GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עתליה רוזנבאום: המכון לחקר הגולן מחזיק יותר.
ד"ר באסל בטאס: יכול להיות, אני מאמין.
ד"ר באסל בטאס: אין לי מידע על כל המו"פים האחרים.
ד"ר באסל בטאס: אנחנו השנה, בשנת 2004 נקבל 500 אלף ₪, אפילו פחות מהממוצע של ה-700 אלף.
אריה אלדד: התקציב של המו"פים זהה?
עתליה רוזנבאום: לא, ישנם קריטריונים מפורסמים, זה נמצא גם באתר, וצריך לעמוד בקריטריונים האלה - של פרסום, של מספר חוקרים וכו'.
מל פולישוק-בלוך: זה שזה לא אוטומט אלא רק לפי הישגים זה בסדר גמור.
אריה אלדד: אני מניח שאם התקציב יהיה 10 מיליון יהיו יותר חוקרים.
עתליה רוזנבאום: בדיוק.
מל פולישוק-בלוך: אבל הם רוצים לדרבן אותם להביא כסף מבחוץ.
אריה אלדד: איך הקריטריון משפיע על ההקצבה?
אריה אלדד: הלוא אם את אומרת שההקצבה תלויה במספר החוקרים, מספר החוקרים תלוי בהקצבה.
עתליה רוזנבאום: זה לא רק זה, יש מספר קריטריונים.
עתליה רוזנבאום: אחד הקריטריונים הוא תרומה לקהילה.
עתליה רוזנבאום: ישנם 5 קריטריונים עיקריים ועוד קריטריונים משניים, בקריטריונים האלה מנקדים אותם, כמו תהליך של קבלת החלטות, ובסופו של דבר יוצא איזשהו ערך.
עתליה רוזנבאום: ישנה ועדה למרכזי המו"פ, ועדת קבע, זו ועדה ציבורית, והיא לוקחת את כל האינפורמציה הזו, את הערך המדעי שנעשה שם, את כמות הפרסומים, ואתה צודק בהחלט - זו ביצה ותרנגולת, אבל בתוך המסגרת הזאת משרד המדע דואג כל השנים לשמור על התקנה הזו כמה שפחות מקוצצת עד כמה שאפשר.
עתליה רוזנבאום: אני לא רוצה לבשר כאן שום דבר משום שאתמול התברר לנו על קיצוץ נוסף בתקציב המדינה שיחול מיום ראשון, קיצוץ של 11%.
עתליה רוזנבאום: התקציבים זה 5% ועוד 1% ועוד הרזרבה, זה 11% לטובת כל האנשים שלא יודעים את החשבון של משרד האוצר.
עתליה רוזנבאום: אנחנו משתדלים למצוא מקורות נוספים על מנת לשמור לפחות את התקציב של השנה הקודמת, לעשות ככל יכולתנו, אבל התקציבים מוגבלים וצריך לעשות ברירות.
זוהיר יחיא: התמזל מזלי להיות ראש מועצה שיש בה אלף אקדמאים.
מל פולישוק-בלוך: כמה יש בכלל במועצה?
זוהיר יחיא: 14 אלף תושבים.
זוהיר יחיא: התמזל מזלי להיות גם ראש מועצה שיש בה מו"פ.
זוהיר יחיא: אני רואה אתה מו"פ כאפשרות תעסוקה לאנשים אחרים.
זוהיר יחיא: אלף אקדמאים לפעמים לא מוצאים מה לעשות שם, המו"פ הזה יכול לספק לחלק מהם תעסוקה.
זוהיר יחיא: המו"פ הזה חי על שני מקורות - משרד המדע והמועצות.
זוהיר יחיא: עד עכשיו יכולנו לעשות משהו במועצות.
זוהיר יחיא: הבאתי מסמכים לגבי מה היה קודם ומה קורה עכשיו.
זוהיר יחיא: קודם יכולתי לעזור למו"פ, עכשיו העזרה שלי תהיה מוגבלת.
זוהיר יחיא: אחד כמוני, שקיבל מענק ייזום של 12 מיליון שקל, היום קיבלתי בשורה שאני צריך לקבל רק 6.164, בדיוק 50% מהמענק.
זוהיר יחיא: שלחתי עוד עובדים מבתי הספר, קיצצתי בכל מקום שאפשר לקצץ במועצה, עכשיו אני גם צריך לקצץ במו"פ.
זוהיר יחיא: אולי אני לא אספק לו מים או חשמל.
זוהיר יחיא: אני רוצה לעשות הכל כדי שהמו"פ הזה יצליח, אבל משרד המדע מקוצץ, הוא מקצץ אותי וגם משרדים אחרים מקצצים אותנו, הכל קיצוץ על קיצוץ, אני לא יודע מה יהיה בסוף.
זוהיר יחיא: ח"כ נס, צריך נס עכשיו כדי להציל את המו"פ הזה, לא להתווכח על פערים, לא להתווכח על אפליה ולא לדבר על נשים, כי כשמדברים על אבטלה במגזר הערבי מדברים על אבטלה של 30% - יש לי 30% גברים מובטלים, נשים יש לי 99%! כשעושים חישוב נכון יש לנו אבטלה של יותר מ-60%, כי לנשים אין תעסוקה בכפר, יש רק מספר מורות וכו'.
מל פולישוק-בלוך: יש תעשייה בכפר שלכם?
זוהיר יחיא: אין תעשייה, אין כלום.
זוהיר יחיא: את שואלת אותי?
זוהיר יחיא: אני חודשיים בתפקיד.
קריאה: כי צריך לעשות מו"פ.
זוהיר יחיא: אני נלחמתי שיהיה אזור תעשייה, אנחנו עובדים על אזור תעשייה.
זוהיר יחיא: התשובה שצריכה לצאת מכאן, מהכנסת, היא למה אין אזורי תעשייה בכפרים ערביים, כמו כפר קרע שיש בו 14 אלף תושבים.
זוהיר יחיא: מבחינת מענקים החזירו אותנו ל-1994.
זוהיר יחיא: מבחינת מענקים המועצה המקומית, כמו מועצה מקומית כפר קרע, בעצם חיה על המענקים, זו הפרנסה היחידה שלה.
זוהיר יחיא: ללא מענקים אי אפשר להתקיים שם.
מל פולישוק-בלוך: בזה אני לא מסכימה איתך משום שיש עוד דרכים לעשות כסף.
זוהיר יחיא: אני חודשיים שם, אני לומד, באתי ללמוד ממשרד המדע.
מל פולישוק-בלוך: ללמוד מהמדע זה חשוב.
עתליה רוזנבאום: צריך להרחיב את הדיון הזה כי הם מייצגים בעצם את כל מרכזי המו"פ.
עתליה רוזנבאום: כולם סובלים מאותן בעיות, כולם סובלים מאותן תופעות.
עתליה רוזנבאום: לקחנו עכשיו רק שני מו"פים ערביים, אבל כל ה-7 האחרים סובלים מאותן בעיות.
מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שזה אותו דבר, אבל בוא נתמקד בבעיות שלך.
זוהיר יחיא: המו"פ הזה נותן שירות ל-400 אלף תושבים, מטירה עד נצרת.
זוהיר יחיא: 400 אלף תושבים!
זוהיר יחיא: תקציב כזה דל שיש שם זה לעג לרש, זה ממש מצחיק מה שיש שם.
זוהיר יחיא: התקציב הזה לא מספיק ל-400 אלף תושבים, ועכשיו אנחנו נמצאים בפורום חדש, גשר לודאי, ונכניס שם גם את זכרון יעקב, את פרדס חנה ואת קציר.
זוהיר יחיא: הכסף שניתן ממשרד המדע למו"פ הזה, אני לא רוצה לומר עליו דברים לא נחמדים.
זוהיר יחיא: אני מבקש להתייחס לדברים האלה, מה עוד שכפי שאמרתם, כפרים ערביים מקוצצים, הם ללא תעשייה וכו'.
מל פולישוק-בלוך: הדיון הוא לא רק על מרכזי מו"פ אזוריים, שיהיה ברור, והדיון הוא לא רק איך אפשר להוציא עוד כמה גרושים ממשרד המדע.
מל פולישוק-בלוך: הדיון הוא הרבה יותר רחב.
מל פולישוק-בלוך: התכוונתי לומר את זה בסיום, אבל אני רוצה לבקש מכם להתייחס בדיון שלכם למה אנשי המגזר הערבי לא משתלבים יותר במחקר באוניברסיטאות, בחברות היי-טק, בחברות ממשלתיות ובמענקים של המדענים הראשיים.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, יש לנו כאן עוד אופציות חוץ ממרכזי המו"פ של משרד המדע, אל תתרכזו רק בזה.
מל פולישוק-בלוך: במשרד הזה עושים כמיטב יכולתם עם התקציב הדל שיש להם, אבל בואו נחפש את המקורות האחרים.
זוהיר יחיא: זו מדיניות.
מל פולישוק-בלוך: לא, המדיניות צריכה להיות שונה, והמדיניות שלך כראש עיר צריכה להיות כמו מדיניות ראש העיר שלי.
זוהיר יחיא: מה נעשה שם?
מל פולישוק-בלוך: הוא הולך ומחפש תעשיות שיבואו לרעננה.
מל פולישוק-בלוך: אז נכון שיש הבדל גדול מאוד.
זוהיר יחיא: אני ורעננה צריכים עכשיו להיות באותן אוזניים?
זוהיר יחיא: נו, באמת.
מל פולישוק-בלוך: תקשיב לי עד הסוף.
מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על ללמוד את המדיניות, לא לקחת את המספרים האבסולוטיים.
מל פולישוק-בלוך: ברור שיישוב במרכז הארץ דינו לא כיישוב בפריפריה, ואני בכוונה לא מדברת על אם זה יהודי או ערבי.
ג'מאל זחאלקה: עדיין אין לו לאן להזמין אותם.
ג'מאל זחאלקה: הוא יזמין תעשייה - אין לו מקום.
ג'מאל זחאלקה: עדיין אין אזור תעשייה.
זוהיר יחיא: תוכנית מתאר אצלי מופקדת 20 שנה בוועדה מחוזית, היא לא זזה שם.
מל פולישוק-בלוך: זו הפקרות בפני עצמה.
זוהיר יחיא: היא הוקפאה, היא יותר קפואה משלי.
מל פולישוק-בלוך: אני שמחה שאמרת את זה, כי אני רוצה שתראו כמה הדברים האלה קשורים אחד בשני.
מל פולישוק-בלוך: אני בכוונה רוצה למקד את הדיון לא למו"פ האזורי, כי הדברים הם הרבה יותר רחבים.
מל פולישוק-בלוך: אמרת שאנחנו עושים עכשיו דיון רחב.
זוהיר יחיא: נמצא פה ד"ר עבדאללה, שמכיר את נושא הקליטה של המדענים באקדמיה.
מל פולישוק-בלוך: אני תכף אדבר על האקדמיה.
מל פולישוק-בלוך: אתה ראש המועצה היחיד פה אני מבינה, נכון?
זוהיר יחיא: יש עוד שניים.
מל פולישוק-בלוך: אני מדברת מבחינת תפיסה ומבחינת איך הממשלה מתייחסת ליישובים הערביים ואיך אתם עצמכם מתייחסים לעצמכם, ואני חושבת שכאן צריך להיות השינוי.
מל פולישוק-בלוך: משני הכיוונים, דרך אגב.
מל פולישוק-בלוך: לא רק לחכות שהממשלה תיתן לי, את זה אני אומרת גם ליישובים כמו קריית מלאכי, אלא לעשות גם בעצמכם, אבל הממשלה צריכה בהחלט לדחוף יותר תעשיות, למשל, לאזורים כאלה.
מל פולישוק-בלוך: בזה אני אתכם לאורך כל הדרך.
מל פולישוק-בלוך: מה שאני רוצה לומר הוא שאם אנחנו נתחיל לחשוב "מה אני יכול לעשות?
מל פולישוק-בלוך: " כל אחד ממי שיושב פה ואנחנו חברי הכנסת, כמו למשל אם אין תוכנית מתאר, אי אפשר להקים אזור תעשייה ואי אפשר לפתח מו"פ בתעשייה, זה חלק מהדברים ועל זה צריכים לתת את הדעת.
מל פולישוק-בלוך: אז אני מבקשת ממך לכתוב מכתב אליי שאתה 20 שנה מחכה לתוכנית מתאר ואני מבטיחה לך שהשבוע זה יגיע למנכ"ל משרד הפנים ולשר הפנים, זה כדי לזרז את זה.
מל פולישוק-בלוך: זה חלק מהבעיה, הבעיה הרבה יותר מורכבת.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני פרופסור לבריאות הנפש ועבודה סוציאלית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואני אדבר קצת על הנגב.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני גר ברהט.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: הקשבתי כאן ושמעתי על המו"פים, זה בהחלט דבר מאוד מבורך, עדיין אין לנו מו"פ בנגב, אני מקווה שבקרוב יהיה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני מכיר קצת את החברה הערבית בישראל על רוחבה ועל אורכה ועשיתי הרבה מאוד מחקרים גם מחוץ לגבולות ישראל, ברשות הפלסטינאית.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אגב, אני חצי קנדי כך שאני מצליח להגיע גם לנתונים מהעולם הערבי.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה לעזוב את זה כרגע בצד ולהתמקד במה שקורה בנגב, והמצב שם חמור בהרבה מהמצב בגליל ובמשולש.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: המצב של האוכלוסייה הבדואית הערבית בנגב הוא קשה ביותר ואני כאן, גברתי חברת הכנסת, כדי לבנות היום קואליציה יחד איתך.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה שתצטרפי למסע שלנו כדי לסייע לאוכלוסיות החלשות.
לאה נס: אני נורא מצטערת שההערה שלי גרמה לכם להרגיש כך כלפיי.
לאה נס: אני יותר מקואליציה בעניין הזה, אבל יש דברים שצריך לשים אותם בצד ולא לשכוח אותם.
לאה נס: פשוט אסור לשכוח.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אם אנחנו בונים קואליציה אנחנו יכולים אולי להוציא את האוכלוסייה הזאת מהמצוקות הקשות בהן היא נתונה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אנחנו מדברים בעצם על כל התחומים - אנחנו רוצים להכשיר דור חדש להוביל את החברה הערבית, להיות מנהיגים.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: איך אנחנו יכולים לעשות את זה כאשר מערכת החינוך קורסת?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: הן ברמה הפדגוגית, הן ברמה של המבנה, הן ברמה של השירותים הבסיסיים והמשאבים הבסיסיים.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אנחנו מדברים על מערכות קורסות! ואנחנו אומרים שאנחנו רוצים להדביק את הפער, להכשיר דור חדש שיהיה פחות עוין, שיאהב את המדינה ויהיה שותף לה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: איך אנחנו יכולים להכשיר דור כזה כאשר יש קרוב ל-45% נשירה מבתי הספר?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: לאן הולך הדור הזה?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש כאן מערכת שזקוקה לאוויר כדי להחיות אותנו.
מל פולישוק-בלוך: למה יש 45% נשירה?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: למה זו שאלה אחרת.
ג'מאל זחאלקה: יש הרבה בעיות לאוכלוסייה הערבית, אבל לא כל יום עושים ישיבה בוועדת המדע והטכנולוגיה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה להכשיר דור כדי לגשר על הפער.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני מדבר היום על היי-טק, איך אני יכול להכשיר אנשים להיי-טק.
ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על זה בהקשר למדע ולטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: אנשים שסיימו אוניברסיטה ואין להם מקומות עבודה דווקא בתחום ההיי-טק, אני שמעתי שהם באים ללמד בבתי ספר ולכן רמת הלימוד בבתי הספר הערביים יותר טובה מאשר אצל יהודים כשמדוב במדע וטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: האם זה נכון?
קריאה: רמת המורים, לא רמת התלמידים.
קריאה: זה הדבר היחיד שיש.
מל פולישוק-בלוך: בעצם יש לכם מורים יותר טובים מאשר ליהודים.
קריאה: יש גם את נושא המכשור בבתי הספר.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש כאן מצוקות קשות ביותר.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: כמדען וכחוקר הראייה שלי צריכה להיות יותר מערכתית מאשר להסתכל רק על מערכת החינוך, צריך לתקוף את הבעיה מהרבה מאוד היבטים - למה זה קורה, למה יש מצוקות כלכליות - ואני שוב מתחבר כאן למה שאמר ראש המועצה, שיש הרבה מאוד מצוקות, שבהחלט אחר כך הן משליכות על מערכת החינוך.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: המצב של האוכלוסייה הוא באמת קשה ביותר, אני לא אומר שאנחנו לא עושים באוניברסיטת בן-גוריון, אני בהחלט מקבל את הגישה שכן צריך להסתכל פנימה, וכחוקר שמגייס כספים של חצי מיליון דולר ולפעמים גם של מיליון דולר כדי להריץ פרוייקטים במזרח התיכון, חשוב גם לחשוב איך אנחנו מרימים את החברה הזאת, אבל בלי תשתיות ובלי משהו שנוכל להישען עליו אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אנחנו יכולים להכשיר ארבעה אנשים להנדסת מחשבים שילכו לבית הספר כאשר אין תשתית ללמד את זה, אז מה עשינו?
מל פולישוק-בלוך: אין מחשבים בבית הספר?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש מחשבים אבל אין מעבדות לפיסיקה ואין מעבדות לכימיה, אז מה עשינו?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש כאן בעיה שבהחלט מקשה עלינו מאוד את התפקוד, וחשוב להדגיש שלחברה הבדואית בנגב יש את האנשים שלה שיכולים להרים את המחקרים ולהוביל את החברה הזאת.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני לא רוצה שהוועדה הזאת תהיה משוחדת.
קריאה: משוחדת למה?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: לא חשוב.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שמאוד חשוב שאנשי הנגב יהיו אלה שיובילו את המחקרים ואת התעשייה לנגב.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שיש לנו מספיק בוגרים שיכולים לעשות מחקרים, ואני אחד מהם, בשביל זה קיבלתי פרופסורה, לא בשביל היופי שלי אלא בגלל המחקרים שלי והעשייה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: לכן חשוב כאן להשקיע במדע ושיהיו לנו יותר אנשים שמתחברים למוסדות הממשלה ולמשרדי הממשלה השונים.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה להצביע גם עלינו קצת פנימה - יש בעיה, ואני אומר את זה גם כחוקר.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש בעיה ברמה של המחקר במגזר הערבי, רוב האנשים שיש להם דוקטורטים אינם חוקרים, ואני אומר את זה באחריות, מפני שהיום במועצה להשכלה גבוהה כל שנה יש מלגות למדענים שאפשר לקלוט, מדענים שיש להם פרסומים, ולא תמיד נקלטים כי אין.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש לנו אחוז אחד.
מל פולישוק-בלוך: מה אין?
מל פולישוק-בלוך: אין מחקרים?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: לא כולם חוקרים.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני יושב בוועדה כזאת במועצה להשכלה גבוהה, כל שנה אפשר להקצות 6 משרות לאוניברסיטאות בישראל לאנשים שיכולים להתמודד ולזכות בזה, ויש אנשים שמתמודדים וזוכים, אבל לא כולם באים עם יכולת כתיבה וכותבים.
מל פולישוק-בלוך: ולמה זה קורה?
קריאה: כי הם מדענים לא טובים, הוא נותן תירוצים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מדברים כאן על 20% מאוכלוסיית ישראל, זה לא דבר של מה בכך.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: החינוך הזה חוזר אחורנית לבית הספר, איך אנחנו מכשירים אוכלוסייה להיות יותר חוקרת ולא רק לשנן חומר, לצאת לגרמניה, לעשות דוקטורט ולחזור, אלא להכשיר אוכלוסייה לקאדר עתידי שיכול להשתלב גם במערכות השונות של מדינת ישראל.
מל פולישוק-בלוך: אולי בגלל שהם יודעים שאין להם איפה להשתלב אתם לא רוצים להשקיע במחקר?
קריאה: קודם צריך להכשיר.
קריאה: קודם שיתנו את המשרד שיחקרו ואת הנוחות לחקור.
עתליה רוזנבאום: פרופ' אל קרנאוי צודק, אנחנו במשרד המדע זיהינו את הדרום ואת הנגב כבעיה שלא טופלה במהלך השנים, לכן החלטנו לפתוח מרכז מו"פ בדרום.
עתליה רוזנבאום: כבר יצא המכרז וזה בתהליכים.
עתליה רוזנבאום: אנחנו מקווים שהשנה הזו.
עתליה רוזנבאום: יש פה פורום ויש פה הזדמנות, אם נהיה ספציפיים לגבי מה ששמענו כאן מראש המועצה, אחד הדברים הקשים הוא לאגום כספים ממקורות נוספים.
עתליה רוזנבאום: משרד המדע יכול לתת את הסיד והוא עושה את זה בנאמנות, תאמינו לי שאני שמרתי על הכסף הזה כמו שאתם לא מדמיינים מהעיניים הבורקות של האוצר.
עתליה רוזנבאום: כל מה שאנחנו צריכים זה לאגם עוד משאבים ולמצוא מקורות אחרים, ויש לנו את היכולת לעשות את מה שאתה אומר.
עתליה רוזנבאום: בואו נעשה את מרכז המו"פ הזה כמו מיגל בצפון, הוא יכול להיות מרכז גדול שיענה על הצרכים הגדולים, שיהיו בו עשרות חוקרים.
ד"ר השאם יונס: המשולש רוצה להיות כזה.
עתליה רוזנבאום: בבקשה.
ד"ר השאם יונס: לא שמעתם אותו.
מל פולישוק-בלוך: בואו נעזור לכם, בוא תדבר אתה.
ד"ר השאם יונס: אני אמנם עובד משרד החקלאות, מתפרנס שם ומתפרנס טוב, אבל לפחות אני רואה את האחריות הגדולה שיש לי למגזר שאני חי בו.
ד"ר השאם יונס: אני אתחיל דווקא מהשאלה ששאלה ח"כ פולישוק, למה אין תעשייה.
ד"ר השאם יונס: עוד בצעירותי, באמצע שנות ה-80', כאשר מפלגת העבודה רצתה לקדם את התעשייה במגזר הערבי, מינו ועדה ועשו יוזמה של בעלי מקום ערבים.
ד"ר השאם יונס: אני, שהייתי תקופה מסוימת בקריירה שלי מנהל אזור נצרת מטעם משרד החקלאות, נבחרתי להיות בוועדה הזו שמקימה תעשייה במגזר הערבי.
ד"ר השאם יונס: ישבנו בעירייה בשפרעם ואני לא הבנתי בזמנו למה הוועדה מחליטה לעשות תעשייה יבשה.
מל פולישוק-בלוך: מה זה יבשה?
ד"ר השאם יונס: או, הנה חברת הכנסת שואלת.
ד"ר השאם יונס: מישהו מכם יודע מה זה תעשייה יבשה?
ד"ר השאם יונס: אף אחד מכם לא יודע, גם אני לא ידעתי.
ד"ר השאם יונס: מתברר שאם רוצים להקים תעשייה חייבת להיות תשתית ואת התשתית המדינה מכינה, והמדינה לא הכינה במגזר הערבי תשתית, אז מה יעשו בשפרעם?
ד"ר השאם יונס: אני הצעתי בזמנו לעשות מפעל לעיבוד תוצרת חקלאית, צריך לזה הרבה מים ומתברר ששפרעם לא יכולה לקלוט את הביוב של התעשייה הזו כי אין תשתיות.
ד"ר השאם יונס: אז אמרו: "אתם יודעים מה?
ד"ר השאם יונס: נקים תעשייה בשפרעם ונעשה מפעל למסמרים".
ד"ר השאם יונס: הייתי המום.
ד"ר השאם יונס: אמרתי: "למה מסמרים?
ד"ר השאם יונס: " אמרו: "הרי כל האוכלוסייה תפסנים, אז הוא קונה לו 5 קילו מסמרים והולך לדפוק אותם במפרץ בחיפה".
ד"ר השאם יונס: זה היחס אליי?
ד"ר השאם יונס: אני יושב בוועדה שמונתה מטעם המדינה לדבר הזה והייתי המום.
מל פולישוק-בלוך: מי ה"חכם" שאמר את זה?
ד"ר השאם יונס: אני לא זוכר.
ד"ר השאם יונס: זה מחזיר אותי 20 שנה.
ד"ר השאם יונס: אתם שואלים שאלות, חברים, בואו נהיה ריאלים, אנחנו חיים בתוך עמנו.
ד"ר השאם יונס: קראתי באחד המוספים, נדמה לי של מעריב, כתב בשטחים שהוא חבר של ח"כ טיבי, כתב דתי, והוא אומר שבאחד החגים ד"ר טיבי הרים לו טלפון ורצה לברך אותו.
ד"ר השאם יונס: הוא אומר לו: "הלו, אחמד מדבר", אז הוא מסתכל על אשתו ואומר לה: "תגידי, אנחנו הזמנו איזה שיפוצניק?
ד"ר השאם יונס: " אז לעזאזל, אחמד זה רק שיפוצניק?
ד"ר השאם יונס: לכן מו"פ המשולש רוצה ליצור אינטגרציה, אבל אינטגרציה אמיתית.
ד"ר השאם יונס: לכן אנחנו בקשרים עם החממה הטכנולוגית בעין-שמר ואנחנו מחזקים אותה, אנחנו חברים בפורום של הגשר על הואדי, כי אנחנו רוצים לחיות ערבים ויהודים בואדי ערה.
מל פולישוק-בלוך: מי עוד חבר שם?
ד"ר השאם יונס: ראשי מועצות מקציר, מהמועצה האזורית אילן שדה ומועצה אזורית מנשה.
ד"ר השאם יונס: אנחנו מקימים פורום.
ד"ר השאם יונס: תכף אני אגיד לך איפה הדברים שכואבים לי, תאמיני לי, יותר מכל אחד.
ד"ר השאם יונס: אנחנו מעתיקים את המודל של בית הספר החקלאי פרדס חנה, כי הפסיקה להיות חקלאות, לצערי הרב.
ד"ר השאם יונס: את יודעת שאזור המשולש פעם היה אסם לירקות של מדינת ישראל?
מל פולישוק-בלוך: תודה שאתה חושב שאני כל כך צעירה.
ד"ר השאם יונס: אנחנו מכרנו את הברזלים.
ד"ר השאם יונס: אני חקלאי, אני בעצמי גידלתי מלפפונים ואני מכרתי את הברזלים לגדה המערבית שייצרו את המלפפונים.
ד"ר השאם יונס: אנחנו נוטשים בהמונינו את החקלאות.
ד"ר השאם יונס: אנחנו לוקחים את המודל של בית הספר החקלאי פרדס חנה ומנסים לעשות נוער, כמו שיש פרחי טיס אנחנו רוצים פרחי תעופה ופרחי וטרינריה.
ד"ר השאם יונס: זה אחד התפקידים של המו"פ במשולש.
ד"ר השאם יונס: את זה שמעתי בבית הספר החקלאי פרדס חנה, שמחנכים ילדים בכיתות י"א-י"ב, נוסעים ללונדון ולונדון מאמצת אותם.
קריאה: זה חקלאי.
ד"ר השאם יונס: זה גם חקלאי.
ד"ר השאם יונס: 4 הילדים שלי בוגרי פרדס חנה.
ד"ר השאם יונס: 90% מהוטרינרים בארץ באו מבית הספר החקלאי פרדס חנה והבן הבכור שלי הוא וטרינר שיצא מפרדס חנה.
קריאה: זה בית ספר מצוין.
מל פולישוק-בלוך: איפה אתה גר?
ד"ר השאם יונס: בערבה.
ד"ר השאם יונס: הבן שלי רופא רשותי בעיריית רהט.
ד"ר השאם יונס: משרדי הממשלה מקוצצים ולא מקבלים אף תקן והוא לא יכול להיות חוקר.
ד"ר השאם יונס: מישהו דיבר כאן על חוקרים - הנה, הבן שלי מוכן, אחרי פוסט דוקטורט.
קריאה: צריכים לבוא עם פרסומים.
ד"ר השאם יונס: הוא יכול לעשות פרסומים, יש לו 5 מאמרים מהדוקטורט שלו.
ד"ר השאם יונס: בתוכנית העתידית של מו"פ המשולש לשדרג את בית הספר החקלאי ולהיות כמו המודל של בית הספר בפרדס חנה.
ד"ר השאם יונס: אנחנו רוצים ליצור תשתית של נוער שוחר מדע יחד עם אביטל מהחממה הטכנולוגית בעין-שמר, אנחנו עובדים יחד ורוצים שתהיה לנו לפחות תשתית.
ד"ר השאם יונס: אני מסכים במאה אחוז למה שאמר באסל - אין לי תשתית של מדענים שאני יכול לשלם להם את התקציב, ולשלם להם את השוטף אני לא יכול.
ד"ר השאם יונס: אתמול דיברתי עם מר יחיא וביקשתי ממנו 2.5% מהתקציב.
ד"ר השאם יונס: 45 מיליון שקל זה התקציב של המועצה, אני דורש ממנו בשביל 15 מועצות.
ד"ר השאם יונס: אנחנו פונים, שלא תחשבי.
ד"ר השאם יונס: אני מזיע המון בשביל לפנות לאנשים המקומיים ואני רוצה כסף ממנו.
ד"ר השאם יונס: הוא אמר: "אני לא יכול לתת לך ולו חצי אחוז" והתחיל למנות לי את כל הבעיות שלו.
קריאה: אל תאמין לו, יש לו בטח שק.
ד"ר השאם יונס: אני אלחץ אותו.
מל פולישוק-בלוך: אתה פשוט צריך להסביר לו שאם הוא נותן לך היום הוא חוסך לו מחרתיים הרבה מאוד הוצאות.
מל פולישוק-בלוך: זאת הנקודה.
עתליה רוזנבאום: אתה יודע מה?
עתליה רוזנבאום: בוא נעשה עסקה - אם אני נותנת לך את התקציב של השנה הקודמת הוא צריך להשליש אותו.
ד"ר השאם יונס: אני קונה.
קריאה: יש הרבה מועצות שם.
מל פולישוק-בלוך: תעשו שינוי סדר עדיפויות - קודם כל מו"פ, אחר כך מדרכות וכו'.
ד"ר ישראל זיידרמן: עד עכשיו דיברנו על הקיפוח ועל הבעיה הכמותית, אבל יש פה בעיה איכותית.
ד"ר ישראל זיידרמן: בתור אדם שמייצג את המדענים במוסדות מחקר הממשלתיים בישראל ידוע לי שרוב רובם של המוחות המחקר היהודיים יכולים להציע למדען שעובד אצלם תנאי העסקה, קידום והשתלמות שיש למדענים באוניברסיטאות.
ד"ר ישראל זיידרמן: כלומר, הם מדורגים בדרך המחקר, הם יכולים לצאת לשבתון, לקיים קשרי מדע ולהתקדם לדרגה של פרופסור או חבר כנסת מן המניין במסגרת עבודתם, אם הם ראויים לכך.
ד"ר ישראל זיידרמן: השאלה שלי היא האם יש מוסד מחקר ערבי אחד שבו עובד מדען אחד שבכלל יכולים להציע לו את התנאים האלו.
ד"ר ישראל זיידרמן: לפי כל המידע שיש לי אין אף אחד כזה שיכול לקבל תנאים מקצועיים.
ד"ר באסל בטאס: אנחנו כן.
ד"ר באסל בטאס: כל החוקרים שלנו מקבלים אותם תנאים של החוקרים במכון וולקני.
ד"ר ישראל זיידרמן: כולם?
ד"ר באסל בטאס: של מנהל המחקר החקלאי.
ד"ר באסל בטאס: זה גם היה תנאי של משרד המדע בזמנו, אנחנו מעניקים להם שנת שבתון ואת כל התנאים של דירוג המנהל החקלאי.
קריאה: לא, במשולש.
ד"ר באסל בטאס: לנו יש 4 במשרה מלאה וגם דירוג של המחקר החקלאי, יש להם שנת שבתון ותנאים.
ד"ר באסל בטאס: הכי חשוב זה שיש להם מעבדות לעשות בהם את המחקרים שלהם.
פרופ' רבקה פלדחי: רציתי לגעת בנשי נושאים עיקריים שנוגעים יותר לתוכן ורק אחר כך לעבור לעניין של הקיצוצים, שהוא בעיניי גם כן מהותי מאוד.
פרופ' רבקה פלדחי: לעניין התוכן, אני רוצה להעיד על מה שאני יודעת, ומה שאני יודעת הוא כמובן לא סטטיסטיקה או אמירה אובייקטיבית לגבי כל המו"פים, כל המדענים הערביים או כל האקדמאים הערביים, אבל זה מה שאני יודעת מהניסיון הקצר יחסית שלי, ובכל זאת מדובר בכמה שנים, במו"פ של המשולש.
פרופ' רבקה פלדחי: שנתיים.
פרופ' רבקה פלדחי: אני מכירה גם את האנשים מלפני כן, כשהם הכינו את המו"פ הזה והכרתי את כל התהליך של הקמת המו"פ.
פרופ' רבקה פלדחי: נאמר פה שהאוניברסיטאות שלנו משופעות בערבים.
פרופ' רבקה פלדחי: משופעות בסטודנטים ערבים, כן, אבל הנוכחות של מרצים ערביים, היכולת והסיכוי שלהם במצב של האוניברסיטאות היום להיקלט הוא אפסי.
פרופ' רבקה פלדחי: לעומת זאת, יש חוקרים, לפחות סביב המו"פ שאני מעורבת בו, ששמעתי עליהם חוות דעת של אנשים מאוניברסיטת תל אביב שמבצעים איתם את המחקרים, שהמחקרים האלה לא יכלו להתבצע בשום מקום אחר, כי הם באמת מחקרים אזוריים וספציפיים לאזור, ושהרמה שלהם היא רמה בינלאומית מוכרת.
פרופ' רבקה פלדחי: אף אחד מהחוקרים האלה לא יכול לקבל איזושהי התחלה של תנאים של חוקר באוניברסיטה.
פרופ' רבקה פלדחי: מכיוון שמתקציב של 170 אלף שקל לשנה אי אפשר להעסיק אפילו חוקר אחד, אפילו לא חצי חוקר.
מל פולישוק-בלוך: לא הבנתי את ההערה שלך מקודם - למה אין מרצים ערביים באוניברסיטאות?
מל פולישוק-בלוך: כמה יש?
קריאה: יש אחוז אחד.
קריאה: פחות מאחוז.
מל פולישוק-בלוך: וכמה סטודנטים לומדים?
קריאה: 30%.
קריאה: אצלנו כ-10%.
קריאה: הסטטיסטיקה הרשמית היא בן 3% עד 8%.
קריאה: 9%.
מל פולישוק-בלוך: 9% מכלל הסטודנטים הם ערבים?
קריאה: בחיפה קרוב ל-3,000, בבאר שבע 1,000.
קריאה: באוניברסיטה העברית, בפקולטה למדעים ברוקחות ורפואה, 30% הם ערבים.
קריאה: בהנדסה אזרחית גם כן אחוז גבוה.
מל פולישוק-בלוך: ברור שיש מקצועות כאלה וכאלה, אני שואלת באופן כללי.
מל פולישוק-בלוך: 9%?
פרופ' רבקה פלדחי: אבל המרצים אחוז אחד.
פרופ' רבקה פלדחי: כן קיים כוח האדם הערבי אבל הם לא נקלטים באוניברסיטאות והמו"פים הם איזושהי אפשרות אלטרנטיבית.
מל פולישוק-בלוך: יש לך איזושהי הבנה או ידע למה זה קרה שיש רק אחוז אחד מרצים?
פרופ' רבקה פלדחי: יש הרבה הבנות, זו בעיה סוציולוגית מאוד מורכבת שאי אפשר לעשות לה רדוקציה, לא לסטטיסטיקה ולא לשום דבר.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אפשר לקלוט כל שנה 6 מרצים לאוניברסיטאות ולמכללות האקדמאיות.
פרופ' רבקה פלדחי: אתה מדבר אולי על מדעי הרוח והחברה, לא על מדעי הטבע.
פרופ' רבקה פלדחי: יש פה הבדלים.
פרופ' רבקה פלדחי: יש המון סיבות, אי אפשר לעשות לזה רדוקציה.
מל פולישוק-בלוך: נשאל אותך אחרת - מה אפשר לעשות כדי שזה כן יקרה?
מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו נכתוב מכתב למועצה להשכלה גבוהה זה יעזור?
פרופ' רבקה פלדחי: לא, האוניברסיטאות מאוד מודעות לעניין הזה והיום גם מעט מאוד יהודים נקלטים באוניברסיטאות, אתם יודעים מה המצב של האוניברסיטאות.
פרופ' רבקה פלדחי: אנחנו צריכים ללכת פה על דבר אלטרנטיבי, ויש פה הזדמנות, כבר הוקמו התשתיות האלה של המו"פים ויש אפילו מעבדות.
פרופ' רבקה פלדחי: בכפר קרע יש מעבדה קטנה, רק שאין כסף לשלם לחוקר בצורה נורמלית.
פרופ' רבקה פלדחי: זה העניין.
מל פולישוק-בלוך: את הבעיה הזאת כבר הבנו, זה שנגיד אותה חמישים פעם לא ישנה אותה.
פרופ' רבקה פלדחי: מה שאמרתי זו עדות על הרמה המקצועית של המחקרים האלה ועל קיומם של אנשים.
פרופ' רבקה פלדחי: נקודה שניה היא העבודה החינוכית שהם עושים.
פרופ' רבקה פלדחי: בכפר קרע הם מחוברים לעמותה שרואה את עצמה כבעלת תפקיד חברתי והיא פתחה, למשל, קורסים להיסטוריה של המדעים בתור מבצע חינוכי, או את גן המדע, שהוא גן ללימוד מדע לילדים ברמות יותר נמוכות.
קריאה: באמצעות משחקים.
פרופ' רבקה פלדחי: כן.
פרופ' רבקה פלדחי: אלה שני דברים שונים.
פרופ' רבקה פלדחי: אלינו למכון הגיעה בחורה ערביה ששמעה קורס בהיסטוריה של המדע בכפר קרע על ידי אנשים שלמדו אצלנו במכון והיא באה ללמוד את המקצוע הזה בעקבות זאת.
פרופ' רבקה פלדחי: אבל, אני לא מכירה מההיסטוריה של המדע, שזה בכל זאת המקצוע שלי, שום מקרה שמדע התפתח על כסף פרטי.
פרופ' רבקה פלדחי: אין דבר כזה.
פרופ' רבקה פלדחי: ברור שכסף פרטי יכול אחר כך להשביח את המדע.
מל פולישוק-בלוך: אני פגשתי ביום שישי את ראובן רייכמן והוא יגיד לך דברים אחרים לגמרי.
פרופ' רבקה פלדחי: תלוי על איזה מדע הוא מדבר.
מל פולישוק-בלוך: עם מה שעושים שם, עם מכוני המחקר שיש לו, הלוואי עליי.
פרופ' רבקה פלדחי: מדע טבע, שזקוק להשקעות גדולות, לא מתפתח על כסף פרטי.
פרופ' רבקה פלדחי: אני רוצה להפנות את תשומת לב הפוליטיקאים, שמטבע עבודתם רואים את הטווח הקצר, שפה זו באמת השקעה לטווח ארוך.
עתליה רוזנבאום: מה שאת מציינת לגבי המו"פים הערביים נכון אותו הדבר גם לגבי המו"פים האחרים, שאינם מיוצגים פה בשולחן.
פרופ' רבקה פלדחי: אני בכל זאת רוצה להתייחס גם לנקודה אחרונה זו, כי כשמדברים על קיצוצים של 50% השאלה היא גם ממה מקצצים.
עתליה רוזנבאום: אני אשמח לתת לך את התקציב ואולי תדברי אחרת.
פרופ' רבקה פלדחי: אני לא יודעת מה ההכנסות האחרות של המו"פים האחרים, אני יודעת שפה מדובר בדברים מאוד התחלתיים, שנתיים.
מל פולישוק-בלוך: את אומרת שכדי לשים אותם על הרגליים צריכים יותר כסף בהתחלה.
פרופ' רבקה פלדחי: בדיוק.
מל פולישוק-בלוך: במיגל כבר יש את הבסיס, אבל גם במיגל חסר.
מל פולישוק-בלוך: אין לי ויכוח איתך, אני מסכימה איתך לחלוטין.
קריאה: מיגל הייתה חברה פרטית לכל דבר ועניין.