GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חגית מסר-ירון: הדגש הראשון שאני רוצה לציין הוא בהקשר האירופי.
חגית מסר-ירון: יש לי כאן כמה עותקים של דוח נתונים אירופיים – אפשר להוריד אותו גם מהאינטרנט – בנושא נשים במדע, שנותן אינפורמציה השוואתית על מצב הנשים בישראל מול קבוצת הייחוס הראויה שלנו באירופה.
חגית מסר-ירון: אם נסתכל על הנתונים שאני אציג ממש על קצה המזלג, אלה נתונים שאנחנו העברנו לאירופה.
חגית מסר-ירון: גברת שירלי כהנוביץ העבירה לאירופה נתונים שהיא אספה מהוועדה לתכנון ותקצוב ומהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
חגית מסר-ירון: הנתונים האלה נותנים אינדיקציה על נשים בישראל במדע בעיקר בתחומי האקדמיה ופחות בתעשייה, ששם יש לנו פחות נתונים, והם מופיעים כחלק מהפרסום האירופי.
חגית מסר-ירון: לעומת זה אם אנחנו מסתכלים על שיעור הנשים בין החוקרים, בכל המדינות האחרות אנחנו רואים שלושה קווים – אחד שמייצג את הנשים החוקרות באקדמיה, אחד שמייצג את הנשים החוקרות במכוני מחקר ממשלתיים, והשלישי בתעשייה.
חגית מסר-ירון: לגבי ישראל יש לנו רק קו אחד כי יש לנו נתונים רק על האקדמיה.
חגית מסר-ירון: מכוני מחקר ממשלתיים כמעט שאין, המספרים זניחים, ובתעשייה אין לנו נתונים.
חגית מסר-ירון: אתם רואים שישראל במקום אחרון בטבלה הזאת.
חגית מסר-ירון: הטבלה הזאת משווה את המצב בין ישראל לאירופה, מה שנוהגים לקרוא לו "חלוקה הוריזונטלית", רוחבית, כלומר בתחומים השונים.
חגית מסר-ירון: כל פרוסה בעוגה הזאת מתארת תחום מחקר.
חגית מסר-ירון: הפרוסה הגדולה ביותר מתארת נשים בשטחי מדעי החברה והרוח.
חגית מסר-ירון: הפרוסה הקטנה ביותר היא בחקלאות אבל שם יש בכלל מעט.
חגית מסר-ירון: הפרוסה שמעניינת אותנו בהקשר לדיון היום היא הנדסה וטכנולוגיה, הפרוסה שלמעלה.
חגית מסר-ירון: חשוב לי להראות שהעוגה הישראלית דומה מאוד לעוגה הממוצעת באירופה.
חגית מסר-ירון: המסקנות מהנתונים שהצגתי כאן הן שאין שוני מהותי בין המצב בישראל למדינות אירופה האחרות, הן ברכיב האופקי – בחלוקה לתחומי מחקר שוני, והן ברכיב האנכי – תקרת הזכוכית.
חגית מסר-ירון: הדוח שלפני
חגית מסר-ירון: כם – "נשים ומדע בישראל – תמונת מצב" – מתאר חלק מהדברים שנעשו בארץ.
חגית מסר-ירון: אני מסכמת את המצב בישראל ב-4 תחומים.
חגית מסר-ירון: קודם כול יש מיעוט של נשים שעוסקות בארץ במדע וטכנולוגיה.
חגית מסר-ירון: בכל מיני בחישות הגענו למספר הזה שעומד בערך על 20%.
חגית מסר-ירון: אם תסתכלו, זה הערכה גם על מה שקורה בתעשייה, באקדמיה, במכוני מחקר ממשלתיים.
חגית מסר-ירון: נשים שעוסקות בפועל במדע וטכנולוגיה כתחום העיסוק שלהן מהוות כ-20% מהעוסקים.
חגית מסר-ירון: למה בכלל לפעול לשינוי המצב הזה?
חגית מסר-ירון: למען צדק והגינות – זה לא מילה גסה, זה בהחלט לגיטימי לפעול למען צדק והגינות; למען מצוינוּת – אפשר להראות שהרבה נשים מצוינוֹת לא מגיעות לעסוק בתחום שהן יכולות להצטיין בו ולהביא למצוינוּת; לשיפור התחרות הכלכלית – ואני תיכף אגיד על זה שתי מילים; ולהגברת האמון והביטחון במדע וטכנולוגיה.
חגית מסר-ירון: איך לפעול?
חגית מסר-ירון: הגברת מודעות ככלי ראשון במעלה, וכאמור יש לנו למשל נתונים סטטיסטיים שאספו באירופה שמאפשרים לראות את השינוי לאורך זמן; יוזמה ואכיפה של חוקי שוויון – הכנסת והממשלה בהחלט צריכים לדאוג לכך; יצירת תנאים שווים או mainstreaming, ליצור תמריצים לנשים; וחינוך.
חגית מסר-ירון: סיכמתי כאן בשורה אחת מה עשינו אבל הדוח מפרט את זה.
חגית מסר-ירון: המועצה נפגשה בסדירות, אספה נתונים, הציגה אותם בדוחות שונים, קישרה בין גורמים רלוונטיים – מה שנקרא networking או רישות, קיימה כנסים, הפעילה מלגאיות, הוציאה אוגדן עם אינפורמציה על נשים בתחום הזה, יזמה סקר, היא שימשה כתובת לאומית ובין-לאומית בנושא, וכולי.
חגית מסר-ירון: כל האינפורמציה לפניכם, מי שרוצה ללמוד יותר מוזמן.
חגית מסר-ירון: אם אני מסתכלת אחורה על 4 השנים האלה – הגענו להישגים לא רעים.
חגית מסר-ירון: יש עוד הרבה מקום לשיפור.
חגית מסר-ירון: אבל בתחומי האקדמיה האתגר הבא – וזה מתקשר לנושא הישיבה היום – הוא לקדם את נושא הנשים בהיי-טק בפרט ובתעשייה בכלל.
חגית מסר-ירון: אירופה מובילה פעילות בנושא הזה ויש דוח אירופי שנקרא "WIIR":
חגית מסר-ירון: Women In Industrial Research.
חגית מסר-ירון: כאן הפניתי לאתר האינטרנט ובדוח יש עוד אינפורמציה על זה.
חגית מסר-ירון: ברשותכם, בנימה אישית, מיום שההזמנה יצאה ועד היום הפכתי מיושבת-ראש המועצה ליושבת-ראש היוצאת של המועצה, אז הרשו לי להגיד כמה מילות פרידה.
חגית מסר-ירון: נודע לי לפני כמה ימים שתחליף אותי בראשות המועצה פרופ' מינה טייכר מאוניברסיטת בר-אילן.
חגית מסר-ירון: מינה היא פרופסור למתמטיקה והיא בחירה ראויה.
חגית מסר-ירון: אני מברכת אותה.
חגית מסר-ירון: אני חושבת שזאת בחירה טובה.
חגית מסר-ירון: אני בשמחה מעבירה את השרביט הלאה.
חגית מסר-ירון: 4 שנים שהקדשתי לנושא ועכשיו צריך להמשיך.
מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לחגית.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא נרפה ממנה ולא ניתן לה לעזוב אותנו.
מל פולישוק-בלוך: עם תואר כזה או אחר – את אתנו בלי הפסקה.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לעבור לגברת רינה בר-טל שתציג את שדולת הנשים ואת המחקר.
רינה בר-טל: תודה רבה.
רינה בר-טל: אני מניחה שהפורום המכובד היושב כאן ברובו מכיר את השדולה.
רינה בר-טל: נאספנו כאן היום למפגש אחר וחגיגי.
רינה בר-טל: אני מוכרחה לציין שחלק נכבד מהנשים הנמצאות כאן היום לא באות מעולם ההיי-טק אלא באות מעולם העשייה החברתית.
רינה בר-טל: אני רוצה להודות במיוחד לחברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך שאני מכירה אותה הרבה שנים ואנחנו שותפות להרבה דברים מעבר לעשייה שלשמה התכנסנו כאן היום.
רינה בר-טל: אני מבקשת להודות לגברת דורית קרלין שנמצאת כאן מטעם הקרן החדשה לישראל ולפרופ' אליס שלוי.
רינה בר-טל: את הדברים שיש לי לומר על דפנה יזרעאלי רשמתי בצניעות הגדולה ביותר ובמספר מילים מועט במחקר שנמצא בפניכם.
רינה בר-טל: בנימה אישית אני רק מבקשת להוסיף שנפגשתי איתה בעשרים השנים האחרונות פעמים רבות, והרבה לפני שהייתי יושבת-ראש השדולה.
רינה בר-טל: אני מוכרחה לציין שהרבה בזכותה אני יושבת בכיסא הזה וליד השולחן הזה היום.
רינה בר-טל: לא היה לנו מפגש שהיא לא הטילה עליי משימות אין-סוף.
רינה בר-טל: אני, שלא כמו חברותיי האחרות, עדיין לא משתמשת בכל המכשירים האלקטרוניים אלא משתמשת בנייר.
רינה בר-טל: ביומן הקטן הזה יש עשרות דפים שכתוב עליהם: פגישות עם דפנה.
רינה בר-טל: זה הולך אתי לאורך כל השנים.
רינה בר-טל: אין עליהם תאריכים אז אני לא זוכרת את המועדים אבל אני זוכרת את המקומות.
רינה בר-טל: זה היה חתונה אצל מישהו, מפגש בביתה, מפגש בשדולה.
רינה בר-טל: ביומן הזה יש משימות שאני מקווה שיהיה לי הכוח והעוצמה להוציא אותן אל הפועל.
רינה בר-טל: היא היתה אישה מאוד משימתית והאמינה מאוד שנשים כמוני ונשים אחרות צריכות להוציא אל הפועל גם את נושא הנשים בהיי-טק, גם את נושא הנשים בעולם העבודה, גם את נושא הנשים ומנהיגות ופוליטיקה.
רינה בר-טל: לכתה משאיר אצל נשים כמונו חלל עצום.
רינה בר-טל: כמו שאנחנו מלמדות היום את הדור הצעיר שאנחנו מבקשות להוות לו מודל לחיקוי, דפנה היתה לנו מודל לחיקוי.
שרונה יזרעאלי: צהרים טובים, אורחות, אורחים, בשם אחותי ליאורה ואחי חיים אני רוצה לספר לכם קודם סיפור קטן.
שרונה יזרעאלי: השבועיים האחרונים של אמא – בטח רבים מכם היו אתנו בקשר – היו קשים מאוד.
שרונה יזרעאלי: אמא בקושי הלכה, בקושי יכלה לדבר.
שרונה יזרעאלי: בוקר אחד קמנו, כבר כולנו היינו בתוך הבית, גרנו עם אמא ועם אבא בתקופה הזאת, קמנו ונכנסנו לחדר השינה כדי לראות איך עבר עליה הלילה.
שרונה יזרעאלי: החדר היה ריק.
שרונה יזרעאלי: חיפשנו אותה ומצאנו אותה על כיסא גלגלים בחדר העבודה ואיתה היו שתי עוזרות מחקר חדשות, האחות של משמרת הלילה והאחות של משמרת הבוקר שבאו לעזור לסעוד אותה.
שרונה יזרעאלי: אמא ישבה שם והראתה לשתי האחיות האלה, בסימני ידיים כמעט, איפה לשים את תיקי המחקר ואיפה לשים את העבודות של הסטודנטיות.
שרונה יזרעאלי: האחיות הכירו כבר את כל שמות הדוקטורנטיות, הן ידעו את כל החומר המחקרי ומה לשים בערימה של איזו חוקרת.
שרונה יזרעאלי: אני חושבת שאמא ידעה היטב איך לנצל את המשאבים שעמדו לרשותה.
שרונה יזרעאלי: אמא אהבה את המחקר אבל היא גם הבינה שהחשיבות הרבה פורצת את כתלי האקדמיה, ושביכולת המחקר לשמש בעצם כלי ליצירת שינויים חברתיים.
שרונה יזרעאלי: כמו שאומרים, נאה דורש נאה מקיים – היא גם פעלה בארגוני שטח רבים – בשדולת הנשים, בקרן החדשה לישראל ובארגונים רבים מאוד נוספים.
שרונה יזרעאלי: ההתכנסות הזאת היום, שיזמה שדולת הנשים, באמת משלבת ומדגישה את הקשר המשולש הזה.
שרונה יזרעאלי: אנחנו דנים במחקר אקדמי ראשון מסוגו על נשים בעבודה, באחד התחומים המובילים ביותר במשק, תחום ההיי-טק, וכל זה דווקא כאן בכנסת, הגוף האחראי על שינויים פוליטיים חברתיים ברמת החקיקה.
שרונה יזרעאלי: בשם ליאורה וחיים, אנחנו רוצים להודות לכם על הבמה שנתתם לנו כאן ועל האפשרות שנתתם לנו להיות חלק מהמשכיות העבודה של אמא.
שרונה יזרעאלי: תודה רבה.
מל פולישוק-בלוך: רשות הדיבור לפרופ' אליס שלוי, שהקימה את שדולת הנשים ובשבילנו היא מעמד האישה.
אליס שלוי: אני מודה על ההזדמנות שניתנת לי לומר כמה דברים אודות דפנה יזרעאלי, שהיתה עמיתה שלי וידידה טובה, היתה שותפה שלי במאבק על קידום האישה ועל רווחתה של האישה.
אליס שלוי: אני ואחרות למדנו מדפנה, שלימדה אותנו הרבה דברים, את המונח "כמה ולמה".
אליס שלוי: היא אמרה שכל אימת שרואים רשימה כלשהי – רשימה של חברי כנסת, רשימה של דוברים בכנס זה או אחר, רשימה של זוכי פרס ישראל – עלינו לספור כמה הן נשים, ואחרי שספרנו לשאול כמעט תמיד למה, שזה ינחה אותנו בעשייה לקראת הגדלת מספר הנשים ברשימות האלה.
אליס שלוי: כמובן לא ברשימות שאנחנו לא רוצות להופיע בהן כמו רשימת קורבנות רצח.
אליס שלוי: היא היתה חוקרת, כבר עמדו על כך, חוקרת מעולה, בין הראשונות שעסקו בנושא נשים ועבודה.
אליס שלוי: בעניין הזה היו לנו כמה חילוקי-דיעות.
אליס שלוי: אני זוכרת שהוויכוח הראשון שלי איתה היה באחד המפגשים של הפורום ללימודי מגדר, לפני שזה עוד היה לימודי מגדר באוניברסיטה העברית, כשהיא טענה – ואני עדיין חולקת עליה קצת, אף על פי שהמחקר אומר אחרת – שאין שום בעיה עם הילדים, הילדים מסתדרים היטב גם אם שני הורים מחוץ לבית.
אליס שלוי: על זה יש לי עוד מה לומר אבל לא אתווכח איתה עכשיו.
אליס שלוי: אני טוענת שמוכרחה להיות דמות ממלאת מקום של הורה.
אליס שלוי: זה לא חייב להיות האם, זה יכול בהחלט להיות האב או הסבתא אבל צריכה להיות דמות עקבית תמידית שממלאת את מה שנחשב לתפקיד האם בתוך המשפחה.
אליס שלוי: אני כתבתי על זה ואני מוכנה לתת לכם מראי מקום אם תרצו.
אליס שלוי: המאפיין האחרון שאני רוצה לציין הוא אומץ הלב שלה, האומץ שלה במיוחד בשנה האחרונה, בחודשים האחרונים, בשבועות האחרונים, הנחישות בה היא עסקה במה שהיא קראה לו: Putting my house in order, להשאיר את הכול מסודר, שלא יהיו בעיות.
אליס שלוי: שמענו מבתה איך היא פעלה עם המחקר, אבל לא רק במחקר.
אליס שלוי: היה לה חשוב מאוד שלא תישארנה בעיות שיביאו לחילוקי דעות במשפחה ובין אחרים.
מל פולישוק-בלוך: קראתי את המחקר מתחילתו ועד סופו.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה באמת עבודה נהדרת.
מל פולישוק-בלוך: מבחינתי זה תמריץ ומניע למחקרים אחרים, לא פחות חשובים, כי חסר לי ניתוח השוואתי, ואולי תוכלי לתת על זה את הדעת, גם לעולם הגברים, גם לתחומים אחרים ולסקטורים אחרים, וגם למדינות אחרות.
מל פולישוק-בלוך: אם יהיו לנו המחקרים המשלימים האלה באמת נוכל לומר מה אנחנו יכולים לעשות מחר בבוקר – ואולי כבר היום – כדי לקדם את הנשים בכל התחומים.
מיכל פרנקל: תודה רבה.
מיכל פרנקל: לפני שאני אתחיל – שתיכן נתתן לי כן-המראה טוב – אני רוצה לומר שאני לא הכרתי את דפנה יזרעאלי הרבה שנים, עבדנו ביחד רק ממש בשנה וחצי האחרונות לחייה אבל עבדנו מאוד-מאוד קרוב, באינטנסיביות רבה מאוד על המחקר שאני אציג היום.
מיכל פרנקל: אליס – אני לא יודעת מה היו עמדותיה מלכתחילה אבל אני חושבת שגם בכתיבה שלה וגם בהרבה מאוד שיחות שניהלנו בעניין הזה דפנה לא חשבה שצריך לוותר על גידול הילדים.
מיכל פרנקל: אני חושבת שהשורה התחתונה של המחקר שלנו והקריאה – והיא קריאה גורפת – שפמיניסטיות שעוסקות בתחום של עבודה-משפחה עומדות מאחוריה היום, היא ששוק העבודה צריך להשתנות לא לגבי נשים אלא לגבי כלל המשתתפים בשוק העבודה כך שייקח בחשבון את זה שיש לנו חיים מחוץ לעבודה.
מיכל פרנקל: לצערנו שוק העבודה הישראלי, בעקבות שוק העבודה האמריקאי ולא בעקבות שוק העבודה האירופאי, לא הולך לכיוון הזה כרגע.
מיכל פרנקל: זאת תהיה אחת הקריאות שלי.
מיכל פרנקל: אני לא יודעת בדיוק איך אפשר לעשות את זה בחקיקה אבל זה בוודאי אחד הדברים שאנחנו צריכים לקדם.
מיכל פרנקל: אם אנחנו כבר מספרים אנקדוטות, אני זוכרת שישבתי עם גברת אילנה כהן, שהיתה לפני הרבה מאוד שנים עוזרת המחקר של דב כשהיא היתה מסטרנטית במינהל עסקים (עכשיו היא מראשי פורום נשר באינטרנט).
מיכל פרנקל: היא סיפרה שכאשר דפנה התחילה לחקור את הנושאים האלה, זה היה מזמן, אנשים חשבו שזה נושא מוזר מאוד למחקר.
מיכל פרנקל: למה צריך לחקור בנפרד נשים בעולם העבודה?
מיכל פרנקל: למה עולם העבודה הוא לא שווה לכולם?
מיכל פרנקל: אני חושבת שכולנו, הרבה בזכותה, כבר ראינו את השינוי בתחום הזה.
מיכל פרנקל: הכותרת של הדוח המונח בפניכם הוא "נשים בעולם ההיי-טק", כאשר השאלה היא האם קרסה חומת האימהות.
מיכל פרנקל: המושג "חומת האימהות" משלים את מושג "תקרת הזכוכית" שחגית השתמשה בו ומציע שהגורם המרכזי המונע את צמצום פערי השכר ופערי הדרגות בין נשים וגברים הוא זיהוי של עבודת המשפחה כתחום פעולה נשי, מה שמונע מנשים להפוך לעובדות אידיאליות.
מיכל פרנקל: העובד האידיאלי מתואר כמי שזמין תמיד, יכול לעבוד שעות ארוכות, ובוודאי ובוודאי העובד האידיאלי של ההיי-טק שעובד הרבה יותר מכולם, לפחות מבחינת שעות ולאו דווקא מבחינת פרודוקטיביות.
מיכל פרנקל: נקודת המוצא שלנו היתה שתעשיית ההיי-טק עשויה לשמש מנוף לצמצום הפערים המגדריים בעולם העבודה ולהעצמת נשים מפני שזאת תעשייה חדשה, זאת אומרת שיש לה פחות מוסדות גבריים מאוד-מאוד נוקשים, אין היסטוריה של סגרגציה, אין קישור לעבודה פיזית שמשמשת דרך להדרה של נשים, ובשנים מסוימות היה מחסור אדיר בידיים עובדות, מה שפתח את הדלת בפני נשים להיכנס בתנאים טובים.
מיכל פרנקל: במוסף הכלכלה של "הארץ" ביום ראשון היה כתוב שהבועה אולי חוזרת.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו בוועדת המדע והטכנולוגיה מעדיפים שההיי-טק יחזור ולא הבועה.
מיכל פרנקל: אני מצטטת.
מיכל פרנקל: כוח המוח יש לנו שווה.
מיכל פרנקל: גם כוח פיזי יש לנו שווה אבל זה לא מוכר על-ידי אחרים.
מיכל פרנקל: החדשות הרעות, שהן לא חדשות מהמחקר שלי אלא מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – צדקה פרופ' ירון-מסר שאמרה שאם לא ייעשה שום דבר אז גם שום דבר לא יקרה.
מיכל פרנקל: אנחנו יכולים לראות – באדיבות מר מרק פלדמן, גזרתי את התמונה הזאת מהמצגת שלו – שבעוד הפערים בהשתתפות בשוק העבודה בין גברים ונשים הולכים ומצטמצמים – דרך אגב, הרבה בגלל ירידה בהשתתפות הגברים בשוק העבודה – הרי שבהיי-טק הפערים לא מצטמצמים בכלל.
מיכל פרנקל: אמנם יש לנו נתונים רק מ-1995 ועד 2003 אבל אנחנו רואים כמעט סטגנציה.
מיכל פרנקל: הקו התחתון הוא מספר הנשים בהיי-טק והקו העליון הוא מספר הגברים.
מיכל פרנקל: אתם רואים כמובן שזה משלים ל-100%.
מיכל פרנקל: אין לנו אפילו קצת צמצום בפערים.
מיכל פרנקל: זה נתון עצוב מאוד.
מיכל פרנקל: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה רק מתחילה להגדיר את ההיי-טק כתעשייה נפרדת ולפתח מדדים לגביו כך שאין לנו עדיין שום נתון אחר.
מיכל פרנקל: התוצאה הזאת, לפיה נשים לא תופסות מקום רחב יותר בתעשיית ההיי-טק, יכולה להיות מוסברת – ותיכף אני אדבר על זה – בשעות העבודה הארוכות והאינטנסיביות, בניידות ובחיים בשעון הגלובלי הטרנס-אטלנטי.
מיכל פרנקל: זה מוביל לקושי בהתמודדות עם עבודת המשפחה, שנתפסת עדיין כספירה נשית, ואולי תמשיך להיתפס כך.
מיכל פרנקל: האמצעי: עשינו סקר גדול באמצעות האינטרנט, שהיה שיטה זולה מאוד ויעילה מאוד לאסוף נתונים.
מיכל פרנקל: הסקר פנה לנשים בלבד.
מיכל פרנקל: אני חושבת שמייד כשקיבלנו את הנתונים הצטערנו מאוד על זה.
מיכל פרנקל: אחת הדרכים להפיץ את השאלון היתה באמצעות שליחת מסר אי-מייל ל-All users בהרבה חברות.
מיכל פרנקל: לא אנחנו שלחנו אלא המשתתפות במחקר עשו "כדור שלג" ושלחו את זה ל-All users במקומות העבודה שלהן.
מיכל פרנקל: קיבלנו תגובה מגברים שתהו למה לא שואלים אותם.
מיכל פרנקל: פרופ' דפנה יזרעאלי הורישה לי מחקר, שלא הייתי שותפה לו, של קבוצות מיקוד בהיי-טק שכללו גם גברים וגם נשים ועכשיו אני מנתחת את הנתונים האלה, אז לפחות תהיה לנו איזה תמונה, לא כל-כך רחבה וסטטיסטית אבל תמונה כלשהי על הדינמיקות.
מיכל פרנקל: אם כן, אין לנו השוואה לגברים.
מיכל פרנקל: אני צריכה להצטמצם אז אני מתקדמת לממצאים.
מיכל פרנקל: אני לא אציג את הנחות היסוד.
מיכל פרנקל: הממצא המרכזי במחקר הנוכחי הוא: כוח.
מיכל פרנקל: בזכות המשאבים שעומדים לרשותן, יכולת המיקוח המועדפת בעולם העבודה בהיי-טק הישראלי בממוצע – יש כמובן שונוּת רבה מאוד – אימהות שמצליחות לשרוד במשרה התובענית שלהן לא מופלות לרעה יחסית למי שאינן אימהות, ואולי אפילו נהנות מיתרונות.
מיכל פרנקל: הן גם עובדות הרבה.
מיכל פרנקל: אני לא יודעת כמה שעות עובדים חברי הכנסת.
מל פולישוק-בלוך: 20 שעות ביממה.
מיכל פרנקל: עם זה הם לא יכולים להתווכח, אבל הן עובדות בממוצע קצת יותר מ-48 שעות בשבוע, כאשר ממוצע כלל אוכלוסיית הנשים העובדות הוא 35 שעות.
מיכל פרנקל: יש כאן הבדל משמעותי.
מיכל פרנקל: אימהות עובדות פחות.
מיכל פרנקל: לא הרבה פחות אבל הן עובדות פחות ממי שאינן אימהות.
מיכל פרנקל: האימהות עובדות בממוצע 46.5 שעות מול 49.5 של מי שאינן אימהות.
קריאה: זה על-פי הסכמי העבודה.
מיכל פרנקל: לא, כי רובן לא חתומות על הסכמי עבודה קיבוציים, הן עובדות בחוזים אישיים.
מיכל פרנקל: לכן אנחנו מדברים ברוב המכריע של המקרים על משא ומתן.
מיכל פרנקל: זה אחד המשתנים שפיקחנו עליהם.
מיכל פרנקל: אין כאן הסכמי עבודה.
מיכל פרנקל: גם בתנאים נלווים הממצאים הם אופטימיים.
מיכל פרנקל: נשים אימהות מקבלות רכב בשיעור גבוה יותר, הוצאות רכב בשיעור גבוה יותר, קרנות השתלמות בשיעור גבוה יותר, והשתלמות או לימודים בשיעור גבוה יותר באופן מובהק.
מיכל פרנקל: כל היתר לא היה מובהק.
מיכל פרנקל: הן נכנסות יותר לדרגות בכירות.
מיכל פרנקל: אני לא אכנס לכל הפרטים.
מל פולישוק-בלוך: את יכולה להסביר לנו למה זה קורה?
מיכל פרנקל: התשובה היא: סלקציה.
מיכל פרנקל: נשים שאינן מגיעות לתפקידים בכירים, נשים שאינן מרוויחות יותר, נשים שלא נהנות מגמישות כשהן מגיעות לשלב האימהוּת פשוט יוצאות החוצה.
מיכל פרנקל: מכיוון שהתובענות היא כל-כך רבה, אם אין להן אפשרות – זה טיעון כפול: מצד אחד יש סלקציה, אלה שהן לא אימהות יוצאות.
מיכל פרנקל: מצד שני, אלה שנשארות הן אלה שהצליחו מאוד, שיש להן מספיק משאבים משפחתיים, לא משאבים של כסף אלא משאבים של יחסים ומשאבים של השכלה שמאפשרים להן לזכות, ללחוץ מספיק על המעסיקים בשביל ליהנות מסט אפשרויות שעוזרות להן לשרוד.
מיכל פרנקל: מי שלא יכולה ליהנות מזה, או שזזה למקום אחר שבו היא כן תוכל או שפשוט פורשת.
מיכל פרנקל: לא שכולן פורשות, רבות מהן "נקרעות", אבל כשאנחנו מדברים על ממוצעים המספר פשוט זז לכיוון הזה.
מיכל פרנקל: אלה שנשארות ושורדות הן באמת עדית, הן באמת עלית והן גם מצליחות בזכות המשאבים שעומדים לרשותן להכניע את המערכת ולפרוץ דרכים.
מיכל פרנקל: למרות שלא שאלנו את השאלה הזאת ואני לא בטוחה שרבות מהן יגדירו את עצמן כפמיניסטיות אבל הפרקטיקה שלהן היא פרקטיקה פמיניסטית אוונגרדית מפני שהן לא מקבלות את הסדר החברתי הקיים.
מל פולישוק-בלוך: הן פשוט לוחמניות.
מל פולישוק-בלוך: לא בגלל שהן אימהות הן השיגו אלא בגלל שהן לוחמניות יותר.
מל פולישוק-בלוך: אלה המושגים שצריך להשתמש בהן.
מיכל פרנקל: במשפחה הן מרוויחות בממוצע 49% מההכנסה המשפחתית, שזה הרבה יותר ממה שקורה בכלל האוכלוסייה.
מיכל פרנקל: בערך מחצית מהן נשואות לגברים בהיי-טק כך שזה מטה את התוצאות.
מיכל פרנקל: ככל שחלקן בהכנסה המשפחתית גדל כך גדלה מעורבות אבי הילדים בגידול שלהם.
מיכל פרנקל: יש קשר חיובי ומובהק בין רכישת שירותי טיפול בילדים לבין הקידום שלהן והשכר שלהן.
מיכל פרנקל: זאת אומרת, יש כאן קשר-גומלין.
מיכל פרנקל: מצד אחד, אלה שנמצאות בתפקידים בכירים ויש להן יותר כסף יכולות להרשות לעצמן את התשלום.
מיכל פרנקל: מצד שני, אלה שמשלמות מפנות לעצמן זמן ומצליחות להתקדם יותר ולהרוויח יותר.
מיכל פרנקל: למרות השכר הגבוה התשלום עבור רכישת שירותי הטיפול בילדים הוא קשה להן, זה אחד ממרכיבי הקושי.
מיכל פרנקל: מה עוזר להן?
מיכל פרנקל: אולי זאת השאלה החשובה.
מיכל פרנקל: קודם כול, עוזר להן שיש ביקוש גבוה לעבודה שלהן והן יכולות להציב תנאים ולזכות במה שהן רוצות.
מיכל פרנקל: זה אומר שאחת הדרכים להתקדם ולהבטיח את מקום הנשים בשוק העבודה מבלי שהן תצטרכנה לוותר על החלק שלהן במשפחה זה באמת לתמוך בכניסה של נשים לעולם ההיי-טק, לתמוך בצורות שכבר נעשות, במלגות וכולי, אבל לתמוך בכל דרך שאנחנו יכולים, בעיקר בנשים מאוכלוסיות מוחלשות כי זאת דרך החוצה.
מיכל פרנקל: מה שעוד עוזר להן זה מנהלים ומנהלות שנותנים דוגמה אישית.
מיכל פרנקל: לא סתם שאומרים: את יכולה ללכת, אלא שהולכים בעצמם.
מיכל פרנקל: זאת אומרת שתהיה לגיטימציה מאוד עמוקה לטיפול במשפחה מעבר לעבודה.
מיכל פרנקל: העבודה היא לא כל החיים.
מיכל פרנקל: עוד ממצא מעניין מאוד שמצאנו הוא שמי שאינן אימהות תופסות את הקונפליקט בין עבודה ומשפחה כקונפליקט בלתי-פתיר באופנים הרבה יותר דרמטיים ממי שהן אימהות.
מיכל פרנקל: זאת אומרת, התפיסה שבהיי-טק אי אפשר להיות גם אמא היא תפיסה רווחת מאוד עד שמצליחים.
מיכל פרנקל: אני חושבת שזאת סוגייה שמשאירה הרבה מאוד נשים מחוץ לעולם ההיי-טק ומוציאה הרבה מאוד נשים מחוץ לעולם ההיי-טק.
מיכל פרנקל: צריך לשנות את התפיסה הזאת, זאת אחת המשימות שצריכות להיות לנו.
מיכל פרנקל: וכמובן שהן משלמות מחיר, בלחץ בעיקר.
מיכל פרנקל: הדבר שאני חושבת שצריך לחתור אליו מבחינת חקיקה הוא כמו שכאשר פירמות מגישות דוח לבורסה הן מצהירות על מידת התרומה שלהן לקהילה בכסף, לכל מיני פרויקטים קהילתיים, צריך לחייב פירמות, או לפחות לעודד נמרצות פירמות להצהיר על מדיניות העבודה-משפחה שלהן לא רק לגבי העובדות אלא לגבי כלל העובדים, גברים ונשים כאחד.
מיכל פרנקל: וכמובן תמיכה בהסדרי גמישות בתעשיות לא היי-טקיות באמצעות ייעוץ ניהולי.
מיכל פרנקל: זה מתקיים היום בארצות-הברית, כשמעסיקים מתחילים להבין שכדאי להם להעסיק נשים בתפקידים בכירים.
מיכל פרנקל: יש קבוצה של נשים פמיניסטיות שהן יועצות ניהוליות והן עושות פרויקטים ניהוליים יפים מאוד ומראות איך הפרודוקטיביות עולה.
מיכל פרנקל: זאת אומרת: כדאי לכם, לא בגלל שאתם עושים טובה למישהו אלא בגלל שהפרודוקטיביות שלכם עולה, והן מצליחות מאוד בתהליך.
מל פולישוק-בלוך: מעבר לנתונים המעניינים וההתרשמות מהמחקר אני חוזרת ואומרת כמה חסרים לי עכשיו עוד כמה מחקרים.
מל פולישוק-בלוך: אני כבר אומרת לגברת רינה בר-טל, תמצאי מי שיממן מחקרים נוספים שיעידו כמה זה שווה לחברות שהנשים יהיו שם.
רינה פדור: אני מנהלת תוכנית החממות הטכנולוגיות בישראל.
רינה פדור: זאת תוכנית שפועלת מזה 13 שנים ונותנת הזדמנות לאנשים בעלי רעיונות טכנולוגיים להפוך את הרעיון שלהם לעסק.
רינה פדור: המדינה תמכת בצורה מאסיבית בעניין וההזדמנות היא אמיתית.
רינה פדור: אנחנו רואים שמעט מדי נשים נכנסות לתוכנית כיזמות.
רינה פדור: פחות מ-7% מכלל היזמים בתוכנית, מתוך כ-100 שמתחילים בכל שנה בסטארט-אפים חדשים, הם נשים.
רינה פדור: זה מספר שגדל מאוד במשך השנים, בהתחלה זה כמעט בכלל לא היה קיים והמספר הלך וגדל אבל עדיין 7%, או קצת פחות מ-7%, זה מספר מאוד לא מעודד.
רינה פדור: בצוותים של הסטארט-אפים החדשים יש נשים אבל עדיין זה לא חורג מ-15%, ובעיקר בתחומי מדעי החיים.
רינה פדור: בהיי-טק יש הרבה פחות מזה במונחים של אחוזים.
רינה פדור: אני אמא ל-4 ילדים, היום כבר יש לי נכדים.
רינה פדור: כל חיי עבדתי בשעות עבודה מחייבות וקשות ועם המון אחריות.
רינה פדור: אני תמיד שמתי את הגבולות, ואישה יכולה לשים לעצמה את הגבולות.
רינה פדור: ברגע שהיא מתבססת, ברגע שהיא מוערכת – וקשה להגיע לזה אבל כשמגיעים לזה אישה יכולה וחייבת להציב לעצמה את הגבולות מבחינת שעות עבודה ביום או ימי עבודה בשבוע, ומקבלים את זה.
רינה פדור: ברגע שאת מגיעה למקום שבו מעריכים אותך, מקבלים את זה ומוכנים ללכת אתך בעניין הזה לאן שאת מובילה.
רינה פדור: אבל לא מספיק נשים עושות את זה, לא מספיק נשים מעמידות את הגבול הזה, והכניעה הזאת היא כניעה לא נכונה.
רינה פדור: לדעתי מה שצריך זה קודם כול להתאמץ ולהוכיח את עצמך ואחר-כך לעמוד על שלך מבחינת הגבול בין משפחה ועבודה.
רינה פדור: בצוותים של המחקר והפיתוח אני רואה שניתנת לנשים היכולת לעשות את זה אבל הן לא משתמשות בזה מספיק ולכן אולי זה מרתיע נשים אחרות מלהיכנס, כי להיות יזמית בפרויקט של מחקר ופיתוח זה מחויבות גדולה מאוד, זאת הרפתקה מחייבת ומפחידה.
רינה פדור: יכול להיות שאנחנו צריכים להסביר הרבה יותר.
מל פולישוק-בלוך: זה לא רק "יכול להיות".
מל פולישוק-בלוך: את צריכה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שחלק מתפקידך הוא לדרבן נשים.
מל פולישוק-בלוך: שאלתי את המדען הראשי כמה נשים יש בוועדות המחקר.
מל פולישוק-בלוך: מי שלא יודע, המדען הראשי הוא זה שנותן את הדחיפה הכספית העיקרית לכל הסטארט-אפים, היי-טקים, טכנולוגיות, ויש ועדת מחקר שהיא זאת שמאשרת את התקציבים.
מל פולישוק-בלוך: בחלק מוועדות המחקר אין אף אישה אחת.
מל פולישוק-בלוך: הנחתי הצעת חוק שבכל ועדה חייבת להיות לפחות אישה אחת.
מל פולישוק-בלוך: בכלל בכל ועדה ממשלתית או ציבורית צריכה להיות אישה אבל במיוחד ספציפית בנושא הזה.
מל פולישוק-בלוך: מעבר לזה שאנחנו מהנדסות ופוליטיקאיות ומורות וכל התפקידים שאנחנו עושות, יש לתפקידנו היבט אחד נוסף:
מל פולישוק-בלוך: איך אנחנו מקדמות אותנו הנשים.
מל פולישוק-בלוך: את כראש תחום חשוב במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ובעלת השפעה במשרד מעבר למה שאת עושה, עלייך לשים דגש מיוחד, לעשות שיעורי בית ולחשוב איך תוכלי לקדם נשים.
מל פולישוק-בלוך: אם יש X כסף ושני מועמדים, גבר ואישה, תקחי את האישה, בלי להפחית חלילה באיכות.
מל פולישוק-בלוך: את צריכה להגביר את המודעות, ללכת למקום שיש בו מאגר של נשים חוקרות ולעודד אותן.
מל פולישוק-בלוך: אני אתן לך דוגמה מהעולם הפוליטי.
מל פולישוק-בלוך: במפלגה שלי יש עכשיו בחירות.
מל פולישוק-בלוך: אני הולכת לקבוצות נשים ואומרת להן תגישו מועמדות.
מל פולישוק-בלוך: זה התפקיד שלכן, זה החובה שלכן, גם אם לא מתחשק לכן.
מל פולישוק-בלוך: ואני אומרת לך, התפקיד שלך ללכת לנשים חוקרות ולהגיד להן: תגישו בקשה למחקר, לתקציב.
מל פולישוק-בלוך: את לא צריכה לתת לי תשובה כעת אבל אני מציעה שזה מה שתעשו.
רינה פדור: זה לא כל-כך קל מפני שההיצע, הבסיס ההתחלתי הוא קטן יותר, אבל אני מקבלת את זה שאפשר אולי לעשות יותר.
רינה פדור: השיתוף בוועדות והפעילות כיזמוֹת וכחוקרות – אלה שני דברים שונים לגמרי.
מל פולישוק-בלוך: תודה רבה בכל מקרה.
מינה טייכר: זאת המטרה של המועצה.
מל פולישוק-בלוך: נכון, יש לנו מטרה משותפת.
מל פולישוק-בלוך: אבל אם תרצי, את מוזמנת לשאת את דבריך בהמשך הדיון.
חיה מילר: מתימו"פ, מרכז התעשייה הישראלי למחקר ופיתוח, זה הזרוע השיווקית של המדען הראשי לנושאים הבין-לאומיים.
חיה מילר: אני רואה בפעילות של הוועדה הזאת, וגם בעבודה של חברת הכנסת מלי פולישוק, וגם בשדולה דבר חשוב ביותר.
חיה מילר: אני סבורה שזה בא לכסות על חוזק מסוים שיש לגברים, וזה הוזכר כאן בין השורות במחקרים, בעניין ה-networking (הרישות).
חיה מילר: אם אנחנו מסתכלים על הצמיחה של ההיי-טק בשנים הראשונות – וזה התחיל בצבא בתחום התקשורת – הגברים שלטו שם בגלל הרישות שלהם, הקשרים שלהם, בשל ההתחלה במערכות ביטחוניות וצבאיות.
חיה מילר: לנשים אין את זה ולכן הפעילות המקבילה שיש לנו בוועדות היא דרך לדחוף נשים, פשוט במקום הקטע של ה-networking שהוא חוזק של הגברים.
חיה מילר: דבר נוסף שחשוב לי לומר, נעשתה בשנים האחרונות פעולת חקיקה רחבה, ואפשר כמובן להוסיף עליה.
חיה מילר: החוסר הוא באכיפה.
חיה מילר: יש חוקים לגבי נשים בדירקטוריונים, יש חוקים לגבי ועדות אבל אין אכיפה.
חיה מילר: אני באופן אישי מאמינה בהעדפה מתקנת אך יש המתנגדים לזה.
חיה מילר: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת מכאן בדרישה לאכיפה, אני מאמינה באכיפה מפני שזאת הדרך שבאמת תביא לפריצה האמיתית.