GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מל פולישוק-בלוך: ואפשר להשיג עוד ועוד ועוד.
מל פולישוק-בלוך: נעבור למרכז מצוינות אחר באוניברסיטה העברית בירושלים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו ביקרנו שם בוועדת המדע.
מל פולישוק-בלוך: מרכז מעבדות נוער על שם בלמונטה.
מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע אתכם.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו היינו שם באוניברסיטה ראינו מה עושים.
מל פולישוק-בלוך: וזה פשוט מדהים.
מל פולישוק-בלוך: ושוב, עם אותן אנרגיות, עם אותם משאבים, אפשר להגיע להישגים אם משנים את החשיבה.
מל פולישוק-בלוך: אז בואו נשמע אתכם.
אוסנת זהר: בעצם אנחנו מייצגים את הרשות לקהילה ונוער של האוניברסיטה העברית, והיא מקיימת בתוכה שני גופים שעוסקים בחינוך מדעי לנוער.
אוסנת זהר: אחד זה נוער שוחר מדע והשני זה מעבדות הנוער על שם בלמונטה.
אוסנת זהר: אז אנחנו נתחיל עם נוער שוחר מדע.
נעמה כהן: שלום, קוראים לי נעמה כהן.
נעמה כהן: אני סיימתי כתה ו' בבית הספר הניסויי והייתי כמה שנים בנוער שוחר מדע בחוגים שונים, כמו ארכיטקטורה והכרת עולם החי.
נעמה כהן: עכשיו אני נמצאת בחוג פילוסופיה, שאנחנו מתעסקים בעיקר בשאלות גדולות של הפילוסופיה, בשפה, בזמן, ובשאלות ובפרדוקסים, שזה סוג של דילמה, או סיפור או משפט שסותר את עצמו.
נעמה כהן: אחד הפרדוקסים שלמדנו קוראים לו אכילס והצב.
נעמה כהן: אכילס והצב עורכים תחרות.
נעמה כהן: בגלל שאכילס יותר מהיר מהצב אז לצב יש יתרון של חצי מסלול, והוא מתחיל מהאמצע.
נעמה כהן: בשביל שאכילס ישיג את הצב הוא צריך להגיע קודם לנקודה שבה הצב ואז לעבור אותו.
נעמה כהן: הבעיה היא שהוא לא יכול להגיע לנקודה של הצב כי הצב כל הזמן מתקדם.
נעמה כהן: אז זה הפרדוקס.
נעמה כהן: תחשבו על זה.
נעמה כהן: זהו.
איתי להד: אני מסיים כיתה ח' בליד"ה.
איתי להד: אני כבר בנוער שוחר מדע כמה שנים בכל מיני נושאים.
איתי להד: אני חושב שהפעילות בנוער שוחר מדע מאוד שונה מהפעילות בבית ספר.
איתי להד: היא הרבה יותר התנסותית.
איתי להד: למשל, הייתי ברפואה שנה שעברה, וניתחנו לב של פרה ועין של פרה, וזה היה מאוד מאוד מעניין אני חושב, לכל הקבוצה.
איתי להד: השנה אני בהתנהגות בעלי חיים, והחתמנו מלשון להחתים אווזים, שזה ברגע שהם בוקעים, בעיקר עופות וזוחלים, הדבר הראשון שהם רואים הם חושבים שהוא אמא שלו, ומתנהגים אליו ככה.
איתי להד: הם חושבים שאם האווז שאני מגדל חושב שהוא בן אדם ירצה להתרבות, הוא ירצה להתרבות עם בן אדם, לדוגמה, והוא ילך אחרי לכל מקום כמו שאני אמא שלו.
איתי להד: ונתנו לנו את האווז, והאווז כרגע אצלי בבית.
איתי להד: אז זה דבר שלא היה בבית ספר, וזה מאוד מאוד תורם, וזה למידה הרבה יותר מעניינת מאשר דרך ספר.
נעמה כהן: אנחנו מתנצלים.
נעמה כהן: לא נתנו לנו להכניס אותו לכנסת.
נעמה כהן: פנינו, ביקשנו, התחננו, זה לא עזר.
אורן בן צבי: אני עכשיו עולה גם לכיתה ט'.
אורן בן צבי: בעצם זו השנה השלישית שלי בנוער שוחר מדע.
אורן בן צבי: השנה אני הלכתי למקצוע שבאמת לא נגעתי בו בבית ספר שלי, שהוא פסיכולוגיה.
אורן בן צבי: בעצם התעמקנו מאוד בכל מני מחלות נפש לסוגיהן, הכרת המוח יותר טוב.
אורן בן צבי: ומה שעלה ביום הראשון בעצם בשנה שעברה, הייתי אז בעוד חוק, שקוראים לו מוח והתנהגות, בעצם המדריכים הם אותם מדריכים.
אורן בן צבי: והם אמרו שזה יכול להיות שזה יחזור על עצמו.
אורן בן צבי: אני ועוד חבר שלי שהלכנו לזה ביחד מאוד חששנו שנצטרך לעבור חוג כי מאוד התלבטנו למה ללכת.
אורן בן צבי: ובעצם ראינו שכל דבר שנגענו בו אז נכון, נגעו בו וקצת התעמקו בו, אבל אחרי זה המשיכו את זה לנושא של הפסיכולוגיה.
אורן בן צבי: אני הבנתי אישית שכל שנה זה משתפר.
אורן בן צבי: המדריכים שהיו אתנו בשנה שעברה השתפרו יותר השנה.
אורן בן צבי: זה מאוד מקצועי.
אורן בן צבי: קודם כל הקבוצה שלנו.
אורן בן צבי: כשאני מגיע לשם אני מרגיש שאני בחברה של ילדים מאוד מאוד חכמים ומוכשרים בכל נושא שהוא.
אורן בן צבי: בעצם גם המדריכים רואים שהם משקיעים בעבודה שלהם.
אורן בן צבי: מכינים מצגות ודברים שרואים שלקחו להם הרבה זמן.
אורן בן צבי: וזהו.
מל פולישוק-בלוך: זה בעצם כייף לעבוד ולהיות עם אנשים חכמים.
מל פולישוק-בלוך: גם אני חושבת כך.
אשל אופיר: כשאנחנו מדברים על מצוינות אנחנו לא עושים סלקציה הישגית בקרב התלמידים שלנו.
אשל אופיר: מי שמספיק סקרן מגיע.
אשל אופיר: אנחנו מנסים לאפשר לכל אחד ואחד להגיע ולקדם מגוון של נושאים.
אשל אופיר: כאשר אנחנו מנסים לזרוע את זרע הסקרנות ולהצית את הניצוץ הראשון באמת שיוביל אותם הלאה לשלבים מתקדמים יותר מהגילאים הצעירים לגילאים הבוגרים, ולאחר מכן אנחנו מסתכלים קדימה אל השלבים האקדמיים שהם לומדים באוניברסיטה.
אשל אופיר: לא מעט תלמידים שלנו אנחנו רואים לומדים באוניברסיטה.
אשל אופיר: אנחנו לא מתמקדים אך ורק באוכלוסיות מצטיינות.
אשל אופיר: אנחנו גם פונים לאוכלוסיות של קשיי למידה.
אשל אופיר: יש לנו פרוייקטים שלפני שנתיים התחלנו לפתח אותם.
אשל אופיר: זה קצר הצלחה רבה מאוד בקרב תלמידים עם קשיי למידה, קשיי הסתגלות למערכת.
אשל אופיר: אנחנו בונים תוכניות מיוחדות גם להם.
אשל אופיר: אני חושש שהמערכת, מערכת החינוך בארץ, מאוד מזניחה לפחות את ההיבט של החינוך המדעי בקרב אותן אוכלוסיות.
אשל אופיר: כאשר אותן אוכלוסיות יכולות להיחשף גם למדע, ולהבין שמדע זה לא דבר של האליטא בלבד, זה מגביר את הביטחון העצמי שלהם שהם יכולים להתקדם הלאה בחיים.
מל פולישוק-בלוך: באמת זו ההזדמנות לומר שכשאני מדברת על מצוינות אני לא התכוונתי רק למצוינים.
מל פולישוק-בלוך: אני טוענת שכל אחד מהמקום שבו הוא נמצא יכול להיות מצוין יותר.
מל פולישוק-בלוך: וזה הדגש.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מדברים רק על איזו אליטה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו דורשים מכל אחד באוכלוסייה, מאיזו רמה שהוא נמצא, להיות עוד יותר.
מל פולישוק-בלוך: להתאמץ עוד יותר.
מל פולישוק-בלוך: הסך הכל יהיה טוב לכולם.
מל פולישוק-בלוך: כל אחד שיגיע להישגים שלו.
מל פולישוק-בלוך: ואז נראה שגם אלה שחשבנו שאין להם סיכוי, בעצם יכולים לפרוץ קדימה.
אסנת זוהר: אני בוגרת י"ב בתיכון שליד האוניברסיטה כאן בירושלים.
אסנת זוהר: אני בוגרת מגמת כימיה.
אסנת זוהר: בעצם באנו כאן לדבר על מרכז שקיים בתוך האוניברסיטה העברית של מעבדות שמיועדות אך ורק לנוער, לתלמידי תיכון.
אסנת זוהר: זה מעבדות בנושאים של כימיה, פיזיקה, ביולוגיה ואיכות הסביבה.
אסנת זוהר: מגיעות למעבדות האלה כיתות מגמה ועוברות שם ניסויי חקר בהדרכה של סטודנטים מהאוניברסיטה.
אסנת זוהר: אני חושבת שהדבר המרכזי המייחד את המעבדות האלה זה המכשור המתקדם שקיים בהן, שלא מצוי ברוב בתי הספר.
אסנת זוהר: אז קודם כל, זה מאפשר רמת חקר גבוהה יותר, ובעצם לחקור דברים שהם בחזית המדע באמצעות מכשירים שהם בחזית המדע.
אסנת זוהר: דברים שאי אפשר לעשות אותם במסגרת הבית ספרית.
אסנת זוהר: במקום שכל בית ספר יקנה בעצמו מכשירים חדשניים שהם יקרים מאוד ודורשים תחזוקה רבה שאני מניחה שרוב בתי הספר לא יכולים לעמוד בה.
אסנת זוהר: המכשירים מרוכזים במקום אחד, וכל בתי הספר מוזמנים להשתמש בהם.
אסנת זוהר: זה באמת מיועד לכל תלמידי ירושלים וזה לא רק לכיתות של הצטיינות או משהו כזה.
גיא שלייר: אני אמשיך.
גיא שלייר: שמי גיא.
גיא שלייר: גם בוגר לידה.
גיא שלייר: רציתי להסביר על ההדרכה קצת.
גיא שלייר: בשונה מלימוד פורמלי בבית הספר שיש כיתה בת שלושים תלמידים במקרה הטוב, ההדרכה בבלמונטה היא של קבוצות של ארבעה עד חמישה תלמידים, שיש מדריך שהוא סטודנט, לא מורה לכל קבוצה.
גיא שלייר: היחס הוא מאוד אישי.
גיא שלייר: כשהמדריך לא פועל על תקן מרצה, כמו מורה בלימוד פורמלי, אלא יותר על תקן של מנחה.
גיא שלייר: כשצצה בעיה כל הקבוצה דנה עליה ופותרת אותה ביחד, ולא מתקבלת תשובה מהירה וסתמית מהמדריך.
גיא שלייר: זה דבר מאוד חשוב, שהוא גם יוצר את הלמידה תוך כדי התנסות.
גיא שלייר: וזה נותן הרגשה טובה מאוד להיות שם ולעבוד שם, כשאתה יודע שלא מסבירים לך הכל אלא אתה גם יכול ללמוד קצת לבד.
יעל ברבריאן: אני יעל.
יעל ברבריאן: גם אני סיימתי י"ב בלידה.
יעל ברבריאן: ביולוגיה וכימיה.
יעל ברבריאן: ורציתי קצת להוסיף לגבי האופי של העבודה בבלמונטה.
יעל ברבריאן: כמו שגיא אמר יש מדריכים טובים וההדרכה בקבוצות קטנות והכל.
יעל ברבריאן: חוץ מזה גם מעודדים שם עבודה עצמית שזה אומר, אני אתן דוגמה קטנה.
יעל ברבריאן: אני עשיתי עבודה לבגרות שזה שתי יחידות, בביולוגיה.
יעל ברבריאן: וזאת עבודה שבעצם דורשת חקר שמכינים לבד.
יעל ברבריאן: זאת אומרת, חושבים על הנושא, על שאלת חקר, על ביצוע של ניסוי שאתה מתכנן לבד.
יעל ברבריאן: אתה מבצע אותו ומסיק מסקנות לגבי השאלה ששאלת.
מל פולישוק-בלוך: הנקודה הזאת שאת מדברת עליה היא מאוד משמעותית.
מל פולישוק-בלוך: משום שחוקר יכול להיות תיאורטיקן נהדר, אבל אם אין לו את הכלים הוא לא יכול להגיע רחוק.
מל פולישוק-בלוך: אני זוכרת מסיור של וועדת המדע במכון ויצמן, שפגשנו פרופסורית ידועה שעוסקת בחקר המוח, והיא אמרה, בלי המחשב המתוחכם ביותר שעולה רק מיליון וחצי דולר, אני לא יכולה להגיע ליותר.
מל פולישוק-בלוך: וזו באמת חסימה.
מל פולישוק-בלוך: ולכן, אנחנו לא אומרים סתם כל הזמן משאבים משאבים.
מל פולישוק-בלוך: חוקר טוב צריך כלים.
מל פולישוק-בלוך: תלמיד במדעים צריך כלים.
מל פולישוק-בלוך: והדוגמה של המעבדות אצלכם באוניברסיטה זו דוגמה איך אפשר בגלל הצרכים שעלותם גבוהה לרכז מאמצים, להביא את המכשירים, לרכז מקום שבו יש מכשירים ברמה מאוד מאוד גבוהה, ואת התלמידים להביא את המכשירים.
מל פולישוק-בלוך: לא צריכים בכל בית ספר מעבדה מפוארת ומשוכללת .
מל פולישוק-בלוך: אפשר להסיע את התלמידים אל המעבדה.
מל פולישוק-בלוך: ואת בדיוק נתת את הדוגמה איך זה עובד.
יעל ברבריאן: רציתי לציין רק שבאמת המעבדה היתה פתוחה בשבילנו כל הזמן .
יעל ברבריאן: אנחנו באנו בחופש פסח והיינו שם כל יום כמה שעות ועבדנו על הפרוייקט שלנו, וכל פעם שהיינו צריכים עזרה אז קיבלנו.
יעל ברבריאן: ובכל זאת מה שהתאפשר זה לעבוד באופן עצמאי וזאת לדעתי המטרה המשמעותית.
מל פולישוק-בלוך: בלי לפגוע בדוקטורים האחרים, אם היו לנו עוד כמה פרופסורים פרנסיים אז המדינה היתה משתבחת.
מל פולישוק-בלוך: כי הוא הכוח הדוחף שם.
אירית שטסמן: אני סיימתי י"ב במגמת כימיה.
אירית שטסמן: ואני רציתי לדבר על מיומנויות מעבדה שמקבלים במעבדת בלמונטה, שהם מאוד חשובות.
אירית שטסמן: כי איפה שאני למדתי, פשוט בהרבה בתי ספר במהלך הלימוד של המדעים, לא עושים ניסויים.
אירית שטסמן: מלמדים בעיקר תיאוריה שזה חשוב, אבל קשה מאוד לקבל מושג על המדע עצמו בלי ניסויים.
אירית שטסמן: ולכן, במסגרת הלימוד נסענו פעמיים שלוש לבלמונטה ועשינו שם ניסויים שבעצם נתנו לנו הרבה ידע ותחושה לגבי מה שאנחנו לומדים, שזה לדעתי דבר מאוד חשוב, ובלי בלמונטה לא היינו יכולים לעשות אותו.
יסמין גאנח: שמי יסמין, אני מבית צפאפא.
יסמין גאנח: סיימתי תיכון לפני ארבע שנים.
יסמין גאנח: בתקופת התיכון היתה לי האפשרות להתנסות וללמוד בבלמונטה בחוגים שונים, כימיה, ביולוגיה וגם איכות הסביבה.
יסמין גאנח: ההתנסות שלי היא בעצם נתנה לי את המוטיבציה וכיוונה אותי אלף, ללמוד באוניברסיטה העברית, אם זה אפשרי.
יסמין גאנח: בית, לבחור איזה חוג מתאים לי.
יסמין גאנח: ואני בחרתי כימיה ביולוגיה לא סתם, אלא שהיה לי הכיוון לבחור את זה.
יסמין גאנח: עכשיו סיימתי תואר ראשון, אני מתחילה תואר שני בשנה הקרובה.
יסמין גאנח: אני כבר מדריכה בבלמונטה ובנוער שוחר מדע שנתיים.
יסמין גאנח: אותם לקחים, אותה מוטיבציה שהועברו לי כתלמידה אני מנסה להעביר לתלמידים בתור מדריכה, כולל חשיבה, סוגי חשיבה שונים, ניתוח תוצאות, איך להתמודד עם שאלת חקר, לדעת שאין תשובה אחת נכונה, וכל זה.
יסמין גאנח: ואני מקווה גם שאני מעבירה את זה טוב, כי איך שהעבירו לי את זה זה היה מצוין.
יסמין גאנח: עצם העובדה שלמדתי.
אור לנדסברג: אני אור, ואני סיימתי י"ב בבית הספר ליד האוניברסיטה.
אור לנדסברג: להבדיל מהפעילויות שהחברים שלי עשו ...
אור לנדסברג: בבלמונטה, שהיתה חלק מהלמידה השוטפת בשנה, מכיוון שהמורה למד עם הכיתה וישב עם הכתה, וכשהוא רצה לעשות ניסוי שהוא מעל ליכולת של הבית ספר שלו, הוא הביא את התלמידים לבלמונטה, אני בעצם למדתי קורס שלם בבלמונטה.
אור לנדסברג: במעבדה של פיזיקה.
אור לנדסברג: זאת היתה הבחירה שלי.
אור לנדסברג: אני פשוט חשבתי שהיחידה הזאת מגיעה לרמה מאוד בסיסית גם של מיומנויות למידה וגם ...
אור לנדסברג: הקורס שאני לקחתי במקום נקרא DSP DIGITAL SIGNAL PROCESSING שבטוח שהרבה אנשים שדיברו פה קשורים אליו בדרך כזו או אחרת.
אור לנדסברג: אנחנו למדנו שיטות בסיסיות אמנם, אבל של לקבל אות, לדעת לתרגם אותו מאות אנלוגי טבעי לאות דיגיטלי שהגיע וייכנס למחשב, רצף של אפסים ואחדים, וכשהמחשב מקבל הודעות אנחנו למדנו שיטות איך לעשות עם זה מה שאנחנו רוצים.
אור לנדסברג: לסנן ממנו רעשים, או תמונה, או אם זה לזהות, לעבד, ללמוד על האות, על טיבו.
אור לנדסברג: אני יודע שכמה מהחברים שלי שעשו ניסויים בבלמונטה השתמשו במכשירים שבנוסף לעקרונות הפיזיקליים שהם מנצלים הם גם מנצלים יכולות שכאלה של עיבוד מיקרוסקופי, שאני יודע שעשו בכימיה, שזה רמה שאנחנו הגענו אליה בלקחת אות ולנתח מה התדרים שמופיעים בו, ולאיזה רמות .
אור לנדסברג: בעצם אני חושב שקיבלתי מעל למה שהייתי מקבל אם הייתי לומד את היחידה הזאת הרגילה של משרד החינוך.
מל פולישוק-בלוך: מה תלמד כשתהיה עוד יותר גדול?
אור לנדסברג: אני לומד גם פיזיקה, גם פילוסופיה, גם התחלתי תואר במתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה.
אור לנדסברג: בן שמונה עשרה.
אור לנדסברג: אני מקווה בעצם להמשיך בשלושת התחומים, לעשות איזה שילוב.
אור לנדסברג: אם יורשה לי להעיר איזו הערה כללית על משרד החינוך.
אור לנדסברג: בגלל שאני גם בוגר חמש יחידות מתמטיקה וגם פילוסופיה, אני בעצם מרגיש ששני הנושאים האלה הם נושאים נשכחים.
אור לנדסברג: פילוסופיה זו מגמה חדשה.
אור לנדסברג: אבל מתמטיקה אני מרגיש שחמש יחידות שנלמדות בבית הספר ברמה מאוד טכנית.
אור לנדסברג: אני לא מרגיש שזו מגמה של מתמטיקה כמו שיש מגמת ביולוגיה.
אור לנדסברג: הרמה היא של טכנאות.
אור לנדסברג: כמו למשל DSP שיש בתוכו הרבה מאוד מתמטיקה, למשל ללמוד את הדברים שהם יותר עקרוניים, יותר משפטים, ברמה שהיא יותר מעניינת ומסקרנת.
מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לך אור.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך שמשרד החינוך, אני ממשיכה את מה שאמרת, רק השנה הגיע למחשבה שמתמטיקה צריך ללמוד בחשיבה מופשטת.
מל פולישוק-בלוך: אז לקח להם עשרים שנה לחזור לשיטות שהיו פעם.
מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שהפעם יגיעו למסקנות הנכונות.
מל פולישוק-בלוך: נמשיך הלאה.
דקלה אורן: שמי דיקלה אורן.
דקלה אורן: אני משתתפת בתוכנית חוקר צעיר ח' של מכון ויצמן.
דקלה אורן: זו תוכנית ייחודית למכון וייצמן.
דקלה אורן: היא מתחילה בכיתה י' ונמשכת עד כתה י"ב.
דקלה אורן: יש לה שני חלקים עיקריים.
דקלה אורן: בחלק הראשון אנחנו נפגעים קבוצה של בערך עשרים איש מרחבי הארץ לכמה מפגשים של יומיים במכון וייצמן, במהלכם אנחנו יושבים שם, מכירים אחד את השני, ושומעים הרצאות מכל התחומים הכי מעניינים, הכי חדשים.
דקלה אורן: אם זה שבבי די.
דקלה אורן: אן.
דקלה אורן: איי, קוורקים, אלקטרונים, פתרון בעיות מתמטיות בעזרת ....
דקלה אורן: וכל הנושאים הכי הכי חדשים, ממש בחזית המדע.
דקלה אורן: אנחנו שומעים הרצאות ממש מעניינות עליהם.
רבקה גושו: שמי רבקה גושו.
רבקה גושו: אני משתתפת בתוכנית של קידום מדעי הטכנולוגיה של תלמידים יוצאי אתיופיה .
רבקה גושו: התוכנית פותחה בגלל שנושא המדע והטכנולוגיה וההייטק הם פחות ידועים בעדה.
מל פולישוק-בלוך: איפה את גרה?
רבקה גושו: בלוד.
רבקה גושו: משום שאין ביכולתנו לממש את זה מסיבות טכניות, מצב כלכלי, הזדמנות, ומצב שונה במקצת.
רבקה גושו: לכן בחרו הסוכנות היהודית, מכון וייצמן ומגבית לבחור קבוצה צעירה עם פוטנציאל ולפתח אותה.
רבקה גושו: והם פתחו בפנינו עולם מדעי שיצר גירויים שלא הכרנו בעבר.
רבקה גושו: כיום, כפי שצפו הוגי הרעיון, זה הצלחה גדולה.
רבקה גושו: ואני מרגישה מאוד שהצלחנו, בגלל שאנחנו מאוד מתעניינים בכל המקצועות.
מל פולישוק-בלוך: את אוהבת את זה?
רבקה גושו: כן.
רבקה גושו: מאוד.
רבקה גושו: כי זה באמת מעניין.
רבקה גושו: אני אתן לכם כמה עובדות שיסייעו לכם להתרשם מגודל ההצלחה.
רבקה גושו: חבריי ואני השתתפנו בחוגים מטעם הפרוייקט שזה חוגים אם זה בניית רקטות, מדעים, כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, כל המקצועות.
רבקה גושו: דבר שתרם לשילוב בלימודים ובחברה.
רבקה גושו: וגם התמודדנו ואף התקבלנו לחוגים מובחרים שהוצעו לכלל האוכלוסייה במסגרת הפעילות של צמד, התמודדנו והתקבלנו.
רבקה גושו: עכשיו, הפעילות התקיימה במתכונת דו שבועית.
רבקה גושו: שביום אחד אנחנו לומדים כל מיני מקצועות מדעיים - -
מל פולישוק-בלוך: זה הכל בלוד?
רבקה גושו: במכון וייצמן.
רבקה גושו: ברחובות.
רבקה גושו: מכל המרכז ילדים באים.
רבקה גושו: והחלק השני, זה תוכנית של שיעורי חונכות שניתנים בקבוצות קטנות, שם אנחנו לומדים ועוזרים לנו לתגבר במקצועות שאנחנו רוצים לדעת יותר על מנת שיתאפשר לנו לממש את הפוטנציאל האופטימלי בכל המקצועות ולהגיע לבגרות.
רבקה גושו: ולימודים אקדמיים.
רבקה גושו: וגם ההורים מעורבים בזה, אם זה שאנחנו מספרים להם מה אנחנו עושים, וגם הם יותר תומכים בנו.
מל פולישוק-בלוך: איפה את לומדת?
מל פולישוק-בלוך: באיזה בית ספר?
רבקה גושו: רמלה לוד.
מל פולישוק-בלוך: זה תיכון?
מל פולישוק-בלוך: איזה כיתה?
רבקה גושו: עולה לי"א.
מל פולישוק-בלוך: ואיזה מגמות, או איזה כיון את הולכת או שאין אצלכם מגמות?
רבקה גושו: יש.
רבקה גושו: אבל אני לא הולכת למשהו מדעי.
רבקה גושו: לא הסתדר.
רבקה גושו: אבל אני מקווה שאני בעתיד אלמד את המקצועות האלה.
מל פולישוק-בלוך: יופי .
דניאל פרשה: שלום, אני דניאל פרשה.
דניאל פרשה: אני מכיתה י', עולה לי"א.
דניאל פרשה: בן שש עשרה.
דניאל פרשה: אני מדריך בגן המדע במכון וייצמן.
דניאל פרשה: גן המדע זה בעצם הגן היחיד והראשון בעולם כולו שבעצם כולו תחת כיפת השמיים, מה שמאפשר לי שימוש בכל תופעות הטבע כמו שהן.
דניאל פרשה: כדי להתקבל להיות מדריך שם אני עברתי צמד.
דניאל פרשה: ..
דניאל פרשה: מדע והגעתי לקורס שלומדים שם בעצם את כל מה שצריך, את המתמטיקה והפיזיקה שנדרשת כדי להדריך בגן המדע.
דניאל פרשה: ברחובות.
דניאל פרשה: בעצם הקורס הזה הוא במסגרת בחירה שלנו, שאנחנו בחרנו מכל האופציות שניתנו לנו להיות דווקא שמה.
דניאל פרשה: בתום הקורס בעצם הקורס נמשך שישה חודשים, נכנסנו כמדריכים בפסטיבל, שתכף אני אגיד על זה כמה מילים.
דניאל פרשה: היינו מדריכים בפסטיבל ולאחר מכן, עד היום כל הזמן צמד וגן המדע נותנים לנו הזמנות להרצאות ולתצפיות אסטרונומיות.
מל פולישוק-בלוך: ומה אתם עושים בפסטיבל עצמו?
מל פולישוק-בלוך: מה קורה שם בקיץ?
דניאל פרשה: אני אישית בגלל הקורס הזה שעברתי שישה חודשים יש לי בסיס טוב לפיזיקה שאני אלך למגמה בשנה הבאה וזה עוזר מאוד.
דניאל פרשה: בקשר לפסטיבל.
דניאל פרשה: הפסטיבל זה בעצם חגיגה של מדע וטכנולוגיה: תחרויות, מופעים, סדנאות, סיורים , סדנאות.
דניאל פרשה: המון דברים בפסח.
דניאל פרשה: הפסטיבל מתקיים בקמפוס בגן המדע, ובעצם מכון ויצמן רובו ככולו הוא יומיים רק בפסטיבל הזה.
דניאל פרשה: הפסטיבל מיועד לגילאים והילדים וכולם מתנסים בחוויות בגוף ראשון, מסתכלים על הטבע ומנסים להבין אותו .
דניאל פרשה: בפסח אחרון היו שם בערך חמש עשר אלף איש ביומיים האלה.
דניאל פרשה: מבקרים בהדגמות והפעלות של מדעני המכון שמציגים את תחומי המחקר שלהם, יכולים ללמוד על ההיסטוריה של המכון, על ההישגים של המכון, יכולים לבקר בביתו של ד"ר חיים וייצמן.
דניאל פרשה: המון פעילויות.
דניאל פרשה: יש גם עם מדענים מהפקולטה למדעי החקלאות, הסביבה והתזונה של האוניברסיטה העברית, קמפוס טבע של אוניברסיטת תל אביב, מוזיאון המדע על שם בלומפילד בירושלים גם, המוזיאון הלאומי למדע וטכנולוגיה וחלל על שם מתילדה ודניאל רקנטי בחיפה.
דניאל פרשה: ועוד.
מל פולישוק-בלוך: ואחרון, ירדן.
ירדן פרנז: אני באתי כנציג של המחנה הבינלאומי למדע במכון וייצמן, מחנה שצמד מארגנת , צעירים למדע.
ירדן פרנז: זה המחנה השלושים ושישה במספר ברציפות, כל שנה זה קיים.
ירדן פרנז: המחנה מיועד בעצם לתלמידים מכל העולם, כשמו כן הוא, מחנה בינלאומי.
ירדן פרנז: בנים ובנות, רובם או כולם בוגרים בתי ספר תיכון שעוד לא נכנסו לאוניברסיטאות.
ירדן פרנז: משתתפים כשבעים בני נוער מארצות כגון ארצות הברית, קנדה, אנגליה, צרפת, שוויץ, גרמניה.
ירדן פרנז: ישראל יפן.
ירדן פרנז: כולו מתנהל באנגלית.
ירדן פרנז: הכל מתנהל באנגלית שם.
ירדן פרנז: מה שנחמד גם שכל בני הנוער מגיעים למחנה בישראל גם בשנים של אינתיפאדה, כשיש כנסים בינלאומיים שמתבטלים או נדחים בגלל זה, מגיעים בני נוער מאוד מוכשרים, כולם עם המלצות מאוד טובות.
ירדן פרנז: רוב העבודה שם במחנה בעצם אנחנו נכנסים למעבדות מחקר של דוקטורנטים ועוזרים במעבדות המחקר בליווי והדרכה של הדוקטורנטים.
ירדן פרנז: העבודה במעבדות המחקר היא עבודה אישית לכל דוקטורנט יש שני בני נוער בערך.
ירדן פרנז: במשך כשלושה שבועות אנחנו עובדים שם.
ירדן פרנז: המחנה כולו כחודש.
ירדן פרנז: בסיום השלושה שבועות של העבודה אנחנו צריכים להגיש דו"ח שכתוב כמאמר מדעי ולהרצות על הנושא.
ירדן פרנז: כולם, כל הביקורות ששמעתי ואנשים שפגשתי וכבר עברו את זה, אמרו שהם מאוד נהנו.
ירדן פרנז: אני בינתיים מאוד נהנה, אגב, זה עדיין לא נגמר.
ירדן פרנז: זה עד סוף החודש.
ירדן פרנז: הייתי צריך לוותר היום על שמונה שעות מעבדה בשביל זה.
ירדן פרנז: מחר אני אצטרך לעבוד הרבה יותר.
ירדן פרנז: כולם מאוד נהנים.
ירדן פרנז: גם הרבה מאלו שאני שמעתי היום, מבוגרים, עדיין נזכרים בזה, ועדיין שומרים על קשר מאוד חם, וזה גם שגרירים.
ירדן פרנז: כולם זוכרים את זה, ובכל מקום הם מזכירים את זה וגם כשגרירים, אפשר להגיד, כמדינת ישראל ומכון וייצמן.
אור לנדסברג: דיקלה, דיברת על עמוס דה שליט?
דיקלה אורן: לא דיברתי על עמוס דה שליט, אבל אני גם יכולה לדבר.
אור לנדסברג: ....
אור לנדסברג: נכנסים למעבדות, לקבוצות מחקר, משתתפים אתם בניסויים, בחטיבת הטכנולוגיה.
אור לנדסברג: לפי הניסויים שפורסמו לפני שנתיים, לפני שנה עבדתי עליהם, זה היה מאוד מעניין.
אור לנדסברג: זה גם מחנה שאני הייתי במחזור ארבעים, לפני שנה התקיים מחזור ארבעים ואחד.
מל פולישוק-בלוך: מה ההבדל בין המחנה הזה למחנה - - -
אור לנדסברג: המחנה הזה בין-לאומי.
מל פולישוק-בלוך: כמה משתתפים בו השנה?
אור לנדסברג: עשרים בערך.
אור לנדסברג: הפעילות הראשונה היתה בעצם של נוער שוחר מדע, והוא שפתח לכל הפעילויות גם של צמד וגם של...
אור לנדסברג: דרך המחנה הזה נבחרתי להמשיך למשלחת , לכנס בינלאומי לדרום קוראה.
אור לנדסברג: זה לא אותה משלחת שדיברו עליה מקודם.
אור לנדסברג: שם אנחנו נוסעים לשישה שבועות.
אור לנדסברג: יש לנו שתי מטרות.
אור לנדסברג: אחת לפסטיבל מדע שהולך להיות בסיאול, שגם נעשה שם ניסויים לקהל הרחב, כמו בפסטיבל המדע אלא ש...
אור לנדסברג: בערך באותו זמן לא חמש עשרה אלף אלא מאה שישים אלף איש.
אור לנדסברג: באנגלית יהיה הכל, ואפילו למדתי קצת קוריאנית בשביל זה.
אור לנדסברג: זו המטרה הראשונה.
אור לנדסברג: המטרה השנייה היא בעצם הכנס הבינלאומי, זה הכנס הראשון שמתקיים, זה הפעם הראשונה שהקוריאנים עושים את הכנס הזה.
אור לנדסברג: שם גם אותה מתכונת פחות או יותר.
מירי מנור: אני אדבר על רנדון.
מירי מנור: זה מחנה בינלאומי שמכון וייצמן שולח חמישה נציגים שהם המצטיינים של הסדנאות, גם הבינלאומי וגם הישראלי.
מירי מנור: המחנה הזה התחיל ב-1959 ומכון וייצמן התחיל לשלוח מ-1965.
מירי מנור: בשלושת העשורים האחרונים נוסעים עם תרומה נדיבה של מר דניאל פרוטלר מלונדון, שהוא יהודי.
מירי מנור: אנחנו נשתתף בהרצאות ואנחנו גם נרצה לקהל הרחב.
מירי מנור: יהיו התדיינויות וניסע לאוניברסיטת אוקספורד וקיימברידג' לימי מדע כאלה אינטנסיביים של שבועיים.
מירי מנור: זהו.
מל פולישוק-בלוך: תעשו חיים.
מל פולישוק-בלוך: תיהנו ותלמדו.
מל פולישוק-בלוך: מי זאת לירון שטרן?
מל פולישוק-בלוך: את?
מל פולישוק-בלוך: ואת המלווה שלהם?
מל פולישוק-בלוך: אנחנו רצים הלאה.
מל פולישוק-בלוך: בינתיים התיישבו במקומם אנשי חמד”ע.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר באמת, אנחנו סיירנו במכון וייצמן כוועדת מדע.
מל פולישוק-בלוך: ראינו את הפעילות שם.
מל פולישוק-בלוך: באמת, היוזמות שם מגוונות מאוד.
מל פולישוק-בלוך: ראינו כאן אוכלוסיות שונות.
מל פולישוק-בלוך: כפי שאמרתי קודם, מגיעים לכל האוכלוסייה באמצעות המדע, וזה מה שיפה בזה, ותודה לאנשי מכון וייצמן.
מל פולישוק-בלוך: בבקשה אנשי חמד”ע, תל אביב.
איתי ומיה: קוראים לי איתי , אני מאיה, ואנחנו באנו לספר לכם על חמד”ע, שזה המקום שבו אנחנו לומדים פיזיקה.
איתי ומיה: בניגוד לרוב הנציגים שדיברו כאן ובהתייחסות לדברייך ולדברי נציגי משרד החינוך, אנחנו באמת כמו הנציגים של האוניברסיטה שמדברים על האוניברסיטה, אנחנו מדברים על פיזיקה לכולם ולא על תוכנית למצטיינים.
מל פולישוק-בלוך: אתם לא נגד המצטיינים כמובן.
איתי נשר: בטח שלא.
איתי נשר: חמד”ע מעודדת את זה.
איתי נשר: חמד”ע זה בעצם מרכז לימוד מקצועות מדעיים בתל אביב, פיזיקה וכימיה.
איתי נשר: בעיקר פיזיקה.
איתי נשר: בעצם זה לא בית ספר בפני עצמו וזה לא מוסד בפני עצמו.
איתי נשר: זה כן, אבל זה מקום שכל תלמידי תל אביב, לא כל, רוב בתי הספר בתל אביב שולחים את התלמידים שלהם ללמוד פיזיקה בחמד”ע.
איתי נשר: אנחנו לומדים שם שמונה שעות שבועיות.
איתי נשר: למדנו.
איתי נשר: שנינו כבר סיימנו כתה י"ב השנה.
איתי נשר: חמד”ע שמה בעצם דגש על כמה וכמה דברים.
איתי נשר: קודם כל, משהו שנשאל קודם, חמד”ע מעודדת תלמידים כבר מכתה ט' לבוא וללמוד פיזיקה.
איתי נשר: ייחודה של חמד”ע שהיא נבנתה ומשמשת כקמפוס להוראת המדעים, ובגלל זה קודם כל הכיתות שלנו הן חדרי מעבדה.
איתי נשר: כל כתה היא בעצם חדר מעבדה.
איתי נשר: הם נותנים תמיכה לאחר שעות הלימודים בשיעורי העשרה או באינטרנט.
איתי נשר: אפשר לעבוד מול המורה באינטרנט, ולקבל תמיכה גם בטקסט וגם בדיבור, ואפילו בוידאו.
מאיה אוברמן: כן.
מאיה אוברמן: עוד משהו ייחודי בחמד"ע זה הדרך שבה מעבירים את החומר.
מאיה אוברמן: אם זה נגיד כשלמדנו על גלים, אז יצאנו בקפיצות למסדרון בשביל להמחיש את זה.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך,הדבר היחידי שאני זוכרת, וזה היה מזמן, משיעור פיזיקה בתיכון אוסטרובסקי ברעננה, זה שעמדנו בפרוזדור, והיה לנו גליל ענק כזה וראינו את הגליל.
מל פולישוק-בלוך: זה הדבר היחידי שאני זוכרת מוחשית מול העיניים.
מאיה אוברמן: זה לא רק זה כאילו.
מאיה אוברמן: זה עוד דברים.
מאיה אוברמן: כמעט בכל דבר שלמדנו זה היה בדרך מיוחדת להמחיש לתלמידים את הרעיון כדי שאחר כך גם אנחנו נזכור את זה.
מל פולישוק-בלוך: אחרי כמה עשרות שנים.
מאיה אוברמן: כדי שגם אנחנו נזכור את זה ככה.
מאיה אוברמן: וזה באמת משהו שתורם וכמו כן גם האווירה, המורים, התלמידים הקרבה.
איתי נשר: כן.
איתי נשר: אווירה מאוד תומכת.
איתי נשר: ואם כבר דנו כאן קודם על כל הפרוייקטים של העשרה במסגרת מכון וייצמן, במסגרת מוזיאוני המדע שדיברו כאן,
איתי נשר: גם חמד"ע דוחפת את התלמידים שלה לחוגי העשרה ולתוכניות העשרה גם פנימיות וגם חיצוניות.
מל פולישוק-בלוך: אתם סיימתם את התיכון ואתם לפני גיוס?
איתי נשר: אנחנו לפני גיוס.
איתי נשר: בעצם שנינו לומדים בתיכון אליאנס בתל אביב.
איתי נשר: אבל עוד פעם, הפיזיקה שלנו למדנו אותה בחמד"ע.
מל פולישוק-בלוך: זה מה שחסר היה לאור.
מל פולישוק-בלוך: הכוונה לא משהו טכני אלא יותר.
איתי נשר: רק דבר אחרון שרציתי.
איתי נשר: חמד"ע מעודדת לא רק את כולם לבוא וללמוד פיזיקה כבר מכיתה ט' במסגרת חוקי העשרה, אלא באמת ניתן לראות שלא רק בתי ספר מתל אביב אלא גם מיפו וגם מישיבת בר אילן באים ללמוד בחמד"ע פיזיקה.
מל פולישוק-בלוך: ד"ר כהן, רוצה להוסיף איזה משפט?
ד"ר יוסף כהן: בעצם המוסד מבוסס על ריכוז של משאבים.
ד"ר יוסף כהן: כשהרעיון הוא אלף לרכז צוות של מורים שחלק גדול מהם למערכת החינוך הפורמלית הממוסדת לא באו משם, וגם כנראה לא היו מגיעים לשם, ומוצאם חלקם זו קריירה שנייה מהאקדמיה ומתעשייה, אנשים שבחרו בהוראה מתוך הכרה ואידיאליזם מסוים.
ד"ר יוסף כהן: ונמצאים שם מתוך בחירה.
ד"ר יוסף כהן: חוץ מריכוז כוח אדם, יש גם נושא של ריכוז משאבים.
ד"ר יוסף כהן: אנחנו עובדים עם מערכות ציוד ומעבדה שהן מהמתקדמות ביותר שקיימות.
ד"ר יוסף כהן: כאשר הרעיון הוא שאם בבית ספר מסוים, נאמר אם בתרומה של וועד הורים אפשר לקנות מערכת אחת כזאת, והמורה יראה את זה לכיתה בתור הדגמה, ובשאר השנה זה יישב בארון, אז מכיוון שאנחנו מרכזים כחמישה עשר בתי ספר בתל אביב.
מל פולישוק-בלוך: למה לא כולם דרך אגב?
יוסף כהן: זה נושא שהוא פוליטי.
מל פולישוק-בלוך: פוליטי?
מל פולישוק-בלוך: טכני?
מל פולישוק-בלוך: או מה?