GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: אתה יו"ר ועדת היגוי, איזה הצעת החלטה אתה מגיש לממשלת ישראל בשביל שהדברים האלה יתפתחו?
אפרים לאור: אני לא אגיש הצעת החלטה לממשלת ישראל שאי אפשר לייצג אותה.
יורי שטרן: איך אתה יודע שאי אפשר?
יורי שטרן: התפקיד שלך להיות זרז, אם הגישה שלך, אתה הגורם היחידי במערכת שחייבים להתריע, לאכוף, לדרוש, להכין טיוטות של החלטות הממשלה, להגיד שבשביל לבצע את החלטת ממשלה מ- 1990, מי אחראי על כל דבר, מה צריכים לעשות, איפה תוכניות העבודה, לדרוש מכל המערכות ולבקש מממשלת ישראל לקבל החלטה מחייבת, שנגיד מאשררת מחדש את החלטה מ- 1990, דורשת מכל משרד לעשות כך וכך צעדים, מעמידה לזה תקציבים.
יורי שטרן: איך אתה עוד ישן שאתה לא מנסה.
יורי שטרן: אתה עושה עבודה, לדעתי, מאוד טובה בתחום של ניצול המשאבים הקיימים, אבל המטרה שלך במשאבים הקיימים, אנחנו עשר רעידות אדמה נעבור עד שנהיה מוכנים ועד אז גם לא נשרוד, אז לכן המטרה שלך היא לא רק לעשות את מה שאתה עושה.
יורי שטרן: אני מתרשם לטובה מאיך שאתה מנצל את המשאבים שיש לך.
יורי שטרן: אבל המטרה שלך להעמיד את כל המערכת במצב שהיא תצטרך לתת לזה עדיפות ועדיפות זה אומר משאבים, זה אומר החלטות מחייבות וכולי.
אפרים לאור: החלטות לא חסרות.
יורי שטרן: מה כן חסר?
אפרים לאור: תביא מיליארד שקל בבקשה, תביא עשרה גם כן יש מה לעשות---
יורי שטרן: התפקיד שלך, להתריע על מיליארד שקל שחסר---
אפרים לאור: ומה?
אפרים לאור: מה יקרה עם זה?
אפרים לאור: אני לפחות להשקיע את האנרגיה שלי ושל הגופים שאני מתאם כדי שיצא מזה משהו, כך גם את הצבא, כך גם את המשטרה.
יורי שטרן: אני לא יודע אם המשל הזה הוא טוב או לא, אבל אתה נראה לי כמו אימא כזאת שיש לה במקרר פרוסת לחם ועוד קצת חלב והיא מנסה להאכיל עשרה ילדים והיא עושה את זה בצורה טובה.
יורי שטרן: אבל היא צריכה לדאוג שיהיה לה, לא פרוסת לחם, אלא את מה שצריך.
אפרים לאור: אתה יודע מה, עוד מעט אנחנו הולכים לשנת תקציב חדשה, נראה.
יורי שטרן: אתה צריך להגיש.
אפרים לאור: אני אגיש ונראה---
מל פולישוק-בלוך: אפרים, אם אתה לא מאמין במה שאתה עושה---
אפרים לאור: אני מאמין במה שאני עושה כי אחרת, אני הדבר האחרון שאני צריך זה להיות ראש ועדת ההיגוי באופן אישי---
מל פולישוק-בלוך: חמישים מיליון שקל בקופה יש לך?
אפרים לאור: לא, זה היה אז, עכשיו לא.
מל פולישוק-בלוך: מה יש לך היום בקופה?
אפרים לאור: 14 אלף.
מל פולישוק-בלוך: וניצלת אותם עד היום?
אפרים לאור: קודם כל, חלק מזה זה כבר לשנה הבאה, אבל כן, מה אתם חושבים שכל הדברים האלה נעשים מנס, זה מעצמו, ממה זה קורה?
אפרים לאור: צריך להיות יעד ריאלי, אני אמרתי, הנה יושב כאן איש, סגן ממונה על הביטחון במשרד החינוך, אמרתי, חברים הפטנט הזה מתחת לשולחנות, לא טוב.
אפרים לאור: זה אנחנו יודעים שלא טוב, אבל מה נעשה עם מיליון ומשהו תלמידים---
עסאם מח'ול: הוויכוח הוא הרי היגיון, ההיגיון שלנו קובע שאתה צריך לקבוע את הצרכים ואז להילחם את התקציב, לא התקציב יקבע את הצרכים, אלא להפך.
אפרים לאור: אבל הדרישות יכולות להיות בתחום מה שסביר---
עסאם מח'ול: אל תקבע מה שסביר, למה לך?
עסאם מח'ול: כל סדר העדיפויות הוא מעוות, אז בוא נקבע---
יורי שטרן: אתה יודע איך מאמנים את הספורטאים, לא מאמנים את הספורטאים לפי מה שהוא יכול לעשות היום, אלא לפי מה שהוא צריך להשיג.
אפרים לאור: הייתי כזה פעם, עכשיו אני נראה אחרת.
אפרים לאור: חברים, כנראה שנכשלתי בלהציג את הפער בין מה שיש ומה שצריך כדי להתמודד עם תרחיש.
אפרים לאור: אנחנו מתכוונים אליו, אנחנו יכולים להמציא אלף המצאות, שהן כולן נכונות, כולן טובות, רק מה, אין צ'אנס להגיע אליהם.
יורי שטרן: איך אתה יודע?
יורי שטרן: אתה מקצץ את התמיכה, אתה יודע מה, בברית המועצות היו כותבים פועלי מפעל שמבקשים לקצץ להם את המשכורת, היה מפעל לאיתור מכוניות על שם גורקי, כתבו פעם בעיתון שהם מבקשים מהכלכלה לקצץ להם את המשכורות, אלה פטריוטים.
יורי שטרן: אתה מראש אומר אין לי, תנסה להבין את המסר שלנו והוא מסר חיובי, יש לך שני תפקידים שונים, אחד תפקיד הייתי אומר שהוא תפקיד חשוב מאוד, אבל הוא תפקיד קטן וזה לנהל בצורה אופטימאלית את מה שיש לך, לנסות להשיג את המערכות, הינה יש התקדמות בתקינה והתחילו השתלמויות---
אפרים לאור: לא התחילו, המשיכו, קצת יותר אבל המשיכו.
יורי שטרן: יש למישהו חוברת במשרד ראש הממשלה, יש פה נציג של משרד ראש הממשלה?
קריאה: אמיר וייס, אבל הוא לא פה.
יורי שטרן: כי ראינו בערוץ הוט, שיש להם איזה חוב שהם לא מפיצים אותו, אני מניח שזו לא אותה חוברת של חברת החשמל.
יורי שטרן: אתה עושה עבודה רצינית מאוד, אני מתרשם שגם שיטתית מבחינת הפעלת המשאבים הקיימים.
יורי שטרן: אני שמעתי פה שלב, שלב על התקדמות בשלבים השונים וכעת אני לפחות, נותן קרדיט ליו"ר ועדת ההיגוי, אבל אנחנו נצטרך לבדוק באמת כל קטע בנפרד.
יורי שטרן: אבל המטרה המרכזית היא מהמהירות של צב, שהיא לא ממש מהירות של התפתחויות סיסמיות, מהמהירות הזאת לעבור למהירות של רכבת---
אפרים לאור: מהירות בקצב גיאולוגי.
מל פולישוק-בלוך: לא, חס וחלילה.
יורי שטרן: לעבור למהירות חלקית, זה איום.
יורי שטרן: המטרה הזאת היא אפילו יותר חשובה מאשר לנהל את המשאבים הקיימים, כי מדינת ישראל מרוב חכמתה הקציבה לזה כסף לקבורה.
יורי שטרן: זאת אומרת, בסך הכול מה שאתה---
מל פולישוק-בלוך: זה ל"כיסוי תחת", סליחה.
מל פולישוק-בלוך: אבל ממשלת ישראל מנסה לומר לנו, אנחנו מטפלים, הקמנו צוות היגוי, הקצבנו לזה המון כסף, חמישים מיליון, אני לא מדברת עליך אני מדברת על הממשלה.
מל פולישוק-בלוך: אני אומרת שממשלת ישראל מנסה לומר לנו, אנחנו מטפלים, הינה הקצבנו, הקמנו, יש טיפול ואנחנו באים ואומרים הטיפול הזה לא שווה שום דבר.
מל פולישוק-בלוך: הוא לא פותר את הבעיה, החוברת הזאת שראינו בבית היא מאוד יפה, לא חשובה, היא לא תפתור שום דבר שתהיה רעידת אדמה רצינית.
מל פולישוק-בלוך: אתה יודע מה, אני לא יודעת כמה אנשים קראו אותה ואני רוצה לומר שאם אנחנו ואתה בראש המערכת הזו, לא נקום ונצעק יום, יום שהממשלה הזאת עושה מחדל רציני, אז אנחנו חוטאים בתפקידנו וזה נוגע לכל אחד שיושב פה בחדר שאכפת לו מהנושא, כי כל אחד שיושב בחדר, קשור לנושא הזה ואכפת לו מהנושא הזה וגם לך אכפת מהנושא הזה, אבל אנחנו צריכים לנקוט בדרך יותר נמרצת ורצינית, זה לא רציני.
אפרים לאור: עד שאני אגיש תוכנית לשנה הבאה, אני מבקש להחליף את השולחנות בבתי הספר.
יורי שטרן: אוקיי, אבל שוב, בכנסת לפחות, יש לך הרבה מאוד תומכים ושותפים, יש לך גם בסיס בחומר שהתחילו בוועדה שלך לפני כן.
יורי שטרן: השלב הזה של הקונספציה הוא הגיע לבשלות מסוימת, אתה צריך במקביל לעבודה השוטפת להמשיך ולקבוע את היעדים האמיתיים.
אפרים לאור: הגשתי אותם, אני גם עשיתי חישוב, אני יודע מתוכם מה אפשר ומה אי אפשר, אני חיי בתוך עמי, אני לא בכנסת, אבל אני יודע מה אפשר ומה אי אפשר.
יצחק אסרף: אם אנחנו מבקשים לתת סטאטוס, אז אני חושב שאפשר לתת סטאטוס קצר על השנה ואני חושב שמבחינת ההכנות המבצעיות, גם במשטרה וגם בצבא, כן נעשו פעולות ונעשו הרבה פעולות.
יצחק אסרף: מבחינת ההכנות שלנו למתן מענה לתרחיש וזה במסגרת מימוש האחריות שלנו לפיקוד השליטה, אנחנו אחראיים על פיקוד השליטה בשלבים הראשונים, ביממה הראשונה, אחר כך זה עובר לצה"ל.
יצחק אסרף: אז, אלף, יצאה הפקודה, היא כבר הופצה להתייחסות.
יצחק אסרף: נערכה השתלמות משולבת בחודש שעבר יחד עם צה"ל, בהובלה של צה"ל ונעשתה השתלמות שאני חושב שהייתה רבת משתתפים וחשובה מאוד בנושא המוכנות והמענה המבצעי.
יורי שטרן: אתם בניתם תו"ל משותף?
יצחק אסרף: נבנה תו"ל משותף של המשטרה ושל הצבא וגם הוא קיים ועובדים כבר לפי התו"ל.
יצחק אסרף: התו"ל זה מחודש שעבר.
יצחק אסרף: יש כבר טיוטת הערות, אחרי שלושה ארבעה חודשים יקבל תוקף, היא תקבל תוקף לדעתי בסוף השנה.
יצחק אסרף: אנחנו גם מחויבים בנובמבר לתת דיווח על גמר מוכנות מבצעית במסגרת המענה הראשוני.
יצחק אסרף: יש מש"מ, משחק מלחמה בדרג הבכיר ביותר שאמור להיות בין הספק של משטרת ישראל לבין צה"ל לבין גופי חרום ומשרדי הממשלה, הוא אמור להיות בשמונה בספטמבר.
יצחק אסרף: אנחנו כבר עובדים על תוכנית לשנת 2005, תרגיל ארצי בהיקף ארצי.
יצחק אסרף: נעשתה בשנת 2002 בדיקה של המשרד לבט"פ, לבדיקת חוזק מבנים במשטרת ישראל.
יצחק אסרף: הבעיה היא שאנחנו יודעים היום שהמטה הארצי והממשלה מחולק לשניים, יש בניין ישן ובניין חדש.
יצחק אסרף: עובדים על זה ועדיין יש פערים גם במשטרה, כמו במז"פ, יש לנו פערים במז"פ עובדים על נושא של הזיהוי, הגדלת יכולת הזיהוי של המשטרה.
יצחק אסרף: אנחנו שיפרנו את ההערכות בזיהוי בצורה יוצאת מן הכלל, אפשר לומר הכפלנו את היכולות של הזיהוי מ- 200 ל- 400.
יצחק אסרף: אבל עדיין זה פער, שמציגים תרחיש של 10 אלף, כך שאני אומר שיש לנו משלחות שעובדות על הנושא, משלחות לחו"ל.
יצחק אסרף: אנחנו כמשטרה והצבא גם, ערוכים באמת לשלב שזה קורה, הפעולות האוטומטיות, המענה הראשוני, העברת האחריות, כל הדברים האלה, נעשה המון בתחום הזה.
אפרים לאור: זה כל פעם חוזר, את אומרת כל פעם שיש בין 400 ל- 700 אלף מבנים, בניינים שהם כנראה לא עמידים ובכלל לא מעניין אותי לבדוק אם זה 400 או 700, אני לא יכול לטפל לא בזה ולא בזה.
אפרים לאור: אז באמת יש דברים שברור לגמרי שבטווח כל זמן שאנחנו חיים נצטרך להתעסק עם המענה.
מל פולישוק-בלוך: אמרתי שאני מברכת ומעריכה מאוד את כל מה שנעשה וטוב שנעשה, זה חשוב שנעשה, אם כי מענה ל-400, זה לא ממש יפתור את הבעיה---
יצחק אסרף: הזיהוי הוא כ-400 חללים ביום.
מל פולישוק-בלוך: מה שאני רוצה לומר הוא שזה חשוב מאוד והם שאמונים לטפל, הצבא המשטרה, בדקה שאחרי, טוב שהם נערכים וזה מאוד חשוב, זה עדיין לא סותר את זה שצריכים לתת מענה לפני.
אפרים לאור: אולי תשאלו את מערכת הבריאות, מישהו מופיע כאן ולא ניתנת הזדמנות.
יורי שטרן: ל-400 חללים יש לכם פתרון כעת.
יצחק אסרף: בזמנו, בוועדה בראשותו של היכל נדרש ממנו להכפיל את היכולות ואנחנו הגענו לשלב הזה והיום כבר מדברים על תרחיש הרבה יותר כבד ואנחנו בעצם כל הזמן להגדיל את היכולת לזהות יותר מהר.
יורי שטרן: אז מה היעד ומתי אתם משיגים אותו בקטע הזה?
יצחק אסרף: אני יודע שאם היום אנחנו עומדים על 400, המטרה לפחות של המשטרה ומפכ"ל המשטרה שנכנס, אני לא יכול להגיד שלהכפיל את זה, אבל לפחות להוסיף 50%, להגיע למצב של 500 איש זיהוי, או 550 ביממה.
יעקב היכל: השיטה היא, מאחר וזה מספרים גדולים, לא הגענו להסכמה עם הרבנות שניתן לעשות קבורה המונית זמנית.
יורי שטרן: מערכת הבריאות, אני מתנצל בפני האורחים הרבים שהגיעו ולא ניתנה להם זכות דיבור, אני חושב שאנחנו פשוט נחלק את העבודה הזאת לכמה שלבים, למשל כל השלב המחקרי שהוא נדון בוועדת המדע, פשוט נתאם בנינו כמה ועדות את התפקידים, כל ועדה תבדוק למשל ועדת חינוך תבדוק את הערכות מערכת החינוך, נבקש מוועדת העבודה והרווחה והבריאות לבדוק את הערכות מערכת הבריאות.
יורי שטרן: אצלנו פה אנחנו מתרכזים, מטבע הדברים, בעניין הפנים, משרד הפנים, המשרד לביטחון פנים, תאום בין המשטרה לצה"ל, דברים ארגוניים אלו ואחרים.
יורי שטרן: מה שחסר לי זאת באמת תמונה שרק אתה יכול להכיל והיא לצייר את כל השרשרת הזאת, שלב שלב, ובכל שלב להגיד מה צריכה להיות המטרה ומה צריכים לעשות בשביל להשיג אותו ואיפה אנחנו נמצאים כעת, מה נדרש וכולי.
יורי שטרן: בתמצית כמובן, זאת אומרת, ללא הרב פרטים, אבל כדי שתהיה לנו תמונה פרטית.
מל פולישוק-בלוך: כולל עלויות.
יורי שטרן: ויהיה לנו כלי מעקב וגם כלי ללחצים בכיוון שאתה רוצה אותו, אני רק מצטרף למה שמלי אמרה מספר פעמים ואני אמרתי בישיבה הראשונה, אני בשום פנים ואופן לא מקבל כעובדה מוגמרת שאנחנו צריכים לטפל במזעור הנזקים, שזה חשוב מאוד ולא בהערכות של מלאי המבנים הקיים.
יורי שטרן: אני חושב שזה פשוט קביעה מוטעית, זה נכון שמדובר בעלויות גדולות מאוד ויש דרכים להגיע למטרה הזאת או לפחות לחלק ממנה בכלים הקיימים על ידי תמריצים כספיים ואחרים.
יורי שטרן: בזמנו, ששוק הנדל"ן היה במצב אחר הייתה נכונות גדולה יותר של התאחדות הקבלנים להיכנס לעסק, השוק כעת מתעורר, זה נותן איזה שהיא תקווה.
יורי שטרן: בכל מקרה, גם מה שאפשר לעשות למשל באזורים שהביקוש שם הוא גבוה, בדרך כלל גם באותם האזורים שהסיכון, חוץ מחיפה---
מל פולישוק-בלוך: אתה יודע מה, אם יפתרו את בעיות חיפה, דייני אבל תתחילו במשהו.
יורי שטרן: אבל אם הולכים בזה בגדול, זה כאשר המצב בכלל במדינה הוא צמצום של אפשרויות לבנות על עוד שטחים פתוחים.
יורי שטרן: אנחנו לפחות לוחצים מאוד שזה יגמר, כי אין לנו הרבה שטחים פתוחים.
יורי שטרן: מטבע הדברים, ההשקעה תופנה למרכזי ערים בשכונות הקיימות ושדרוגן וכולי, זו ההזדמנות להיכנס עם הדרישות האלה.
יורי שטרן: כמו שאתה אמרת, אני מוכן לבדוק את העניין של תוכניות ההבראה, אולי זה לא יצא בהזדמנו חגיגית זאת, צריכים לשבת שוב עם מנכ"ל משרד הפנים.
יורי שטרן: אבל ברגע שמנכ"ל משרד הפנים מקבל על הראש והוא מבין מה אחריותו להכנת מבני ציבור לרעידת אדמה והוא יגיד שזה במסגרת שלו עומד כאחת העדיפויות, הוא בעצמו ישבור את הראש איך ליישם את תוכניות ההבראה ודברים אחרים וכולי.
יורי שטרן: כל עוד זה בשבילו איזה שהיא משימה חיצונית לחלוטין, שאיש לא כופה עליו, אז הוא ייתן תשובות כפי שהוא נותן תשובות.
יורי שטרן: עכשיו, מיהו הגורם שידאג לכך, שמנכ"ל משרד הפנים יבין שזו המשימה החשובה שלו---
אפרים לאור: במקרה הספציפי, הוא הבין.
יורי שטרן: אז אם הוא הבין, הוא צריך לדאוג, הוא צריך להגיד לך, אתה יודע מה, בתוכניות ההבראה לא נוכל, אבל נעשה את זה כך וכך.
יורי שטרן: כל עוד הוא לא נותן לך את האלטרנטיבה, הוא לא מבין ובשביל שהוא יבין אתה צריך להביא לממשלה את הדרישה הזאת, אתה צריך לבחון באמצעות השר והדבר הראשון שאנחנו יוצאים ממנו מהישיבה הזאת איתה זאת הדרישה, מייד להחליט מיהו השר הממונה.
יורי שטרן: הדבר השני שאני מציע שאנחנו נעשה, זה באמת לשבת עם יעקב ועם מנהלי הוועדות ונעשה את תוכנית העבודה בכנסת, בשביל לעקוב אחרי ההערכות.
יורי שטרן: אבל מבלי שאתה תספק לנו את החומרים ותהיה לנו שותף באיסוף של הידע, מה קורה בכל תחום ותחום, לא נוכל להתקדם.
מל פולישוק-בלוך: תרשה לי להשחיל משפט אחד, אני פשוט חייבת להיות בוועדת החינוך להכרזה והיו"ר צריך להגיע לשם---
יורי שטרן: קודם כל, כל הכבוד שהקדשת את הזמן ביום המינוי שלך.
מל פולישוק-בלוך: הנושא חשוב לי ואני שותפה לך בכל, גם בכל תפקיד שהוא כפי שאמרתי בהתחלה, אני מקבלת את הסיכום הזה, אנחנו צריכים יחד לעבוד כדי שהדברים האלה יתחילו לזוז, תודה רבה, אני חייבת לרוץ.
יעקב היכל: יש היום החלטת ממשלה משנת 2002 לגבי אחריות כל משרד על מה הוא אחראי בנושא הערכות לרעידת אדמה.
יורי שטרן: אולי הדבר המיידי שכדאי לעשות, תיקח בחזרה את כל ההחלטות שהיו ותפנה למזכיר הממשלה---
אפרים לאור: כבר עשינו את זה, זה עכשיו מטפל בזה הנציג של משרד ראש הממשלה, לראות את מה שכל אחד היה צריך---
יורי שטרן: מה שאני מבקש, דו"ח מצב והעתק אלינו של הפניות האלה.
יורי שטרן: אנחנו נעשה פה מעקב פרלמנטארי, אני חושב שהמשימה היא גדולה מאוד, היא גרנדיוזית, אל תצמצם את עצמך ואל תהיה מתוסכל מראש, כי אני שומע הרבה ייאוש בדבריך---
אפרים לאור: ממש לא.
יורי שטרן: אז אני לא נותן את האנליזה הפסיכולוגית שלי---
אפרים לאור: לא היית רואה אותי כאן, אם היה לי ספק כל שהוא---
יורי שטרן: אני מזמין אותך באמת לקראת הקרב המרכזי שהוא לא על הקצב הנוכחי על ביצוע העבודות בקצב הנוכחי האפשרי בגלל התקציב, הקרב הוא על שינוי תפיסה, על שינוי התייחסות של מדינת ישראל, של ממשלת ישראל של כל הגורמים לסכנה הזאת, לאיום של רעידת אדמה.
יורי שטרן: אפרופו, כל דבר שיתבצע בתחום הזה הוא נכון גם למקרה של מגה פיגוע, הוא נכון לאלף ואחד התרחשויות אחרות.
יורי שטרן: אנחנו בשבוע הבא, סוף, סוף, חוזרים לדיון על חקיקת חוק למקרה אסון ההמוני שהפלונטר המרכזי שם היה, העדר הסדר בין פיקוד העורף לבין משטרת ישראל.
יורי שטרן: פה בחדר הזה השגנו את חלוקת העבודה שהיא מוסכמת על שני גורמים, זה קרה לפני עשרה ימים ואני מקווה שזה יאפשר לנו להזיז את החקיקה הזאת שהיא תבנה בסיס משפטי והגדרת התפקידים לגורמי הצלה וגורמי טיפול במקרה כאשר הוא מתרחש.
יורי שטרן: מהרגע הזה, לדעתי, כובד המשקל אצלך, מטבע הדברים, תהיה הערכות לקראת האירוע, כי מה שיהיה בסוף, ההסדרה לפחות תינתן בחוק.
יורי שטרן: אלה המשימות הקשות אבל אפשר לעשות אותם כי כמו שאמרתי, אנחנו פה משיגים מספר מטרות ואנחנו מדינה שחייבת להיות ערוכה, גם לרעידת אדמה וגם לטרור, גם לפיגועים וההערכות הזאת היא בעלת משקל מאוד כבד בעיצוב העתיד שלנו.
יורי שטרן: לכן אני בנימה אופטימית זאת, מסכם, תודה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו חברי כנסת חברי ועדת החינוך והתרבות וועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת טלב אלסאנע ואני.
מל פולישוק-בלוך: יתכן שחבר הכנסת משה גפני יגיע בהמשך.
מל פולישוק-בלוך: שני חברי כנסת נוספים שרצו מאוד לבוא הם גילה פינקלשטיין ואורי אריאל אבל יש להם היום מלחמה על ביתם והם לא יכלו להיות אתנו כאן.
מל פולישוק-בלוך: זאת הישיבה הראשונה שלי כיושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות.
מל פולישוק-בלוך: אני שמחה שאני מתחילה למלא את תפקידי דווקא כאן.
לובה אליאב: שלוחה לך ברכת הצלחה.
מל פולישוק-בלוך: נמצאות אתנו גברת יהודית גידלי, מנהלת ועדת החינוך והתרבות, וגברת ענת לוי, מנהלת ועדת המדע והטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: - ד"ר ישראל זיידרמן – יושב-ראש איגוד סגל המחקר.
מל פולישוק-בלוך: - גברת אראלה גולן היא כמעט חברת כנסת מטעם "שינוי".
מל פולישוק-בלוך: - מר דן דורון וגברת מילי מעיין עובדים איתי, הם יד ימיני.
מל פולישוק-בלוך: - גברת אורה קרן – מפקחת על הוראת המדעים במשרד החינוך.
מל פולישוק-בלוך: - מר קאיד אלקצאצי מרהט הוא העוזר של חבר הכנסת טלב אלסאנע.
מל פולישוק-בלוך: - גברת אירית שלהבת היא הקצרנית.
אלי עמיר: הרשו לי לברך אתכם, ואותך באופן מיוחד, שתצליחי ותביאי ישועה לחינוך בישראל.
אלי עמיר: החינוך משווע לישועה.
אלי עמיר: אפתח ואדבר בקצרה על ניצנה.
אלי עמיר: אתחיל אולי בקוריוז קטן שנכנס להיסטוריה של מר לובה אליאב, שלי ושל מר אורי גורדון עליו השלום.
אלי עמיר: מר אורי גורדון היה ראש מחלקת עליית הנוער, אני הייתי המנכ"ל שלה באותה עת ורק התחלתי אז בתפקידי.
אלי עמיר: בשעתו חיפשתי פרויקטים נוספים שעליית הנוער תוכל לעשות.
אלי עמיר: אז היא היתה המחלקה השנייה בגודלה בסוכנות, היו בה 1,100 עובדים ותקציב אדיר וסניפים בחוץ-לארץ.
אלי עמיר: הזמנתי את מר לובה אליאב, שהוא גם ידיד של מר אורי גורדון ושלי וגם אנחנו תמיד מסתכלים עליו כעל מורה דרך שלנו, והתחלנו לחשוב יחד מה ניתן לעשות עוד, איזה אתגר ניקח על עצמנו בעליית הנוער.
אלי עמיר: עלתה מחשבה, מר לובה אליאב אמר: בואו נקים ישוב בנגב, מין כפר חינוך.
אלי עמיר: אני נזכרתי באפיזודה מנעוריי, כאשר אני הייתי בעליית נוער.
אלי עמיר: בראשית שנות החמישים עשו פעם "שומריה" לכל חברות הנוער של הקיבוצים – ואז היו 70 חברות נוער בארץ.
אלי עמיר: עשו להם מחנה קיץ לשבוע.
אלי עמיר: 3 חודשים קודם לכן הטילו על אחד החניכים להכין את המחנה שהגיעו אליו אלפי ילדים ובני נוער.
אלי עמיר: במחנה הזה במשך שבוע ימים היו תחרויות בין החניכים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מרגישים כאילו אנחנו נכנסים עכשיו אל תוך ספר.
אלי עמיר: נזכרתי שהטילו עליי לנהל את מחנה הנוער הזה.
אלי עמיר: הייתי נער בן 14.
אלי עמיר: אני כל הזמן אמרתי לעצמי: המדריכים הפולנים האלה, מה, הם יתנו לי לנהל את המחנה?
אלי עמיר: בסוף הם ינהלו והם יגידו מה לעשות, כי כבר הכרתי את השיטות.
אלי עמיר: כשבאנו למחנה, אחרי שהכנתי את כל ההכנות, ראיתי שהחבר'ה האלה באמת התכוונו ברצינות ואמרו לי: אלי, אתה מפקד המחנה.
אלי עמיר: בקיצור, היום זה נשמע קצת שְווִיצֵרִי אבל מה היו הפרסים באותה עת?
אלי עמיר: דגלונים.
אלי עמיר: כאשר ניצחת בתחרויות ספורט נתנו לך דגלון, כאשר ניצחת במחנאות קיבלת דגלון, שֹדאות – דגלון, ריקודי עם – דגלון, מוזיקה – דגלון.
מל פולישוק-בלוך: כשהיה ערך לדגל.
אלי עמיר: אני עם חברת הנוער העירקית שלי זכינו בכל הדגלונים, ניצחנו בכל הדברים.
אלי עמיר: ניהלנו את זה לתפארת, לא רק אני אלא היתה חבורה של נערים שעבדו אתי.
אלי עמיר: אמרתי: אלה יבואו לנגב, נביא אותם לשבועיים, נבחר ביניהם חניך שינהל אותם באופן עצמאי, בלי המדריכים – זאת חממה לגידול מנהיגים צעירים או אנשים פעילים.
אלי עמיר: בקיצור, עשינו סיור עם מר לובה אליאב בנגב.
אלי עמיר: בקדש ברנע היה מחנה נטוש שהשקיעו בו 3 מיליון דולר.
אלי עמיר: הסוכנות היתה אחרת, המדינה היתה אחרת.
אלי עמיר: אפשר היה אז לגנוב סוסים באמצע היום.
אלי עמיר: הלכתי למר עקיבא אורי עליו השלום, שמיד התלהב כי הוא אהב מאוד רעיונות גרנדיוזיים וזה היה רעיון גרנדיוזי.
אלי עמיר: אורי שלח אותי למר עקיבא לווינסקי שהיה גזבר הסוכנות.
אלי עמיר: במקרה חודש לפני כן חסכתי לו 20 מיליון דולר במקום אחר אז היה לי כרטיס ביקור טוב.
אלי עמיר: הוא אמר: נו, "תכשיט", מה אתה רוצה?
אלי עמיר: סיפרתי לו.
אלי עמיר: אז הוא שאל: ומי יקים את הישוב, אתה?
אלי עמיר: אמרתי לו: לא, אבא שלי בבגדד, אני לא מתעסק בהקמת ישובים.
אלי עמיר: יש לי רעיון, אני רוצה לשכנע את לובה שיקים את הישוב.
אלי עמיר: אמר לי עקיבא: אם לובה יסכים אני אתן לך את הכסף.
אלי עמיר: וכך תוך רבע שעה נתקבלה ההחלטה להקים ישוב.
אלי עמיר: אחר-כך באתי אל מר דולצ'ין עליו השלום שהיה אז חבר ועדת הסוכנות והוא אמר לנו: "הו, זה יפה מאוד.
אלי עמיר: מאה שנה לבן גוריון נקים ישוב בנגב".
אלי עמיר: הוא שאל: "האם דיברת עם עקיבא?" אמרתי לו: "כן".
אלי עמיר: "ומה עקיבא אמר?
אלי עמיר: " – "אמר כן".
אלי עמיר: ואז מר דולצ'ין אמר: "כן, תבורך".
אלי עמיר: ואז הוא קם, הושיט לי את היד ונתן לי חיבוק.
אלי עמיר: אחר-כך שכנענו עוד יהודי אחד מדרום אפריקה שהיה יושב-ראש הוועד של חבר הנאמנים, מר ג'וליוס ויינשטיין, חרות'ניק דווקא, יזכר לטוב.
אלי עמיר: שכנעתי את מר ג'וליוס ויינשטיין ואז התחלנו להקים את הפרויקט.
אלי עמיר: הקמנו את ניצנה למעשה כקהילה חינוכית התיישבותית של המוסדות הלאומיים.
אלי עמיר: לא רצינו שזה יהיה רק של עליית הנוער אלא של כל מחלקות הסוכנות ושל הקרן הקיימת לישראל ושל קרן היסוד כי בלי זה אי אפשר היה להשיג את הכסף הדרוש.
אלי עמיר: כבר אומר לכם שהצלחנו, מר לובה אליאב ואני וחברינו, לגייס 46 מיליון דולר למקום הזה במשך השנים.
אלי עמיר: כל תורם שהצלחנו "לגרור" לכאן השאיר משהו, פתח את הכיסים.
מל פולישוק-בלוך: לא היה לו כוח להתנגד.
אלי עמיר: היה פעם אפילו תורם אחד שרצה לתת לנו 2.5 מיליון דולר לבית-הספר ואמר שאין לו זמן לבוא לניצנה.
אלי עמיר: אמרתי לו: אני לא רוצה את הכסף.
אלי עמיר: אז הוא נבהל ושאל אותי: מה, אתה משוגע?
אלי עמיר: אני נותן לך 2.5 מיליון דולר ואתה לא רוצה לקבל את הכסף?
אלי עמיר: אמרתי לו: אתה יודע מה עשית לי?
אלי עמיר: אני מרוויח 1,000-1,500 דולר בחודש, זה משכורת מנכ"לים, ושמת לי על הכתף 2.5 מיליון דולר.
אלי עמיר: אתה שובר לי את הגב.
אלי עמיר: בלי שתראה איפה אני משקיע לך את הכסף אתה חושב שאני אוכל לישון בלילה?
אלי עמיר: תבוא ותראה.
אלי עמיר: אחרי שתראה אני אתחלק אתך בכתף.
אלי עמיר: המטרה שלי היתה שהוא יבוא ויראה את המקום ואולי יתרום אפילו יותר.
אלי עמיר: זה נוכלות שלמדתי מהאשכנזים, העירקים לא ידעו לעשות עסקים כאלה.
אלי עמיר: בהתחלה התוכנית היתה להביא לכאן את ילדי עליית הנוער, להביא אותם לשבועיים לסמינר על הנגב, על ארכיאולוגיה, על תולדות המקום.
אלי עמיר: תזכרו שחניכי עליית הנוער היו עולים חדשים וילדים במצוקה.
אלי עמיר: השאלה היתה איך לתת להם תחושה לא רק שהם שווים אלא שאפשר להטיל עליהם דבר גדול יותר, לתת להם תחושה שהם בעלי ערך עצמי כזה שהם יכולים "להרים" משימה כל-כך גדולה.
אלי עמיר: זה כולל אהבת הארץ וביולוגיה וכדומה, שהם ייגעו בידיהם באדמה.
אלי עמיר: הפרויקט הזה בהתחלה התקבל בסקפטיות גדולה.
אלי עמיר: הבאנו לכאן 70 מנהלי כפרי נוער ונתנו את נשמתנו ודמנו, לא היה אז מיזוג אוויר ולובה ואני ואורי הזענו בלי סוף.
אלי עמיר: אבל אף אחד לא התנדב לשלוח לכאן חניכים.
אלי עמיר: אדם אחד, עוד פעם מחרות, אמר שהוא יביא את הקבוצה הראשונה ואמר שיבוא יום וכל מנהלי כפרי הנוער יעמדו אחריו בתור, וכך קרה.
מל פולישוק-בלוך: היום צריכים להזמין מקום זמן רב מראש.
אלי עמיר: במשך הזמן הממשלה, בעיקר הודות למאמצים של מר לובה אליאב, השקיעה כאן בסך הכול 40 יחידות דיור, אחרי מאמצים עצומים לבנות את המקום הזה כאחד הישובים בנגב.
אלי עמיר: מכל התוכניות הגרנדיוזיות של שנות השמונים, במלאת מאה שנים לבן גוריון, עם הססמאות על בניית הנגב ופיתוחו – הישוב היחיד שהוקם הוא ניצנה.
אלי עמיר: מאז אני אחראי כיושב-ראש הוועד המנהל שלו ומר לובה אליאב הוא כמובן המקים והבונה של ניצנה.
אלי עמיר: המקום מלכתחילה נועד – וזאת היתה מלחמה קשה מאוד – גם לדתיים ולמסורתיים.
אלי עמיר: לא ראיתי טעם להקים כפר לבני נוער חילונים בלבד.
אלי עמיר: אני חושב שאחד האסונות הכי גדולים שלנו, שאנחנו 5-6 עמים.
מל פולישוק-בלוך: למה רק לדתיים?
מל פולישוק-בלוך: למה לא לכולם?
אלי עמיר: המקום הוא לכולם אבל גם לדתיים.
אלי עמיר: אני מדבר על פלורליזם ועל זה היתה לנו מלחמת עולם כי הם אמרו: נקים מקום משלנו.
אלי עמיר: אמרתי: מה, אני לא יהודי?
טלב אלסאנע: יש כאן גם ערבים?
אלי עמיר: כן, בוודאי.
אלי עמיר: היה מאבק בשיניים ובציפורניים.
אלי עמיר: אנחנו זוכרים את "יום שישי הארור", שהיתה צריכה לבוא קבוצה חינוכית של דתיים וברגע האחרון, בשעה 14:30, לפני כניסת השבת הודיע לי המפקח הדתי הראשי שהוא לא שולח את הקבוצה אל כפר הנוער כי הכשרות כאן לא מספיק טובה.
אלי עמיר: הוא עשה את זה בכוונה ברגע האחרון.
אלי עמיר: אני צרחתי עליו ושאלתי אותו: כמה משגיחי כשרות אתה צריך?
אלי עמיר: 5, 3?
אלי עמיר: מיום ראשון אני אביא כמה משגיחי כשרות שאתה דורש.
אלי עמיר: 10?
אלי עמיר: אני אמלא לך את המקום הזה במשגיחי כשרות.
אלי עמיר: וכך עשיתי, ומאז אין לנו יותר בעיות כאלה.
אלי עמיר: מלכתחילה רצינו שזה ישרת את הקהילה, בשני כיוונים.
אלי עמיר: כיוון אחד זה הבדואים בנגב, ובאמת עשינו ואנחנו עושים.
אלי עמיר: הבאתי קצת כסף משוויץ וקצת כסף מארצות-הברית, מקרן ניו-יורק, בשביל המטרה הזאת.
אלי עמיר: זה תואם את השקפת עולמי – ואף ראשי הסוכנות כולם שותפים לחזון הזה – את הרצון לפתח את זה לקהילה וליצור הזדמנות שגם ערביי ישראל והבדואים של הנגב, עם הנוער של הנגב, יהיו שותפים.
אלי עמיר: לפני כמה שנים נכשלתי, הבאתי לכאן מיליונר ישראלי, אבל זה הרעיון היחיד שהצלחתי למכור לו.
אלי עמיר: אמרתי לו: בעיניי זאת משימה לאומית ואני חולם על שיתוף פעולה גדול מאוד לשתי האוכלוסיות האלה.
אלי עמיר: ואז הוא אמר: לזה אני מוכן לתרום.
אלי עמיר: היו כאן פלסטינים ומצרים.
אלי עמיר: המטרה שלנו כל הזמן היתה שהמקום הזה, שהוא על גבול השלום, יהיה מקום של שיתוף פעולה.
אלי עמיר: היו כאן שגריר מצרים ואחרים.
אלי עמיר: בכל מיני ועידות שלום שהשתתפתי בהן בכל מיני מקומות, גם בקהיר, העליתי את הרעיון להפוך את ניצנה לאחד המוקדים של שיתוף פעולה וחילופי נוער.
אלי עמיר: לצערנו באו שתי קבוצות ואחר-כך זה נעצר.
אלי עמיר: אני מקווה ששיתוף הפעולה הזה יתחדש בעתיד.
אלי עמיר: אחד הדברים היפים של ניצנה זה ההסתגלות שלה, הגמישות שלה לשנות פרויקטים.
אלי עמיר: אם התחלנו עם חניכי עליית הנוער בלבד, זמן קצר אחרי כן פתחנו את זה לכלל בתי-הספר, זמן קצר אחרי כן פתחנו את זה לעולים חדשים.
אלי עמיר: אני זוכר שיחה שהיתה לי עם מר לובה אליאב ערב אחד.
אלי עמיר: אמרתי לו: מה דעתך שנביא לכאן עולים מברית-המועצות?
אלי עמיר: הוא אמר לי: יאללה, קדימה.
אלי עמיר: כשהגעתי לסוכנות אמרו לי: מה, תביא את אלה מסיביר לחום המדבר?
אלי עמיר: אמרתי: דווקא אלה.
אלי עמיר: וזה הפך להיות אחד הפרויקטים הכי מוצלחים.
אלי עמיר: אחרי כן הבאנו עולים מאתיופיה.
אלי עמיר: אחר-כך נכנסנו לשותפות עם הקרן הקיימת לישראל והמקום הפך להיות הסמינר המרכזי של הקרן הקיימת לישראל.
אלי עמיר: אחר-כך עירבנו גם את קרן רש"י והצענו להם להביא לכאן בני נוער לסמינר מדעי.
אלי עמיר: היום זאת קהילה חינוכית שהיא רב-תכליתית ורב-מסלולית, שאנשי המקום רואים בה גם מרכז חינוכי.
אלי עמיר: מה חסר לה?
אלי עמיר: חסר כסף על מנת להרחיב את המקום.
אלי עמיר: עוד מעט נקים פארק סולרי, הקמנו בריכה ובית-ספר.
אלי עמיר: חסר כסף להרחבת הקמפוס כדי שיוכל לקלוט יותר חניכים כי הוא מלא, חסר כסף להשקעה במרכזים חינוכיים וכמובן הצרה של כל הצרות – חסר כסף לאחזקה השוטפת.
אלי עמיר: הבעיה היא בתקציבים השוטפים כדי להחזיק מקום כזה.
אלי עמיר: אני מתנצל על שהארכתי.
אלי עמיר: מר לובה אליאב ידבר אחריי.
אלי עמיר: אם מותר לי לבקש ממך, תן לנו קצת מחזון הנגב, קצת רוח טובה אל עמך.