GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק הדר: חשוב לנו לפתח אבוקדו צהבהב, אז זה הפרוייקט הלאומי ובזה יושקע הכסף.
יצחק הדר: אנחנו יודעים שזה לטווח ארוך, עד שנגיע למטרה.
מל פולישוק-בלוך: ומי אתה חושב שיכול בסיטואציה של החקלאות בישראל על מרכיביה, מי יכול להוביל דבר כזה?
מל פולישוק-בלוך: אני יודעת מי צריך, אבל מי יכול?
יצחק הדר: מי יכול?
יצחק הדר: אנשים שלא עוסקים בנסיבות פוליטיות.
יצחק הדר: אני חושב משרד המדען הראשי ביחד עם לא מעט מדענים שיש בארץ, גם בתעשייה, אייל בצניעותו לא אמר כמה חוקרים יושבים כאן בחדר.
יצחק הדר: כמה אנשים עם דוקטורט יש אצלך בצוות?
אייל ורדי: קרוב לעשרים.
יצחק הדר: ויש לא מעט דוקטורים ש...
מל פולישוק-בלוך: איפה אתם יושבים?
אייל ורדי: בכניסה לקריית גת צומת פלוגות.
יצחק הדר: בהחלט יש כוחות לא קטנים בארץ, איך אני אומר את זה בצורה צנועה?
יצחק הדר: מזמינים אותנו לכל הארצות לפתח תוכניות מו"פ ולייעץ להם, לבנק העולמי, למי שאת לא רוצה.
מל פולישוק-בלוך: חוץ מפה.
יצחק הדר: חוץ מאשר אצלינו, כן.
יצחק הדר: הנקודה השניה היא – היחס של המדינה לחקלאות.
מל פולישוק-בלוך: טוב, בעניין הזה אתם לא יתומים.
מל פולישוק-בלוך: לא שזה עוזר לכם ...
יצחק הדר: רק עוד משפט אחד.
יצחק הדר: לא, אנחנו לא יתומים, אבל למדינת ישראל אין מדיניות.
יצחק הדר: רק הערה – דיברו פה על כסף.
יצחק הדר: כל מה שמדינת ישראל מייצאת בתשומות חקלאיות, אני יודע, מדובר במיליארד ומשהו דולר, זה מה שהאיחוד האירופי שלפני האחד במאי, תמך ביום אחד בחקלאות.
יצחק הדר: זאת אומרת, התמיכה של האיחוד האירופי הישן, בטח עכשיו זה יהיה עוד יותר, כי המדינות שהצטרפו הן עדיין מדינות חקלאיות, התמיכה מה שאסור להגיד – סובסידיה לחקלאות באיחוד האירופי, מאה מיליארד מיליון דולר ליום.
יצחק הדר: שזה מדהים.
יצחק הדר: זאת אומרת – אתה חושב על זה, להם יש באמת מדיניות חקלאית, זה כל כך חשוב, שמעבר לביזנס בחקלאות.
יצחק הדר: ..
מל פולישוק-בלוך: למה לך ללכת לאירופה?
מל פולישוק-בלוך: לך לקפיטליסטית הגדולה בעולם ארה"ב.
מל פולישוק-בלוך: היא מסבסדת באיזה עשרים וארבעה מיליארד דולר ל...
יצחק הדר: אז ישראל היא ליד ניו זילנד ואירופה שלא מסבסדות.
מל פולישוק-בלוך: המים מסובסדים, בוא לא ניסחף.
יצחק הדר: עדיין הסובסידות הנמוכות בעולם.
קריאה: תמשיך להגיד את זה.
מל פולישוק-בלוך: רגע, זה לא נכון?
מל פולישוק-בלוך: המים לא מסובסדים לחקלאים?
מל פולישוק-בלוך: אתם משלמים אותו דבר?
מל פולישוק-בלוך: אתם משלמים את העלות אבל עדיין פחות מ...
יוסטה בלייר: היה ראש ממשלה שהוא עדיין מכהן.
יוסטה בלייר: הוא ביקש שיבדקו את המים במקורות ועדיין לא קיבל תשובה.
יוסטה בלייר: עדיין אין תשובה, כי אם מקורות שמים על העלות ארבעים אחוז השקעות, אנחנו יודעים מתי בנו את המוביל הארצי, אנחנו יודעים גם היום איך מסבסדים את החקלאים.
מל פולישוק-בלוך: אתה היית כאן בישיבה ואתה בטח יודע שעושים איזה עשרה מתקני התפלה.
קריאה: אבל אנחנו משלמים על ההוצאות של המוביל הארצי ...
יצחק שפיגל: אמנם זו בעיה מאוד סבוכה, אבל קשה למצוא מומחה ביד אחת.
יצחק שפיגל: סך הכל הציבור בישראל לא מנצלים את כל המים בגלל שהמחיר גבוה.
יצחק שפיגל: אם מסכמים את דו"ח ועדת ולדמן אני חושב בשורה אחת, אז לא מנצלים את כל המים של מדינת ישראל, זאת אומרת – שהחקלאים לא מנצלים את כל המים העומדים לרשותם, משום שהם יקרים מדי.
יצחק שפיגל: אבל אני חוזר לעניין של התמיכה, וזה לא כדי שיהיה לחקלאי לסבסד אותו כתמיכה של משרד הסעד.
יצחק שפיגל: יש פה אלמנט גדול מאוד, תכף אני אקשור את זה למו"פ כדי שלא תגידו שאני בועדה הלא נכונה, של תוצר ציבורי של שירות ציבורי, שהוא לא שונה מבחינתי, לא בגלל שאני קשור לנושא, בגלל שאני צרכן של הנושא ולא בגלל שאני בא מהסקטור החקלאי.
יצחק שפיגל: בתור צרכן של זה אנחנו מדברים על מוצר ציבורי לגמרי בשמירת אמות המידה, בשמירת איכות הסביבה וכל הדברים.
יצחק שפיגל: זה לא שונה מבריאות, אולי זה נותן בריאות, אולי זה יחסוך בתקציב הבריאות אם אנשים יהיה להם קצת יותר אויר.
יצחק שפיגל: אז ישראל, שהיא אחת המדינות היותר צפופות בעולם מבחינת צפיפות האוכלוסייה, בטח בשטחים הראויים לעיבוד, לא יכול להיות שלא תהיה מדיניות חקלאית.
יצחק שפיגל: עכשיו זה משליך על המו"פ, כי היום תבואי אלינו, אל מינהל המחקר או לפקולטה ותשאלי, מה אתם עושים לדברים החשובים שאמרתם?
יצחק שפיגל: לא עושים כלום.
מל פולישוק-בלוך: למה אתם לא יוזמים?
יצחק שפיגל: מה זה לא יוזמים?
יצחק שפיגל: בכל מקום שאפשר אנחנו צועקים.
מל פולישוק-בלוך: לא, לצעוק זה לא ליזום.
יצחק שפיגל: מכון נאמן בטכניון – שאני רואה שאף אחד משם לא הגיע, בעקבות מיזם חדש שאנחנו עובדים עליו שם, מכינים תימחור של התרומה, של ההחצנות החיוביות של החקלאות למדינה.
יצחק שפיגל: מה המדינה מרוויחה מזה שיש חקלאות, חוץ מהפלפלים היפים שיש בה.
יצחק שפיגל: וזה סכומים לא קטנים.
מל פולישוק-בלוך: לא התכוונתי לזה.
מל פולישוק-בלוך: אני מתכוונת, בואו נהיה פרקטים.
מל פולישוק-בלוך: מבחינת מו"פ – שמענו, עושים הרבה דברים.
יצחק שפיגל: לא, מבחינת מו"פ לעזור לחקלאות בכיוונים הלא חקלאיים שלה החשובים לא פחות, כי מזון אפשר לייבא אולי.
יצחק שפיגל: זה יעלה פי ארבע אולי, זה יעלה את המדד – לא נורא.
יצחק שפיגל: מדובר על שלושים שקל.
יצחק שפיגל: לא חשוב.
יצחק שפיגל: העשירים יאכלו עגבניות כמו בארצות אחרות.
יצחק שפיגל: יש לזה גם היבט חברתי לעניין הזה שמחירי העגבניות בטח יעלו, אנשים שאין להם לא יאכלו מזון בריא, ודיברנו על בריאות לפני רגע.
יצחק שפיגל: אבל השמירה על דמות המדינה...
מל פולישוק-בלוך: בסדר, על זה אין לך מחלוקת איתי.
מל פולישוק-בלוך: מה שאני שואלת זה דבר כזה.
מל פולישוק-בלוך: אני אומרת שוב, לישראל, והטענה שלי זה כבר הרבה זמן.
מל פולישוק-בלוך: למדינת ישראל אין מדיניות חברתית חקלאית אחת.
מל פולישוק-בלוך: לא הייתי צריכה לשמוע מכם כדי לדעת את זה.
מל פולישוק-בלוך: אבל זה אי אפשר להגיד שזה בגלל ישראל כץ, כי זה היה גם הרבה לפני כן.
יוסטה בלייר: לא אמרתי.
יוסטה בלייר: ..
מל פולישוק-בלוך: לא אמרתי שאמרת, גם לי מותר להגיד דברי ביקורת.
מל פולישוק-בלוך: זה גם שרים אחרים מכל מיני מפלגות שהיו מכל הכיוונים.
מל פולישוק-בלוך: עכשיו אני אומרת – מכיוון שכנראה, ואני לא מבינה דרך אגב, זה נשגב מבינתי.
מל פולישוק-בלוך: למרות הלחצים הפוליטיים, או.קי., תעשה לפי הבנתך, אבל שתהיה מדיניות.
מל פולישוק-בלוך: אז, לא יודעת למה זה קורה, אולי גם בדברים אחרים זה לא קורה דרך אגב.
מל פולישוק-בלוך: לא רק בחקלאות.
מל פולישוק-בלוך: מה שאני מנסה לומר הוא – דווקא מנקודת המבט של הטכנולוגיה של החקלאות והמו"פ החקלאי – זה אותו דבר, אני אומרת, אולי כחלק מהמו"פ החקלאי צריך גם להכין את החזון של החקלאות בעיניים של הטכנולוגיה ולראות – העולם הולך לכיוון הזה, אורז לא מגדלים אצלנו – סתם לדוגמא, אצלנו כדאי לגדל מוצר כזה, כזה וכזה, כי יש לו את הערך המוסף של הטכנולוגיה, כי בזה אנחנו חזקים ובואו נציע אנחנו הצעה, אולי עשיתם את זה, אולי נציע אנחנו הצעה למי שצריך לקבל את ההחלטה במקום שאנחנו נעשה את העבודה.
מל פולישוק-בלוך: בזה אני מתכוונת ל"ליזום".
מל פולישוק-בלוך: לא ליזום כשיש בעיה, אז לבוא ולצעוק, אלא להכין את תוכנית העבודה.
מל פולישוק-בלוך: אני יום אחד, לפני שנה כבר, באתי לשר האוצר ואמרתי לו: "אתה לא משקיע במנוע הצמיחה העיקרי" וזה לא חקלאות, זה ההייטק, עולם הטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: יש לו גם השפעות על החקלאות, אבל כמנוע צמיחה.
מל פולישוק-בלוך: "אתה עושה תוכנית רפורמה מאוד יפה, אבל אתה צריך להשקיע בתשתיות כאלה וכאלה".
מל פולישוק-בלוך: הוא אמר: "נכון, תכיני תוכנית".
מל פולישוק-בלוך: עכשיו, זה לא מתפקידי להכין תוכנית, אבל אני יודעת שאם אני אחכה שהוא יכין תוכנית, אז היא לא תהיה, אז הלכתי והכנתי תוכנית.
מל פולישוק-בלוך: אז אני אומרת – למרות שזה לא מתפקידכם, אני אומרת, אבל איכפת לכם, ואתם שם ויש לכם את הכלים, תכינו תוכנית, תביאו אותה, ואני בטוחה שאם זה לא יילך דרך השר אפשר יהיה לדחוף את זה דרך הכנסת ואני בטוחה ששלום שמחון ישמח לעשות את זה ואני אעזור לו, ואתם תובילו את העניין הזה.
מל פולישוק-בלוך: ואם זה יהיה עם היבט מדעי, אז אנחנו נוביל את זה פה.
מל פולישוק-בלוך: אבל אל תחכו שמישהו יציל אתכם, כי ידוע לכם שזה לא יקרה.
מל פולישוק-בלוך: רגע, הבטחתי קודם –ד"ר שטרן המדען הראשי של איכות הסביבה.
אלי שטרן: אני רוצה להתייחס בקצרה מאוד לנקודה שהועלתה לגבי הקניין הרוחני, למרות זה כבר הנושא כאילו נסגר.
אלי שטרן: צריך לעשות הבחנה דקה בין ההתייחסות של משרדי ממשלה על עבודות מקצועיות של עובדי מדינה, לבין עבודות מקצועיות שממומנות על ידי משרדי הממשלה.
אלי שטרן: לגבי נושא של עובדי מדינה, ואני לא מתייחס כרגע אם זה טוב או לא טוב, עובד מדינה שעושה עבודה ויש לו רעיון תוך כדי העבודה הזאת, עבודה מקצועית, הוא בעצם ה"קול".
אלי שטרן: קול ההמצאה בעצם שייך לממשלה.
אלי שטרן: אין לו מזה שום דבר.
אלי שטרן: זה כלל שעובר כחוט השני בין כל משרדי הממשלה ללא יוצא מן הכלל.
אלי שטרן: אין אף יוצא מהכלל.
אלי שטרן: לעומת זאת- יש הבדלים רציניים בהתייחסות משרדי ממשלה לעבודות שנעשות במימונן על ידי גורמי חוץ.
אלי שטרן: יש משרדים, כמו משרד התעשיה והמסחר בתור דוגמא, שאם יוצאת המצאה מעבודה שממומנת על ידו, הוא לא דורש שום דבר בהמצאה הזאת למעט תמלוגים למשרד המסחר והתעשייה אבל האינטלקט שהוא "פרופוטי" וכל מה שקשור לזה, שייך לאותו גוף שמבצע וזה לא משנה כרגע אם זו אקדמיה או שזו חברה פרטית.
אלי שטרן: יש לי רושם דרך אגב שאותו דבר קורה גם במינהל המחקר החקלאי.
אלי שטרן: לעומת זאת, משרד המדע, כל סיוע שלו לגורם חיצוני, הוא כותב בחוזה "הסיוע הזה קניין הממשלה", כל מה שאתה תגלה, כל מה שייצא מהעבודה שלך זה קניין הממשלה.
אלי שטרן: ובנקודה הזאת של הפירות של "האינטלקטואר פרופוטי" , אין אחידות בין משרדי הממשלה השונים.
אלי שטרן: זאת אומרת שאין קו ממשלתי.
אלי שטרן: ואני חושב שנכון למשל שמועדה כזאת תצא איזה מן קול קורא לאחד את הקו הממשלתי בעניין הזה לכאן או לכאן, זה עניין של דיון, אבל לפחות שיהיה אחיד.
מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, תרשמי לעצמך, אנחנו נטפל בזה.
מל פולישוק-בלוך: אני מזמינה את כולכם לדיון שייערך בנושא של "הוצאת יידע מחוץ לארץ" שגם קשור לנושא הזה עם השר אולמרט מתישהו בחודש הזה.
מל פולישוק-בלוך: נראה לי שבשמונה עשרה.
מל פולישוק-בלוך: משהו רוצה עוד להוסיף בנושא הזה ברמה הכללית לפני שנעבור לים?
חיים אונג'יני: חיים אונג'יני, מנהל אגף הדייג במשרד החקלאות.
חיים אונג'יני: בנושא מדיניות, שאני חושב שזה נושא מרכזי – חוסר המדיניות.
חיים אונג'יני: אני חושב שיש מדיניות כללית שהיא בעצם מושפעת מהתחלופה של שרים שרואים בעצם את הטווח הקצר ורוצים תוצאות מיידיות.
חיים אונג'יני: דן ואני ביחד עם המנכ"ל הקודם היינו בהולנד כדי ללמוד איך המנגנון שם מתמודד עם הבעיות האלה.
חיים אונג'יני: וההולנדים בעצם פתרו את הבעיה, יצרו שני רבדים במשרד החקלאות.
חיים אונג'יני: הרובד המקצועי שיש לו מנכ"ל שהוא בעצם לא מתחלף עם החלפת שלטון וכשבא שר חדש שהוא לא מנכ"ל, הוא עוסק בנושאים הפוליטיים ויש מחוייבות למדיניות שנקבעת לתקופה ארוכה.
חיים אונג'יני: כמובן, יש מתחים וכולי, אבל הם קבעו מדיניות חקלאית ברורה, בעיקר הכינו את עצמם עם הצטרפות המדינות החדשות של האיחוד והעסק שם נראה שעובד כמדינה חקלאית מאוד מוצלחת.
חיים אונג'יני: למדנו, חזרנו והתחלפה הממשלה והמנכ"ל הלך.
מל פולישוק-בלוך: העניין הוא שכל שר שבא רוצה את המדיניות שלו.
חיים אונג'יני: נכון, ואין מחוייבות לאיזו שהיא מדיניות ברורה.
מל פולישוק-בלוך: אבל בחקלאות באמת זה לא משרד הפנים.
רן חקלאי: אני רן חקלאי ממשרד החקלאות ואני כאן יועץ כלכלי לנציגי הדורות הבאים.
רן חקלאי: יש לי שני דברים.
רן חקלאי: אל"ף – לגבי מה שנאמר קודם – חקלאות בשטחים פתוחים נציגי הדורות הבאים מוליכה או מנסה להשתמש בעניין של שטחים פתוחים – דברים שהולכים ביחד.
רן חקלאי: יש עבודות של מוסד נאמן, יש עבודות של מכון ירושלים לחקר ישראל מהתחום הזה וכשמדובר על מדיניות בעצם מדובר על סדר עדיפויות גם במישורים כאלה.
רן חקלאי: אני הסתכלתי על החומר שקיבלנו מהכנסת בעצם, ורציתי רק לציין שבמספרים, שמענו פה הרבה מספרים – שישים מיליון, שמונים מיליון, עשרים וארבע מיליון – יש כאן רק מספר אחד שמופיע בכוח אדם.
רן חקלאי: משרד האוצר כפי שכתוב מממן חמש מאות וחמישים משרות במינהל המחקר החקלאי.
רן חקלאי: אני מעריך, בלי שאני יודע, מדובר על סדר גודל של מאה שלושים – מאה חמישים מיליון שקל.
רן חקלאי: זה עלויות השכר במוסדות לפי תקציבי ... ואני רק רוצה לציין שכשקובעים סדר עדיפויות צריך להסתכל על מכלול המשאבים ואותם אנשים, אותן משרות הן בעצם אנשים שעובדים, והם יוצרים יידע.
רן חקלאי: אז אם מכוונים את היידע לפי סדר עדיפויות שונות, המשאבים אינם כל כך קטנים – זה מה שרציתי לציין.
מל פולישוק-בלוך: אתה אומר - יש ארבעה מיליארד וחצי מיליארד שקל, נכון, אם יש ארבעה וחצי מיליארד שקל, זה מה שכתוב פה?
רן חקלאי: אז שבעה אחוזים מארבעה וחצי מיליארד, אולי יוצא שם משהו.
רן חקלאי: אני לא עשיתי את המכפלה הזאת אני רק רציתי לציין שבחישוב הקודם, מחמש מאות וחמישים משרות שממומנות על ידי הממשלה שכולם מאותו מו"פ, שליש חוקרים, שליש אנשי מחקר.
רן חקלאי: ..
מל פולישוק-בלוך: מה תקציב משרד החקלאות?
קריאה: מיליארד ומשהו.
רן חקלאי: אנחנו מדברים על היקפי משאבים בסכומי עתק.
רן חקלאי: אני לא אומר שהם מספיקים, אני רק יושב כאן, אני רק אומר שבסדר עדיפויות כמובן שבמשאבים הרבה יותר גדול, סדר העדיפויות ...
מל פולישוק-בלוך: לא, אין ספק, תראה, זה נכון לגבי כל תחום ותחום במדינת ישראל, במשרד החינוך, במשרד המסחר והתעשייה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מוציאים המון כספים על משרות שלא בטוח שצריך אותם ואין כסף לכל הדברים האחרים.
מל פולישוק-בלוך: מה שמקצצים דבר ראשון גם במשרד התעשייה והמסחר, קודם כל במו"פ, כי זה הדבר הכי נזיל.
יצחק הדר: מילה אחת, אפילו שאני לא במשרד מחקר.
יצחק הדר: אם לא היה כסף למחקר...
רן חקלאי: אני מסכים איתך ...
יצחק הדר: לאותם חמש מאות או כמה אנשים שעובדים שם, לא יהיה לנו מחקר.
יצחק הדר: במצרים, כל מי שיש לו דוקטורט מקבל משרה ממשלתית למחקר.
יצחק הדר: מה הוא עושה שם?
יצחק הדר: יצא לי לראות את הדברים האלה במו עיניי, כמות כזאת רק של הקפה, כי אם יש אנשים שמקבלים משכורת מהמדינה ולא נותנים להם את הכלים לעבוד, אז מה עשינו?
מל פולישוק-בלוך: נכון, כן בבקשה.
אורי דורמן: אני אורי דורמן, אני מנהל את המו"פ בצפון, אני גם חקלאי במקרה.
אורי דורמן: בכל אופן, כפי שאמר יוסטה, אנחנו – המו"פ החקלאי, הוא לא עניין לקדנציות.
אורי דורמן: אנחנו לא מצליחים לכווץ את הזמן של המו"פ החקלאי להתאים לקדנציות של השרים.
אורי דורמן: אנחנו מאוד פופולארים והכל נחמד והכל יפה וחלק גדול מהתמונות שראית פה שדן הראה אותן, צולמו אצלינו.
מל פולישוק-בלוך: אצלכם ראינו את זה בעיניים, פה ראינו את התמונות.
אורי דורמן: אני מדבר עכשיו על כל המו"פים האזוריים, לא רק על המו"פ שלנו.
אורי דורמן: אני מייצג פה את כל המו"פים האזוריים שבפריפריה ואנחנו עושים דברים מאוד מאוד יפים ומאוד מתקדמים ועם הרבה מאוד יוזמה, וחלק מאוד גדול מההתקדמות של החקלאות בשנים האחרונות נובעת מהפעילות של המו"פים האזוריים, בלי לפגוע באף אחד שיושב פה, וזה בגלל השיטה היזמית.
אורי דורמן: השיטה היזמית שאנחנו עובדים צמוד לחקלאים, קרוב מאוד לחקלאים והרלוונטיות שלנו, שהחקלאים מיישמים את היידע שלנו ומנצלים.
אורי דורמן: וחלק לא קטן ממה שנהנות החברות העיסקיות, זה מהיידע שאנחנו מייצרים, כי היידע שאנחנו מייצרים הוא יידע ציבורי.
אורי דורמן: אנחנו חייבים לתת אותו לכולם, וכולם מנצלים אותו וכולם משתמשים בו, כולל החברות העיסקיות.
אורי דורמן: מה שחוזר אלינו דרך החברות העיסקיות, זה אפשר להגיד על זה שזה אפס.
אורי דורמן: הבעיה העיקרית נכון להיום ואני לא באתי לפה כדי לבכות על כסף, אבל המו"פים האזוריים מתקופת הפלמ"ח.
אורי דורמן: מבחינתינו הפלמ"ח עוד לא נסגר.
אורי דורמן: אנחנו במעמד עראי, כל כמה שנים מוסרים אותנו למישהו אחר.
מל פולישוק-בלוך: אתם שייכים למשרד החקלאות או למשרד המדע?
אורי דורמן: אנחנו שייכים למשרד החקלאות.
אורי דורמן: פעם אחת אנחנו בסוכנות, פעם אחת אנחנו בקק"ל, עכשיו אני לא יודע למי ימסרו אותנו.
קריאה: לימק"א.
אורי דורמן: לא יודע, אבל כנראה עוד מעט לא נשאר למי למסור אותנו.
אורי דורמן: בכל פעם שאצל איזה מישהו יש בעיה של תקציב אז מעבירים אותנו.
אורי דורמן: המצב הזה לא יכול להימשך.
אורי דורמן: הוא מביא למצב של קריסה של המערכת הזאת וההישגים הגדולים, כולל כל הגורמים שדיברו פה, כולל גם הנושא של שמירת שטחים פתוחים בנגב, בערבה, בגליל ובגולן.
אורי דורמן: זה לא רק הצד העיסקי אלא גם ההתיישבות ושמירת השטחים הפתוחים וכל הדברים האלה, כל זה המו"פים עושים, ובמידה והמצב יימשך כמו שהוא כרגע, אנחנו לפני התרסקות מוחלטת והמפעל המפואר הזה הולך למות.
מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת ואומרת, כי אני רוצה לסכם את החלק הזה כי אני רוצה לעבור לחקלאות ימית, אני אפנה מכתבים לכל מי שרק אפשר כדי לשמר ולחזק את מה שאתם מדברים עליו, וגם לראות איך אנחנו יוצרים קשר הדוק יותר או מנתבים את המדיניות החקלאית החסרה באמצעות המדע ,המחקר והפיתוח.
מל פולישוק-בלוך: כמובן, נלחץ על שר החקלאות ככל האפשר וכמובן גם על כל השרים שרלוונטים לנושא, כי גם משרד התמ"ת מהמדען הראשי הוא יכול לעסוק בחקלאות וגם כל הנושא – לא נגענו פה, אבל כל הנושא של התוכנית השישית, כל הנושא של הקשרים עם אירופה, לחקלאות כאן יש מרכיב חשוב מאוד, ואנחנו נגענו בזה כשעסקנו בתוכנית השישית לא מזמן בועדה שלנו.
מל פולישוק-בלוך: יש עכשיו שוק אירופאי יותר גדול, גם לזה יש בטח השלכות, אמנם זה מדינות חקלאיות אבל לנו, בוודאי בתחום המו"פ יש מה לתרום במקומות האלה, אז ככה שבהחלט ננסה לעזור לכם, אבל אני מציעה שאם יש לכם רעיונות ממשים, איך אנחנו יכולים ואת מי לדחוף כדי לבנות את המסגרת החיונית הזאת, אז אני מבקשת לפנות אלינו.
מל פולישוק-בלוך: ואני גם אדבר עם שלום שמחון לראות איך אנחנו ביחד מנסים ללחוץ במשותף על מי שצריך ליצור כאן מדיניות חקלאית שתוביל במיוחד עם חוד החנית של מחקר ופיתוח.
מל פולישוק-בלוך: כם רוצה לעבור לנושא של חקלאות ימית.
מל פולישוק-בלוך: מי מציג לנו את הנושא הזה?
עמוס טנדלר: שמי עמוס טנדלר, מנהל המרכז לחקלאות ימית באילת.
מל פולישוק-בלוך: לפני שאתה מתחיל, אני ראיתי בטלוויזיה תוכנית, בחדשות אני חושבת שזה היה – על גידול אצות.
מל פולישוק-בלוך: דוגמא אולי מייצגת את ה"ברוך" שלנו.
מל פולישוק-בלוך: גידול אצות בערבה.
קריאה: יש שתי שיטות: בתוך מערכת סגורה ובתוך בריכות.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה היה בתוך בריכות.
מל פולישוק-בלוך: ומכון – אצלכם זה פותח?
מל פולישוק-בלוך: אצל מי?
דן לבנון: יש שיטה – באוניברסיטת בן-גוריון שפיתוח את השיטה הסגורה.
מל פולישוק-בלוך: מה שאני רוצה לומר הוא, אצלנו במדינת ישראל, במכון מחקר שלנו, פותחה שיטה, טכנולוגיה מאוד מתוחכמת, לא היה מי שיקנה את זה, לא היה מי שישים כסף ומתי שהיה צריך במדינת ישראל וגורמים אחרים בארץ, ולפי הטלוויזיה מה שאני אומרת – חברה יפנית קנתה את זה והיום היא מרוויחה מאתיים חמישים מיליון דולר כל שנה.
קריאה: מעבר להון המוסף.
קריאה: החוקר , המדען הישראלי הוא היועץ שלו.
דן לבנון: זה דוגמא, אם את שואלת, זו דוגמא של עבודה עם התעשייה.
דן לבנון: מכרו את זה לחברה ישראלית חברת "כור" מזון.
דן לבנון: וכשהיה המשבר הגדול של "כור", אז מכרו את זה ליפנים.
קריאה: לא – קודם הוא מכר את זה לשני ישראלים.
קריאה: הם היו אנשי ביניים, מכרו את זה ליפנים ובינתיים עשו את המיליונים שלהם.
מל פולישוק-בלוך: טוב, מה שאני רוצה לומר זה שזה חבל.
מל פולישוק-בלוך: טוב, זה פיספוס גדול מאד.
מל פולישוק-בלוך: מה שיש פה להראות ואני לא צריכה לשכנע אתכם, יש לנו פוטניציאל כלכלי אדיר מכל הטכנולוגיות החקלאיות כולל הימיות וצריכים למנף את זה.
עמוס טנדלר: מה שאני אראה לכם בקצר מאוד, אני מקווה שלא ביותר מעשרים דקות, אני אראה לכם דברים ייחודיים שפותחו בישראל בטכנולוגיה שהיא טכנולוגיה ימית ואיתה טכנולוגיות נוספות שמלוות.
עמוס טנדלר: אתן לכם קצת רקע כדי להבין למה מדינת ישראל החליטה ללכת על זה.
עמוס טנדלר: אז הרקע הוא שהמטרה היתה לחפש טכנולוגיה שתדע לחסוך במים מתוקים.
עמוס טנדלר: טכנולוגיה של מי ים.
עמוס טנדלר: מינוף שני היה התבוננות על תפזורת הדגים על ידי האוכלוסייה, כמו שאנחנו יכולים לראות את התפזורת לנפש הולכת ועולה, זו התחזית לשנים הבאות.
עמוס טנדלר: הביקוש הצפוי הולך ועולה, בלי להתייחס כמובן לגודל האוכלוסייה שהולך ומשתנה.
עמוס טנדלר: כלומר, הדגים וכאן צריך לציין שגידול הדגים היום עומד על סדר גודל של עשרים אלף טון בחקלאות מים בישראל, כלומר שהיתרה יש לייבא ומדובר בסכומים מאוד משמעותיים של כסף.
עמוס טנדלר: הנימוק השלישי הוא שהדייג העולמי הגיע לשיאו בשנות החמישים, הגיע לשיאו בשנת התשעים, שנת 85' והחל מאז כמות הדייג הנידוג היא מסתבר סופית.
עמוס טנדלר: אי אפשר לגדול מזה.
עמוס טנדלר: אני מדבר על סדר גודל של שמונים וחמישה עד תשעים מיליון טון בשנה, ואגב- הרכב הדגה השתנה.
עמוס טנדלר: הוא לא נשאר כמו שהוא היה בתקופות האלה, כלומר שהמחיר של הדגים עוד יילך ויעלה ולכן הצורך לספק לאוכלוסייה הישראלית את הדגים שיחסרו בשוק בלבד.
עמוס טנדלר: סדר גודל של ההערכות לייבוא דגים לישראל יהווה "ג'אמפ", קפיצה מאוד משמעותית בהוצאות, סדר גודל של מאה מיליון דולר בשנות התשעים ועד היום.
עמוס טנדלר: בשנת 2020 ההערכה היא שזה יהיה הרבה יותר גבוה, המספר הזה לא ממש מדוייק אבל אנחנו מדברים על סדר גודל של שלוש מאות עד חמש מאות מיליון דולר.
עמוס טנדלר: את זה מישהו טבע את הביטוי "מחליף ייבוא", כלומר, במקום שאנחנו נייבא אז החקלאים שלנו יוכלו לייצר את זה והטכנולוגיות החקלאיות שהתפתחו בישראל הן מאוד מדהימות.
עמוס טנדלר: היכולת של החקלאי הישראלי לייצר דגים היא מאוד יעילה.
עמוס טנדלר: מדברים על חקלאות ימית בסדר גודל של בין שישים לשמונים טון לעובד.
עמוס טנדלר: אני מדבר על עובד בשטח, אני לא מדבר על כל היתר.
עמוס טנדלר: לכן הממשלה החליטה להקים את המרכז הלאומי לחקלאות ימית.
עמוס טנדלר: הוא הוקם על ידי הממשלה כדי לייצר ולהתמודד עם המחסור הצפוי הן במים מתוקים והן בדגים.
עמוס טנדלר: אם מסתכלים על תחזית התצרוכת של ייצור דגים בישראל, ואני אתייחס כאן למספר נתונים.
עמוס טנדלר: כאן יש לנו את תחזית תצרוכת הדגים, כאן יש לנו את השנים.
עמוס טנדלר: אז אנחנו רואים – הקו הירוק מתייחס לתצרוכת כולה, הקו האדום מתייחס לייצור הדגים בחקלאות מים בכלל כשהחל משנת 2000 ומשהו אנחנו עומדים על הקו הזה.
עמוס טנדלר: כל זה עם תחזית.
עמוס טנדלר: אלו מספרים של משרד החקלאות.
עמוס טנדלר: החקלאות הימית נעצרת אצלנו בייצור של תשע מאות אלף טון מתוך הסיפור הזה, וכאן – הדבר המורכב הזה שיש לנו פה מתייחס לכמה מים מתוקים אפשר היה לחסוך.
עמוס טנדלר: ..
מל פולישוק-בלוך: דיברו בישיבה על סכומים הרבה יותר גדולים מ- 2900 טון באילת.
עמוס טנדלר: מ-2900 טון?
עמוס טנדלר: לא, יש בסך הכל שלושת אלפים טון.
מל פולישוק-בלוך: לא יודעת, אני שמעתי על סכומים יותר גדולים.
עמוס טנדלר: לא, לא.
עמוס טנדלר: עשרים אלף טון בסך הכל מיוצר בערך, מתוכם כשלושת אלפים טון בחקלאות ימית...
מל פולישוק-בלוך: באילת.
עמוס טנדלר: מתוכם אלפיים שלוש מאות באילת.
דן לבנון: באיזה שנה אלפיים ושלוש מאות?
עמוס טנדלר: בשנת 2002.
עמוס טנדלר: זה מסוכם רק עכשיו, זה הולך לאט.
עמוס טנדלר: התיבה הצהובה שיש לנו מימין והמספרים הכחולים שיש לנו כאן הם החיסכון במים, אם הכל היה נעשה בחקלאות ימית.
עמוס טנדלר: אז יש לנו מתקן התפלה.
מל פולישוק-בלוך: אז כשאתה מדבר על אלטרנטיבה זה הבריכות שיש בקיבוץ שמה?
עמוס טנדלר: אם הכל היה מאורגן בחקלאות ימית או מים אלטרנטיביים שלא הצלחנו בחקלאות קונבנציונאלית.
מל פולישוק-בלוך: אז כל הבריכות היינו חוסכים.
עמוס טנדלר: אפשר היה לחסוך בסדר גודל של מתקן התפלה אחד ושני מתקני התפלה ב-2020.
מל פולישוק-בלוך: שזה כל הבריכות היינו חוסכים.
עמוס טנדלר: וזה גידול דגים במי ים, שזה משאב בלתי נלאה.
קריאה: זו באמת שאלה טובה.
קריאה: אנחנו מדברים על חקלאות ימית.
קריאה: חקלאות ימית יכולה לבוא או מגידול דגים בכלובים בים או מגידול בריכות ביבשה ששואבות מי ים.
קריאה: השימוש במי ים זו החקלאות הימית.
מל פולישוק-בלוך: לא, הוא פשוט אמר חיסכון במים, אז איפה החיסכון במים?
עמוס טנדלר: את משתמשת, מייצרת דגים.
עמוס טנדלר: אז במקום שהם יהיו במים מתוקים, מייצרים אותם במי ים.
מל פולישוק-בלוך: לא, הוא אמר בבריכות זה מי ים.
חיים אנוג'יני: יש אלטרנטיבה לפתח את הענף ממים שפירים או מים חלופים מחקלאות.
מל פולישוק-בלוך: היום בישראל מייצרים במי ים?
חיים אונג'יני: מעט.
חיים אונג'יני: רוב הדגים מיוצרים במים פנימיים שאת חלקם אמנם שפירים וחלקם מליחים .
עמוס טנדלר: זה האופק של הטכנולוגיה הזאת.
עמוס טנדלר: לספק ולהמיר טכנולוגיה בטכנולוגיה כדי להציע את המים החסרים.
עמוס טנדלר: זאת אומרת – אם מסתכלים כאן
עמוס טנדלר: על ייצוא השנתי הזה ומנסים לנתח אותו טיפ-טיפה, זה פשוט לחלוטין, אנחנו מדברים על כתשע עשרה מיליון טון, סדר גודל של חמישה עשר עד עשרים אחוז מייצור הדגים במדגה בישראל.
עמוס טנדלר: החקלאות הימית מהווה שנים עשר אחוזים מסך כל גידול הדגים בישראל, אבל היא מהווה מבחינת הערך כמעט עשרים ואחת אחוזים.
עמוס טנדלר: אנחנו מדברים על דגים בעלי ערך הרבה יותר גבוה ומה שזה מצניע בתוכו, שאפשר להפעיל על זה טכנולוגיות הרבה יותר מתוחכמות.
מל פולישוק-בלוך: למה הם יותר יקרים?
מל פולישוק-בלוך: זה סוג מסויים, הדניס?
עמוס טנדלר: כן.
עמוס טנדלר: דניס ואחרים.
מל פולישוק-בלוך: שהם יותר יקרים.
קריאה: זה גם עניין של היצע וביקוש.
מל פולישוק-בלוך: עניין של טעם, בטח משתנה מדי פעם.
עמוס טנדלר: לא, זה עניין של היצע וביקוש, ויש ביקוש רב.
עמוס טנדלר: הראיתי את הנתונים על דייג, הדייג הולך ומתמתן, ומנסים לפצות עליו באמצעות חקלאות ימית.
עמוס טנדלר: חקלאות ימית נעשית בכל העולם.
עמוס טנדלר: זה "טרנד" עולמי שהוא "מאסט", חייב, וזה חלק מהעניין .
עמוס טנדלר: בשנת 2035 יהיה ייצור של דגים שיהיה שווה לייצור דגים בעולם.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת שאנשים עוברים לדגים?
חיים אונג'יני: אבל זה לא מתחבר באמת.
חיים אונג'יני: יש לך מיסוי של שלושים וחמש אחוז.
חיים אונג'יני: אתה לא חייב לגדל את זה פה.
מל פולישוק-בלוך: הוא דיבר על הכמויות.
דן לבנון: זה לא שייך.
עמוס טנדלר: אנחנו מדברים על טרנד עולמי.
מל פולישוק-בלוך: עמוס, תמשיך.
עמוס טנדלר: זה הושג באמצעות מחקר ממוקד שעסק בצרכים הספציפיים של מדינת ישראל.
עמוס טנדלר: שבחן את הצרכים של מדינת ישראל והולך להיות מיושם קודם כל בערבה אבל גם במקומות אחרים כמו שאמרתי.
מל פולישוק-בלוך: יש כבר בריכות בערבה, נכון?
עמוס טנדלר: בריכות ימיות על פאיילות שיוקם בימים האלה.
עמוס טנדלר: אנחנו יוצאים במכרזים, אנחנו מניחים שיהיה גמור מתי שהוא בדצמבר.
מל פולישוק-בלוך: כמה ייצרו בפאיילה?
עמוס טנדלר: מאה טון.
עמוס טנדלר: הוא יתייחס לזה באופן פרטני, לא אני.
עמוס טנדלר: אנחנו הולכים על פיתוח של מינים חדשים שיש להם ערך כלכלי גבוה, לא "סתם", אלא מתוך כוונה לחפש דגים עם ערך כזה שיכול לעמוד בעלויות של השיטות האלה.
עמוס טנדלר: אנחנו עוסקים בשיפור במינים קיימים, סלקציה גנטית, טיפול בתחלואה.
עמוס טנדלר: כל אלה משמעותיים מאוד כשמדובר בעלות הייצור.
עמוס טנדלר: מדובר, למשל, בנושא של תחלואה, יש אומדן של פוטנציאל בסדר גודל של שלושים אחוזים מפוטנציאל ההכנסה.
עמוס טנדלר: אני מדבר על ממוצע עולמי, ואם מדובר – ואני אגיע למספרים, בסדר גודל שב-2020 סדר גודל של פוטנציאל של מאה מיליארד דולר בעולם בחקלאות מים בכלל וכן גם בחקלאות ימית, אז אנחנו מדברים על שלושים אחוז פוטנציאל של אובדן רק בקטע הזה.
עמוס טנדלר: דבר אחרון הוא פיתוח מוצרים שיש בהם תשומות.
עמוס טנדלר: דן התייחס לזה, זה מאוד מקביל למה שדן אמר קודם לכן, פיתוח של תשומות שהתפתחו מתוך הפיתוח של החקלאות הימית בישראל ויהוו פוטנציאל לשיווק בכל העולם בכלל, ואני אתן שתי דוגמאות.
עמוס טנדלר: אחת הדוגמאות – זה דג שנראה מאוד מעניין זה דג הדקר, יש לנו כאן את תוצאות המחקר שלנו.
עמוס טנדלר: הוא דג מאוד מעניין.
עמוס טנדלר: דג שיכול לחיות הן במי ים והן במים מליחים.
עמוס טנדלר: אנחנו מנסים לפתח תוכנית מיוחדת עם גורמים במשרד המדע וגם במשרד החקלאות כדי לנסות לבחון את האפשרות לגדל אותו מסביב לים המלח גם כן במים מליחים.
עמוס טנדלר: יש חווה בעין תמר שמנסה לבחון את העניין הזה.
עמוס טנדלר: אנחנו מאמינים שיש בדג הזה ...