכל זה.
נסים ברדה: מה שחשוב הטא שאנחנו רואים כאן עלייה מתמדת בתחום לימודים במדעי המחשב וירידה מתמדת בתחום האלקטרוניקה.
נסים ברדה: בדיוק קו הפוך למה שאנחנו צריכים.
נסים ברדה: התמונה הזאת של המספריים היא התמונה הבעייתית.
נסים ברדה: אנחנו צריכים יותר אלקטרוניקה בצבא, ואם אתם שואלים אותי, גם במדינה ויש גידול במחשבים, משום מה העם נוהר לעניין זה.
נסים ברדה: אני לא בטוח שזה המחשבים של ההיי טק שצריכים וכן הלאה.
נסים ברדה: באחריות מלאה, אנחנו צריכים יותר אלקטרוניקה ואנחנו עומדים פה הפוך.
זבולון אורלב: את זה לומדים במערכת החינוך?
נסים ברדה: בוודאי, זו מערכת החינוך.
נסים ברדה: יש עלייה בנשים, אבל העלייה בנשים היא מאוד קטנה.
נסים ברדה: כשמדברים על אחוז בנשים, זה כלום בהיקף שלו.
נסים ברדה: בקרבה הלומדים.
נסים ברדה: פה אנחנו מדברים על סדרי גודל אדירים של ירידה ,4 אחוזים בשנתיים, זו קטסטרופה מבחינתנו.
אלכס מילר: אני עברתי את כל השלבים שאתה מדבר, אני גם למדתי בבית ספר לאלקטרוניקה, אבל השאלה, למה אתם לא מנהלים מערכת הסברה לתלמידים, שאתם יכולים לקחת אותם למערכת הזו ולעבוד ולהכשיר אותם שהם יהיו בצבא אלקטרונאים.
אלכס מילר: הרי אף אחד לא יודע מזה.
נסים ברדה: כל אלקטרונאי שמתגייס לצבא כבוגר מערכת האלקטרוניקה, בוגר מערכת החינוך באלקטרוניקה, אני לוקח אותו לאלקטרוניקה, אלא אם כן הוא מתעקש.
אלכס מילר: זה כשהוא מתגייס, אני מדבר על הזמן שהוא בוחר לאיפה ללכת.
נסים ברדה: כשהוא בוחר איפה ללכת, אנחנו מסתובבים בבתי הספר, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם רשתות החינוך, עם כל רשתות החינוך, עם מערכת החינוך ואנחנו מסתובבים בשיתוף פעולה מלא ומנסים לעודד.
נסים ברדה: הבעיה היא אחרת, אם יש מקומות, אם יש תקציב, אם יש משאבים, ומה אמא אומרת.
נסים ברדה: אותי שלחו ללמוד מקצוע כשהייתי ילד שאולי לא תהיה פרנסה כשיהיה לך מקצוע.
נסים ברדה: אני בוגר מערכת החינוך ואנחנו היום לא עושים את זה, לצערי.
אברהם מיכאלי: אני רוצה להצביע על עובדה אחת.
אברהם מיכאלי: אתם כבר מעירים את ההערות האלה לא מעכשיו, זה שנתיים, שלוש, ארבע.
אברהם מיכאלי: אנחנו רק עוברים על הפרוטוקולים של הוועדות הקודמות.
אברהם מיכאלי: מה השתפר מאז ועד עכשיו בכל הישיבות האלה שאנחנו מקיימים פה?
נסים ברדה: אני יכול להיות אופטימי ולהגיד שלולא הצעקות אולי היתה ירידה יותר גדולה.
אברהם מיכאלי: התחושה שלי היא, שמציגים פה שקפים יפים, מביעים פה רצונות ואנחנו מגוחכים.
אברהם מיכאלי: עשר ישיבות ועדה, המלצות- - -,
זבולון אורלב: נדבר על כך בסוף הישיבה.
נסים ברדה: הפתרונות שלנו, זה מה השתנה בתוך הצבא.
נסים ברדה: יש ירידה בתחום הבוגרים של המקצועית ויש ירידה בעתודאים.
נסים ברדה: יש עלייה ב- "ארקיע" והבנות שדיברנו עליהן, יש עלייה בקדם הצבאי הטכני.
נסים ברדה: יש עלייה בכל התחומים שאנחנו עוסקים בהם.
נסים ברדה: כדי להעניק שינוי רחב ועמוק יש להכריז על תוכנית לאומית.
נסים ברדה: תוכנית לאומית, לא פחות מזה, לשימור ופיתוח מערכת החינוך הטכנולוגית.
נסים ברדה: לשתף פעולה עם כל הגופים שרק אפשר, עם מערכות החינוך, על כל השלבים, עם כל רשתות החינוך, דרך צבא ההגנה לישראל, ואנחנו מוכנים ונרתמים ונתרום בעניין הזה, גם משאבים, גם אנשים מוכשרים ודרך התעשיות, וכל הגופים יחד.
נסים ברדה: יש היום, לדעתי, הזדמנות שעומדים בראש הגופים האלה, גם נשיא התאחדות התעשיינים, גם ברשתות לשיתוף פעולה, גם דר' חנה ויניק שמוכנה ללכת למהלך הזה, לשתף פעולה, ללכת לתוכנית לאומית, לקבוע לוחות זמנים, לקבוע העמדת משאבים, יעדים לאן אנחנו רוצים להגיע, אחרת לא נגיע לשום דבר.
נסים ברדה: מדינה, שאין לה יכולת להכשיר אנשים בתחום הטכנולוגי, היא מדינה שנסוגה בתחום הקדמה הטכנולוגית.
נסים ברדה: אנחנו לא רוצים להיות שם.
נסים ברדה: אנחנו נעשה הלאה את כל הרחבות מכשירי המסלולים של השוחרים.
נסים ברדה: אנחנו עוסקים בשילוב של בוגרי המערך העיוני, דיברנו על זה.
נסים ברדה: עידוד נשים לתחום הטכנולוגיה.
נסים ברדה: נשים לא משולבות בתחום החינוך הטכנולוגי.
נסים ברדה: בקרב הנדסה ומדעים מדויקים, בין 20 ל- 25 אחוזים בלבד מהנשים נמצאות שם.
נסים ברדה: למרות שהנשים, בוגרות הלימודים מסיימות בהצטיינות ב- 67 אחוזים למול 40 אחוזים מהגברים, אנחנו לא מוצאים את הנשים במקומות האלה.
נסים ברדה: זאת בעיה שלי כצבא, כי אני, לכאורה יכולתי לקחת מהנדס, אבל זו בעיה לאומית.
נסים ברדה: מדינה לא ממצה חמישים אחוזים מהפוטנציאל שלה ומערך הנשים יכול היה להראות אחרת בתחומי התעסוקה.
נסים ברדה: קרדיטציה מקצועית והכרה בניסיון הצבאי ובלימודים לטובת המקצוע, תעודת המקצוע.
נסים ברדה: משרד העבודה צריך לתת קרדיטציה.
נסים ברדה: אנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה, לא מספיק מתקדמים והקצב אטי.
נסים ברדה: ודבר אחרון, לא פחות חשוב בתחום הזה, אם אנחנו מדברים על קרדיטציה – בוגר מערך חינוך טכנולוגי, טכנאי אלקטרוניקה, צריך להגיע עכשיו ללמוד הנדסה, הוא צריך ללמוד פחות שנים, פחות שעות, צריך לקבל קרדיטציה.
נסים ברדה: יהיה לו אינסנטיב בכלל להתאמץ וללמוד אלקטרוניקה, כי בכדי ללמוד אלקטרוניקה בתיכון, הוא צריך ללמוד כל יום עד מאוחר, להשקיע הרבה שעות, הרבה יותר מהעיוניים והעיוני מתקבל יותר טוב ממנו, כי יש לו זמן לעשות עוד הרבה דברים.
נסים ברדה: זה לא קיים היום.
נסים ברדה: מאז שאני תלמיד זה לא קיים.
אלכס מילר: אם טכנאי והנדסאי אלקטרוניקה הולך למכון טכנולוגי חולון ואני עושה השלמה בתואר ראשון, אני מקבל נקודות זכות.
צבי פלג: זו בעיה של המועצה להשכלה גבוהה.
זבולון אורלב: אנחנו לא יכולים להתפשט לכל הגורמים.
נסים ברדה: אני רוצה להגיד במלה אחת, בנושא אחד קצר.
נסים ברדה: הרב מלכיאור, דיברת על אוכלוסיות טעונות טיפוח, חיזוק וכן הלאה.
נסים ברדה: אנחנו הלכנו על מודל, יחד עם התאחדות התעשיינים, על מודל של הרחבת מקורות למקצועות הטכניים אצלנו.
נסים ברדה: אנחנו לוקחים אוכלוסיות שהן טעונות חיזוק, בצבא ההגנה לישראל, כשהם מתגייסים, ואנחנו מטפחים אותם.
נסים ברדה: אני "ארוץ" לשותפים, בשביל לתת קרדיט.
נסים ברדה: זה צבא ההגנה לישראל, זה הג'וינט, זה התאחדות התעשיינים, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, רשתות החינוך, קרן ברוס ומשרד הביטחון – היחידה להכוונת חיילים משוחררים.
נסים ברדה: הרעיון הוא לקחת אנשים שאין להם שום מקצוע לפני הגיוס, לעשות להם טירונות מותאמת, להכשיר אותם לקורסים אזרחיים בשיתוף פעולה עם התאחדות התעשיינים.
נסים ברדה: קורסים שרלוונטיים להם ולנו.
נסים ברדה: הם יתגייסו לצבא, יסיימו את הקורס, יחוברו למפעל מאמץ, ירוצו במקביל בצבא, עם קשר עם המפעל המאמץ, הסבה מקצועית לקראת השחרור, ולאחר מכן שחרור והשתלבות בשוק העבודה במפעלים שסייעו להם לכל אורך הדרך.
נסים ברדה: קיבלנו תקציב כרגע ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה של מיליון שקלים, זו הבטחה, עוד לא ראיתי את הכסף עדיין בעניין זה.
נסים ברדה: מיליון שקלים זה מאה תלמידים.
נסים ברדה: אני עם זה צריך להתחיל ללכת.
נסים ברדה: אנחנו, בשיתוף פעולה, עושים מהפכות.
נסים ברדה: אני אומר לך, אדוני הרב, יש פה אפשרות לקחת חבר'ה שנשרו בעקבות חוק טל מכל מיני מערכות לימוד בתום שנת ההכרעה ולשלב אותם כאן ויכולה להיות פה מהפכה, מהפכה אמיתית.
נסים ברדה: יש פה הזדמנות לשלב אוכלוסיות שלא היו מגיעות בלי זה.
נסים ברדה: זו הזדמנות למדינה, לתעשייה ולצבא ההגנה לישראל עצמו.
זבולון אורלב: רשות הדיבור לשרגא ברוש.
זבולון אורלב: אני שוב רוצה להודות לו ששינה את סדר היום ונענה להפצרתי והגיע, כי הוא כמוני, מאמין בחשיבות הנושא.
שרגא ברוש: אני הייתי צריך כרגע להשתתף בחתימה על שני הסכמים של שיתופי פעולה, אחד עם הספרדים והשני עם האינדונזים, אבל למדתי בצבא שהמפקד צריך להיות במקום שבו ישפיע הכי הרבה.
שרגא ברוש: אז גם אם נחתום על ההסכמים האלה, או לא נחתום על ההסכמים האלה, בלי שהבעיה של החינוך הטכנולוגי תיפתר, לא תהיה לנו סחורה לספק להם, כך שנשאיר את ההסכמים, יחתמו אחרים, ואני רוצה לדבר לאלה שנמצאים פה וכמובן, חס וחלילה, שלא ייפגע אף אחד מחברי הכנסת ואף אחד מעובדי הציבור, אבל אנחנו עומדים כרגע סביב חולה שעומד למות ואנחנו דנים אם לתת לו אקמול או אדוויל.
שרגא ברוש: חבר'ה, לא אקמול ולא אדוויל, זה הולך למות.
שרגא ברוש: תראו, יש פה אחוז יותר, 0.7 שעה שבועית יותר.
שרגא ברוש: על מה אתם בכלל מדברים?
שרגא ברוש: אנחנו מדברים על חוסר שהולך ומעמיק של אלפים, במקצועות הטכנולוגיים בתעשייה.
שרגא ברוש: אנחנו עומדים היום, לדעתי, על פי התהום, כי העתודה האחרונה שקיבלנו, כוח אדם מקצועי לתעשייה, היתה בעלייה הרוסית, לפני 15-10 שנים, הגיל של העובדים האלה בתעשייה הולך וגדל, יציאה שלהם לפנסיה - ואז אין מקורות להכניס אחרים.
שרגא ברוש: כלומר, כל התפתחות התעשייה בסכנת נפשות בטווח נראה לעין כרגע.
שרגא ברוש: אני מדבר על טווח של עד חמש שנים.
שרגא ברוש: נכון להרגע, אנחנו צריכים 5,000 איש, בשנייה זו.
שרגא ברוש: היום תעשיינים אומרים "אנחנו לא הולכים למכרזים, לא מקבלים עבודות", ומשאירים ציוד אדיר בעלות של מאות אלפי דולרים למכונה, עומד ולא יכול לעבוד, כי אין מי שיפעיל.
אלכס מילר: איך זה מסביר את זה, כל כך חוסר עבודה?
שרגא ברוש: זה בדיוק מה שמשגע אותנו.
שרגא ברוש: זו בדיוק הדילמה.
שרגא ברוש: המושג שפה נשמע, low tec, זה מושג שלא קיים אצלנו יותר.
שרגא ברוש: אנחנו לא יודעים מה זה low tec.
שרגא ברוש: יש לנו תעשייה מסורתית ויש לנו את התעשייה המתקדמת ואין לנו low tec.
שרגא ברוש: אין אף מפעל אחד, אני ערב לכם, במדינת ישראל, שלא עבר מהפך ב-15 השנים האחרונות, הן בתפיסות הניהוליות, הן בשיטות השיווק, הן בציוד, הן בהתייחסות של העובדים.
שרגא ברוש: מהפך.
שרגא ברוש: כל מי שלא עבר את המהפך, הוא כבר לא בתעשייה.
שרגא ברוש: היום 50% של הייצור התעשייתי של מדינת ישראל, זה תעשיית ההיי טק, אבל החמישים האחוזים האחרים זה התעשייה המסורתית.
שרגא ברוש: אתם חושבים שמישהו היה מייצא בדולר אחד אם למפעל הזה לא היה איזה שהוא ערך?
מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות שיש כל כך הרבה מובטלים, שהם מהנדסים.
שרגא ברוש: היה בשבוע שעבר כנס קיסריה ואני לא יודע מי היה.
שרגא ברוש: שני נושאים מרכזיים בכנס מתוך שלושה: אחד, צמצום העוני, והשני – העצמת התעשייה המסורתית.
שרגא ברוש: שני הנושאים האלה.
שרגא ברוש: היה שם פרופסור סולום, חתן פרס נובל לכלכלה שאמר: "התעשייה המסורתית, השיתוף של התעשיינים בחינוך, החינוך, החינוך המקצועי, זה המפתח להקטין את הפערים בחברה הישראלית".
שרגא ברוש: צריך לעזור למסכנים, לחולים, לנכים, וזהו, כל היתר שיצאו לעבודה.
שרגא ברוש: וזה אומר לייצר מקומות עבודה.
שרגא ברוש: לייצר מקומות עבודה, לצערי, הם לא מהנדסי אלקטרוניקה, לצערי, הם לא מהנדסי מחשבים.
שרגא ברוש: אבל הם כן יכולים להיות בהחלט מפעילי מכונות סי.
שרגא ברוש: אן.
שרגא ברוש: סי, הם יכולים להיות מפעילי ציוד מודרני וחדש ובתנאי שהם יהיו אנשים שבאו מתוך מערכת החינוך.
שרגא ברוש: הציוד מתקדם, הטכנולוגיה הולכת קדימה, אי אפשר לתפוס בן אדם ברחוב ובשלושה חודשים ללמד אותו לעשות משהו.
שרגא ברוש: זה לא הולך, זה עבר מן העולם.
שרגא ברוש: אם מערכת החינוך הזו, שבשנות השמונים חמישים אחוזים ממנה היו בתי ספר טכנולוגיים מקצועיים, והיום רק 13 אחוזים ממנה הם בתי ספר טכנולוגיים מקצועיים, ומדברים על מדעים ועל מדעים ועל מדעים, ותמשיכו לדבר על מדעים.
שרגא ברוש: רבותיי, האנשים האלה שמובטלים ברחוב, המדעים עד הבוקר לא יעזרו להם.
שרגא ברוש: אנחנו צריכים לקחת את הילדים שהיום הולכים לתיכון, להכניס אותם למקצועות הטכנולוגיים מקצועיים, לאפשר להם בסוף הדרך לקבל תעודת בגרות, או להיות זכאים לאיזושהי תעודת בגרות, כי זו תעודת כניסה לחברה ואנחנו לא מוכנים Second Best, בשום פנים ואופן לא.
שרגא ברוש: יחד עם תעודת טכנאי, יש להם מקום בצבא, ירכשו ארבע שנות ניסיון.
שרגא ברוש: אני בוגר אורט, אני הייתי טכנאי אלקטרוניקה בצבא, לפני שהלכתי לקורס קצינים ואני אומר לכם, לא עבדתי יום אחד באזרחות, אבל זה נתן לי כלים לכל החיים.
שרגא ברוש: והחבר'ה האלה, אנחנו מחכים להם בתעשייה בצורה נואשת.
שרגא ברוש: לומר היום, שהשרה חדשה ולא יודעים, חצי אחוז שמאלה וחצי אחוז ימינה, זה פשוט לא "על המגרש" הזה.
שרגא ברוש: צריך לעשות בדיקה מהתחלה, לבדוק את הצרכים, לעשות מה שנקרא תקציב אפס, לראות איך אתה שם מטרה.
שרגא ברוש: לפני 15 שנים בוועדות השונות באו ואמרו, 'הבגרות היא חזות הכול'.
שרגא ברוש: OK, אז הלכנו לכיוון הזה, אז מדינת ישראל הלכה לכיוון הזה שהבגרות היא חזות הכול.
שרגא ברוש: אז 52 אחוזים זכאים לבגרות, אז מה עם ה-48 אחוז האחרים?
שרגא ברוש: עליהם אתם מדברים.
שרגא ברוש: ובתוך ה-52 אחוזים, כולם יכולים ללכת להשכלה אקדמית?
שרגא ברוש: אלה עם ציון שש ושש וחצי ושבע הולכים?
שרגא ברוש: בואו ניקח את האוכלוסייה הזו, אלה שזכאים לבגרות ואין להם מה לעשות, אלה שנמצאים מתחת לזה, זה שכבה באמצע של כמה אלפי תלמידים בשנה, נכניס אותם למקצועות האלה, הטכנולוגיים מקצועיים, יהיו אנשים עם כבוד, עם פרנסה, התעשייה תוכל להתקדם, מחקר ופיתוח.
שרגא ברוש: תעשו מחקר ופיתוח, מי יעשה את זה בדיוק?
שרגא ברוש: איזה אנשים יעשו את זה?
שרגא ברוש: עכשיו, על יד כל מהנדס צריכים שני טכנאים, מהנדסים לא עובדים לבד.
שרגא ברוש: מי הטכנאים בדיוק?
שרגא ברוש: הם אינם.
זבולון אורלב: שרגא, מה תשובתך לטענה, שמערכת החינוך לא רוצה להסליל תלמידים כבר בכיתה ט'?
שרגא ברוש: אני אענה לך, זה מתחבר לי למשהו שאולי חלק מהאנשים יכעסו עליי, אבל אני אומר את זה ותוציאו את הכוונה מתוך העניין.
שרגא ברוש: חבר'ה, בכל הוועדות האלה עמד פרופסור כזה ופרופסור אחר, ופרופסור עם עקבות כאלה ופרופסור עם עקבות אחרים ולפעמים התעשיינים היו שותפים לוועדה.
שרגא ברוש: מה דעתכם שפעם אחת המשתמשים יעמדו בראש הוועדה ובוועדה יהיו גם פרופסורים?
שרגא ברוש: זה בדיוק מראה שיש אסכולה.
שרגא ברוש: לדוברת יש אסכולה, ובכלל דרך אגב יש אנשים מאוד טובים בהיי טק, זוהר זיספל גם אדם נהדר ואנשים עשו כסף גדול וגם הצליחו יפה, אבל האנשים האלה שבאו מהכיוון הזה, לא מבינים מה זה התעשייה המסורתית, הם לא היו שם.
שרגא ברוש: ומה שאני רוצה לומר זה, רבותיי, שאם אתם תשימו את הכסף כחזות הכול, אתם טועים.
שרגא ברוש: אני מתחייב להביא כסף מהאוצר, אבל בתנאי שיהיה ברור לאן הכסף הולך.
שרגא ברוש: כשמדברים על ציוד, יהיה ברור מה חסר בבתי הספר.
שרגא ברוש: אז כשבא משרד החינוך, הוא אומר, אני צריך מחשבים.
שרגא ברוש: זה לא ציוד לחינוך הטכנולוגי.
שרגא ברוש: זאת אומרת, צריך לראות איפה הולכים, איזה מגמות, כמה אנשים רוצים להכשיר, איזה בתי ספר ילכו על זה, איזה מכונות קונים לזה ולזה אני אביא את הכסף.
שרגא ברוש: שעות הוראה: מה הולכים ללמד, איך התלמיד, ועם מה הוא ייצא אחר כך משם?
שרגא ברוש: אם אנחנו נשקיע את הכסף במקומות הנכונים, כמו כל דבר בחיים, גם נקבל את התוצאה בסוף ואתם יודעים מה?
שרגא ברוש: ברמה הלאומית זה לא כסף גדול יחסית לחוסר הנוראי, יחסית לאסון, לדעתי גם החברתי, גם התפתחות המדינה.
שרגא ברוש: זה פשוט בלתי נסבל.
שרגא ברוש: אני אומר לך, אדוני יושב ראש הוועדה, אנחנו בהתאחדות לקחנו את זה על עצמנו כמשימה.
שרגא ברוש: הרי לכאורה אם אנחנו מדברים על תעשיינים, צריך לדאוג שלתעשיינים יהיה חוק עידוד השקעות הון, ומו"פ ומה שאתה רוצה בעולם.
שרגא ברוש: אתמול הייתי אצל קובי הבר, לדבר על הדרישות שלנו לתקציב 2007, חצי מהדרישות שלנו זה תקציב למשרד החינוך.
שרגא ברוש: אבל ברור לי שאם אני לא אדאג היום למה שיקרה בעוד חמש שנים ובעוד עשר שנים בתעשייה, אנחנו נהיה בקריסה, וכשאתה מדבר על מובטלים, לא יעזור כלום.
שרגא ברוש: החבר'ה המוכשרים, אלה שיכולים להיות מדענים ואלה שיכולים ללכת לטכניון, הם יכולים לעלות על מטוס ולנסוע לעמק הסיליקון.
שרגא ברוש: אבל זה לא כל מדינת ישראל.
שרגא ברוש: אתם רוצים להקטין פערים, אתם רוצים שתהיה פה חברה שוויונית, אתם רוצים את כל זה, אז הבעיה היא באוכלוסייה הזו שלא יכולה להיות מדענית, שלא יכולה לנסוע לעמק הסיליקון.
שרגא ברוש: ולהם אנחנו משוועים, מכבדים אותם.
שרגא ברוש: השכר בתעשייה יותר גבוה בממוצע מאשר במשק.
אלכס מילר: אבל אתה לא יכול להגיד לילד "תשמע, אתה הולך ללמוד מקצוע מסוים, ומה שאתה הולך לעשות, אתה תקבל בגרות, אתה תעבוד כל החיים שלך בתור זה".
אלכס מילר: לכל אחד יש שאיפות, ואתה לא מעודד את זה ברגע שאתה אומר 'תשמעו, כל מי שסיים טכניון וזה, כרגע יש לנו בעיה שהם ייסעו לסיליקון'.
שרגא ברוש: מי אומר את זה?
שרגא ברוש: מתי אמרתי את זה?
שרגא ברוש: אמרתי שכשאני התחלתי ללכת בחמישית ללמוד באורט, אני רציתי אלקטרוניקה, חשבתי שזה העתיד, אלקטרוניקה.
שרגא ברוש: הלכתי ללמוד באורט אלקטרוניקה.
ג'מאל זחאלקה: השאלה שלי הוא העניין שהוא מעלה של רשת אורט, הוא נושא מאוד חשוב, אני חושב שפה אנחנו מגיעים לנקודה מאוד מהותית ואפילו אסטרטגית לכל החברה.
ג'מאל זחאלקה: השאלה שלי היא שאלה פרקטית, כמה יכולת הקליטה, כשאנחנו נחשוב על מערכת החינוך, כי אם אתה מסליל מישהו לחינוך טכנולוגי, במקצוע מסוים, יכולת הפלקסבילית שלו אחר כך ללכת.
ג'מאל זחאלקה: השאלה שלי היא מה יכולת הקליטה של התעשייה ושל המשק בכלל בתחום הזה.
ג'מאל זחאלקה: דיברת על 5,000 אנשים שחסרים עכשיו.
שרגא ברוש: בשנה.
שרגא ברוש: כרגע חסרים 5,000, בשנה הבאה יהיה עוד 5,000.
שרגא ברוש: לנו יש 350,000 עובדים בתעשייה.
שרגא ברוש: אני אומר לך עוד פעם, אתה יכול לחלק את זה, להבין כמה פורשים כל שנה, אין לנו מאיפה למלא את המאגר.
ג'מאל זחאלקה: ככל שאנחנו לוקחים לתשומת לבנו, גם ועדת החינוך וגם ועדת המדע והטכנולוגיה, ואנחנו נדון בזה אחר כך בוודאי, שיש יכולת קליטה ל-5,000 אנשים מדי שנה.
ג'מאל זחאלקה: אני רואה היום, למשל, חבר הכנסת אורלב, שמסבירים לנו, עכשיו נזכרו שחסרים 750 מהנדסי מים בארץ.
ג'מאל זחאלקה: כשיש לנו הרבה מהנדסים שלמדו דברים, וכמה יכולים להכשיר בארץ בשנה?
ג'מאל זחאלקה: חמישים בסך הכול.
ג'מאל זחאלקה: זה מה שאמרו לנו בוועדה.
זבולון אורלב: אתה מתעסק עם המים?
זבולון אורלב: אתה יודע שהוא יעיר לך.
שרגא ברוש: תן לי לענות לגבי ההסללה.
שרגא ברוש: אנחנו לא מתכוונים אפילו להחזיק אזרחים סוג ב'.
שרגא ברוש: אין לנו שום כוונה.
שרגא ברוש: אני אומר לך, יש לך בחדר הזה במקרה, לא התכוונו, לא שהמנהל הכללי של אורט ולא שנשיא התאחדות התעשיינים, ולא שחבר הכנסת המכובד הזה, ולא תת אלוף ברדה, שבמקרה נתקבץ ביחד בשביל שנגיד שיש פה איזה לובי לאורט.
שרגא ברוש: אלא, זה מראה לך שהאנשים האלה הם מכל שדרות החברה וכשאני אומר שחסרים 5,000 לשנה, זה 5,000 שיגיעו למקצוע.
שרגא ברוש: אתה צריך עשרים אלף, כי חלק יהיו נשיא התאחדות התעשיינים וחלק יהיה תת אלוף ברדה וחלק יהיה חברי כנסת ואני אומר לך שהם אזרחים לא סוג ב', וחלק גם יהיו פרופסורים וחלק יהיו מהנדסים ויהיו מהנדסים יותר טובים, כי הוא יהיה מהנדס אלקטרוניקה יותר טוב מבוגר י"ב בבית ספר עיוני, בלי ספק בכלל.
זבולון אורלב: פרופ' זסלבסקי הוא ראש המועצה למחקר ולפיתוח אזרחי.
דן זסלבסקי: אני רוצה להיות מאוד קצר ולסייג את דבריו מאוד.
דן זסלבסקי: רציתי לתקן שזה 5,000 לשנה, בערך 5,000 חסרים.
דן זסלבסקי: זה 5,000 לשנה ברמה של הנדסאים וטכנאים, וזה 5,000 שחסרים בתחומים טכנולוגיים ברמה הגבוהה.
דן זסלבסקי: פירוש הדבר שזה בעצם מה שמעכב את המשק במדינת ישראל.
דן זסלבסקי: אני רוצה לומר יותר מזה ולהדגיש דבר שהוא אמר.
דן זסלבסקי: למעלה ממחצית בוגרי התיכון לא מגיעים לכלל לימוד משלח יד.
דן זסלבסקי: זה האנשים שאת הפער החברתי שלהם אתה לא תסגור כמה שלא תתרום.
דן זסלבסקי: והתרומה היחידה שצריכים לעשות זה לתת להם הזדמנות ללמוד.
זבולון אורלב: השאלה היא, האם צריכים את משלח היד הזה ללמד במסגרת 12 שנות הלימודים, או בהכשרה מקצועית?
דן זסלבסקי: חד משמעית, כן.
דן זסלבסקי: אני רוצה להגיד לך, בטכניון יש היום פרופסורים מובילים שהם בוגרי בוסמ"ט, מי שיש לו את זה בעצמות, שום דבר לא יעזור.
זבולון אורלב: אנחנו רוצים לסיים את הדיון, מה אתה מציע?
מיכאל מלכיאור: מהדברים ששמענו פה, אני מוכרח להגיד כטירון לגמרי, אני פשוט בהלם ממה שאני שומע.
מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם אני בהלם או בחלם, אבל באחד מהם.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות משהו דרמטי.
מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה שתהיה לנו עוד איזה הצהרה.
מיכאל מלכיאור: זה יכול להיות הקמת איזה גוף חירום, עם התעשיינים ועם הצבא ועם משרד החינוך ועם משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, יחד.
מיכאל מלכיאור: צריך לחשוב על זה טוב.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו צריכים עוד איזה דיון , אולי דיון פנימי שלנו כחברי כנסת אחרי שקיבלנו את כל הדברים החד משמעיים, מה אנחנו צריכים מעשית לעשות.
דן זסלבסקי: לפני ימים ספורים היתה פגישה במשרד החינוך, עם מר שמואל אבוהב המנהל הכללי, אני מוכרח להגיד: רוח הדברים היתה שצריך לעשות את זה, צריך להקים צוות בין משרדי עם משימה.
מיכאל מלכיאור: זה גם משהו שיכול להשפיע על תקציב 2007.
דן זסלבסקי: להתחיל להכין תוכניות עבודה.
דן זסלבסקי: מה שאני מבקש הוא, שענת תפיץ את הפרקים המתאימים מהדוח שלנו שמתאר את זה באופן שיטתי ומסודר עם הדגמות וזה דוח שתואם מאוד את הגישה של התאחדות התעשיינים.
דן זסלבסקי: אנחנו העברנו את זה למשרד החינוך והעברתי את זה למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ועוד עותק קיבל השר.
דן זסלבסקי: הערה אחרונה, מה שמדאיג אותי ביותר ונדמה לי שזה מסתתר מאחורי חלק מהאסון.
דן זסלבסקי: אין כבוד לעבודת כפיים, אין כבוד להתנסות אישית.
דן זסלבסקי: ללכת ללמוד בבית ספר מקצועי יום, זה ביזיון ומשרד החינוך מטפח את זה, במקום לעשות בדיוק את ההיפך.
דן זסלבסקי: זאת אומרת, יש כאן גם תהליך חינוכי שחייב לעבור שינוי יסודי.
דן זסלבסקי: אם לא נעשה את זה, אנשים לא ירצו ללכת למסלול הזה בכלל.
שרגא ברוש: תראו, עצם העובדה שהנושא הזה עבר למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ויש לי הרבה כבוד למשרד הזה, זה פשוט נראה לי מטורף.
שרגא ברוש: זה גורם לתדמית.
שרגא ברוש: רבותיי, חינוך זה משרד חינוך.
שרגא ברוש: ובמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה טיפלו בשוליים, השוליים נהיו היום סדר גודל של 20,000, אלוהים יודע כמה ילדים שמה, 14,000, מה זה?
שרגא ברוש: 14,000 מחוץ למערכת החינוך במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה?
שרגא ברוש: על פי חוק החונכות?
זבולון אורלב: אגב, יש מדף שלם של המלצות במשרדי הממשלה להעביר את בתי הספר התעשייתיים למשרד החינוך.
שרגא ברוש: חבר'ה, כשאמא צריכה לשלוח ילד לבית ספר, על פי חוק החונכות, במקום למשרד החינוך?
שרגא ברוש: מפה הכול מתחיל.
שרגא ברוש: זה פשוט לא יכול להיות.
אמיל מלול: ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, מהאגף להכשרה.
אמיל מלול: אני לא אתייחס להערה האחרונה, יש הרבה מה להגיד, לא בהקשר לטריטוריה.
אמיל מלול: אני מדבר על משהו הרבה יותר דרמטי.
אמיל מלול: העובדה שבמשך תקופה ארוכה לא היתה לגיטימציה ללמוד מקצועות, אנחנו היום משלמים אותה בדור השני לגבי מבוגרים.
אמיל מלול: אף מבוגר היום לא רוצה ללמוד את המקצועות האלה, זאת הבעיה.
אמיל מלול: כלומר כנראה שהדה-סוציאליזציה בכיוון הזה גרמה לנזק כמעט בלתי הפיך.
אמיל מלול: באותם מקצועות אנחנו מתקשים לגייס מועמדים, גם כאשר אין צורך לשלם שכר לימוד ואת זה צריך לקחת בחשבון.
אברהם שרנופולסקי: אני מנהל מועצת בתי טכנולוגיה, ואני גם מייצג פה אגודה ישראלית למדענים עולים, איגוד מהנדסים עולים ופורום מדענים עולים.
אברהם שרנופולסקי: ברור שאנחנו חיים עכשיו בתקופת היי טק וטכנולוגיה חדישה, וזה דורש מאיתנו לעשות ככל שביכולתנו על מנת להכין ולחנך את הילדים ונוער לעבודה בתחום היי טק וגם לנצל את הפוטנציאל העצום של מדענים ומהנדסים עולים.
אברהם שרנופולסקי: הארגונים שלנו מתמחים בפרט בהעברת ניסיון וידע של מדענים ומהנדסים עולים לילדים ונוער בערים באר שבע, ערד, בת ים, חדרה וראשון לציון.
אברהם שרנופולסקי: קיימות קבוצות תלמידים והם לומדים אלקטרוניקה, אופטיקה, ביולוגיה, מיקרוביולוגיה וכו'.
אברהם שרנופולסקי: יש לנו ניסיון לעודד את התלמידים להמציא ולקחת פטנטים.
אברהם שרנופולסקי: מאות מדענים עולים מרצים הרצאות מדעיות בכל רחבי הארץ.
אברהם שרנופולסקי: עם כל זאת, לצערנו, אנחנו לא מקבלים תמיכה מטעם המשרד לקליטת העלייה ויותר מזה, היה קיים בשנים 2001 – 2002, פרויקט משותף של המשרד לקליטת העלייה, פרויקט של בתי טכנולוגיה והמשרד לקליטת העלייה סגר את הפרויקט.
אברהם שרנופולסקי: ואני מבקש מוועדת המדע והטכנולוגיה להמליץ למשרד לקליטת העלייה לחדש את הפרויקט.
זבולון אורלב: אנחנו נקיים דיון מיוחד עם ועדת העלייה והקליטה בכל הסוגיה של מדענים עולים, ואז נוכל להתייחס באופן פרטני לעניין.
אבי רונן: אני המנהל הכללי של עמותה שנקראת "בשער – קהילה אקדמית למען חברה בישראל".
אבי רונן: זו עמותה שהוקמה על ידי חברי סגל מכל האוניברסיטאות בארץ שחשבו שצריך לרדת ממגדל השן האקדמי ולהיות שותפים בעשייה החברתית והציבורית.
אבי רונן: מה שאני מבקש לומר הוא שלדעתי הדיון הזה מהרגע שתת אלוף ברדה התחיל לדבר, נכנס למסלול נכון.
אבי רונן: במסלול על, דיברו על מקדמים וירדו על משרד החינוך.
אבי רונן: עכשיו, במשרד החינוך לא דובר על זה ואין לי מושג לאיזה כיוון המשרד הלך ואני לא מהמשרד, אבל כולם יודעים שהיו קיצוצים אדירים בתקציב.
אבי רונן: זאת אומרת, השאלה אם המשרד, בתקציבים שהיו לו, יכול היה לפעול בדרך הזו, אם הוא פעל כמדיניות.
אבי רונן: מה שהתקיים בחצי הראשון היה, לא שיש פה עניין של ראייה לאומית, כמו שהתחילו לדבר מהשלב של ברדה ועבור לנשיא התאחדות התעשיינים, אלא כאילו הכול זה משרד החינוך.
אבי רונן: וזה לא חזות הכול משרד החינוך.
אבי רונן: היו קיצוצים, כולם יודעים שהיו, והאמירה הנכונה שלו זה האמירה של הראייה הלאומית.
אבי רונן: זה איזה שהוא דבר שהוא בראייה הלאומית, כפי שגם נשיא התאחדות התעשיינים רואה את זה ומפה צריך ללכת כולם ביחד לנסות לקדם.
אבי רונן: אנחנו, עמותת "בשער", פועלים כאשר הנתיב שלנו הוא כמובן רק בתחום ההעשרה, אנשים פועלים בהתנדבות, מגיעים ל- 35 מקומות ישוב בפריפריה, נפגשים עם בני נוער, מדברים איתם על מדע וטכנולוגיה, פועלים הרבה מאוד גם בבתי ספר של רשת אורט וגם בבתי ספר אחרים, לעורר אצל התלמידים את הניצוץ הזה ללכת לכיוון הזה.
אבי רונן: זה לא ייתן פתרון לבעיות שמעלים , של הדימוי, של סוג של מקצועות של תעשייה מסורתית, כמו שהם אומרים, זה לא היי טק.
אבי רונן: רציתי טיפה לאזן את התמונה, לטובת העניין.
צבי פלג: נושא אחד שלא הועלה: אני רק רוצה להביא לידיעת הוועדה שיש היום מכסות.
צבי פלג: אם רשת אורט רוצה לפתוח באחד מבתי הספר שלה, אחד מ- 160 מוסדותיה, עוד מגמת אלקטרוניקה, אני לא מקבל אישור.