GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליאון רקנאטי: אנחנו מהווים חלק חשוב מהחינוך הלא פורמלי במדינה בנושא המדעים, מכיוון שאנחנו חינוך לא פורמלי אז אנחנו צריכים לנסות להעשיר לחזק ולנצל את העובדה שאנחנו לא פורמליים כדי להשיג את המטרות הכי טובות שאפשר.
ליאון רקנאטי: לשמחתנו יש לנו איש מצוין שמאמין בתפיסה הזו בכל רמ"ח אבריו, והוא קיבל על עצמו את התפקיד.
ליאון רקנאטי: אנחנו למעשה פועלים לא כמו בית ספר והמורים הם לא מורים אלא כאלה שמטרתם העיקרית היא לגרות את הסקרנות, לפתח את החשיבה המדעית ולגרום לכך שיותר ילדים במדינת ישראל ילכו למקצועות האלה ושלכולנו יהיה בסיס טכנולוגי יותר טוב בהתמודדות בעולם.
ליאון רקנאטי: אני מאד מאמין בזה וחלק מהפעילויות האחרות שלי אני גם עוסק בתחומים האלה.
ליאון רקנאטי: מכאן נלך לאגף החינוך, תראו את הכיתות גם בפעולה ותראו שהמצב הפיזי מחייב את ההשקעה, באפריל אנחנו מתחילים בשיפוץ.
מל פולישוק-בלוך: כבר גייסת את הכסף?
ליאון רקנאטי: כמעט חצי, הרוב מאמריקה, אלו אנשים טובים שמאמינים בנושא.
ליאון רקנאטי: מאד מדאיגה העובדה שנושא המדעים לא תופס את המקומות הראשונים, והעולם מתקדם.
ליאון רקנאטי: אנחנו חייבים לשפר את עצמנו בנושא, אי אפשר לסמוך רק על המחוננים, מחוננים זה חשוב אבל הממוצע גם צריך לגדול.
מל פולישוק-בלוך: צריך להרים את כולם למעלה.
ליאון רקנאטי: אנחנו תורמים את תרומתנו הקטנה וכך אנחנו רואים את עצמנו, ולא הולכים לשנות את העולם ולא בגללנו מדינת ישראל תפרח.
ליאון רקנאטי: יש לנו כ- 70,000 תלמידים באים במסגרת בית הספר אחרי עליית הרמה מבחינת הבינוי, נוכל להכיל כ- 100,000 רוב ימות השנה.
ליאון רקנאטי: כתוצאה מקיצוצים תקציביים הקטנו את הפעילות לכיתות א' והילדים שמגיעים אלינו הם בעיקר מכיתות ד-ו לפני שהם נכנסים למקצועות המדעיים בבתי הספר.
ליאון רקנאטי: כל התקופה שאני פה היו לי ויכוחים עם משרד החינוך שרצה לעשות אחרת, והוכחנו להם שגיל גני הילדים שזה הזמן הכי טוב להתחיל.
מל פולישוק-בלוך: מניסיון אישי אני חושבת שאתה צודק.
ליאון רקנאטי: זו חוויה לראות את הקטנים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אז אתה תופס אותם למקצוע.
מל פולישוק-בלוך: יורם זבירין: נמצאת אתנו גם חגית אסף דוברת המוזיאון, לכל מיני התקשרויות אחרי כן, אפשר להיעזר בה.
אסתי פפר: זה לא סתם שה"חדר" היה מתחיל בגיל כל כך מוקדם, היו מלמדים בגיל כזה צעיר כי אז הם הכי סופגים.
יוסי אסטרייכר: מבחינת הדינמיקה של התפתחות מוזיאונים, מוזיאון הוא נושא של חינוך, זה לא מסוג הדברים שהיו משולבים יחד בתודעה הציבורית במשך הרבה מאד זמן.
יוסי אסטרייכר: מוזיאון נתפס כמקום שבו משמרים את העבר, את ההיסטוריה עם הרבה כבוד וההערכה, אני תמיד מספר את האנלוגיה שההורים היו לוקחים את הילדים די להראות להם מה היה פעם.
יוסי אסטרייכר: התפיסה הזו השתנתה היום והיום מוזיאון משמש לפעילות למרכזי למידה ומרכזים חינוכיים, ואני חושב שהמוזיאון הזה עשה את זה לפני מוזיאונים אחרים, כשהציב את הנושא החינוכי ממש בקו המטרה הקדמי שלו ועשה את זה כבר לפני 15 שנים.
יוסי אסטרייכר: לפני 15 שנה התגבשה התפיסה שחייב להיות במוזיאון מרכז חינוכי וכך הוא התחיל לפעול.
יוסי אסטרייכר: הסיבות לכך היו מאד פיזיות, הסיבה הפיזית הייתה כי היו שני בניינים ולא ידעו מה לשות עם הבניין ההוא והיה לו רקע של בניין מעבדות ומשם זה התחיל.
יוסי אסטרייכר: מבחינת העניין החינוכי אז הייתה תשתית פיזית והלבישו על זה את העניין.
יוסי אסטרייכר: היום לשמחתנו הנושא של למידה בלתי פורמלית במסגרות כדוגמת המוזיאון זה נושא של מחקר מטופח הזוכה לתשומת לב מרובה והתפקיד של מרכזים מהסוג הזה זה לייצר תשובות חינוכיות בכל המקומות והמצבים שהבית ספר הפורמלי לא יכול לייצר אותם.
יוסי אסטרייכר: יותר מזה, התפקיד שלנו כמובן זה לעזור לאנשים באינטראקציות יחסית קצרות לגבש עמדות חיוביות בנושא הזה של מדע וטכנולוגיה, לא בהכרח דרך מערכות המושגים של המדע והטכנולוגיה שלגבי רוב המבקרים נשארות סתומות גם אחרי הביקור, אבל לפחות הם יכולים לזהות את המדע והטכנולוגיה כסוג של תרבות, כפי שאנחנו משדרים אותה, באופן שאנחנו מתייחסים אליה באופן שאנחנו מטפלים בסוגיות מדעיות בשפה שלנו בסוג האינטראקציה וכן הלאה.
יוסי אסטרייכר: אני אספר לכם קוריוז שנחרט בזיכרון, הייתה לנו ישיבה לפני שלוש שנים באולם הישיבות הישן, בחוץ עמד פועל נחמד שתיקן את קווי הטלפון.
יוסי אסטרייכר: קיימנו דיון בסוגיות שמטרידות אותנו.
יוסי אסטרייכר: כשהוא גמר לתקן את הטלפון, הוא ניכנס עם כל הכלים שלו ואמר, סליחה שאני מתערב לכם בדיון, אני עוקב אחרי מה שאתם עושים פה כבר שעה וחצי, למה אתם לא מלמדים את האנשים להתנהג כמוכם?
יוסי אסטרייכר: זה היה ציון דרך מבחינתי להבין שהאופן שבו אנחנו מתנהגים הרבה יותר חשוב מבחינה ציבורית, מכיוון שאנחנו שייכים לסוג של תרבות שמייחס כבוד לנושא של ההקשבה של הדיון של הפלורליזם המחשבתי.
יוסי אסטרייכר: אנחנו מתייחסים לנושא של ראיות כאל הדברים שלהם מתייחסים לא בהכרח לאמונות, וזה סוג אחר של תרבות וזה חרט לי בתודעה שזו נקודה נכונה ואכן זה הכיוון שאנחנו הולכים אתו.
יוסי אסטרייכר: ילדים שמגיעים אלינו מבתי הספר מגיעים לא מעט מהעובדה שהם משמרים בתודעה שלהם אתה מקום הזה כמקום שבו מרגישים כיף.
יוסי אסטרייכר: כל צורך של מסגרת חינוכית מאיזה סוג והמיפוי של הגילאים מתחיל מגיל 4 , 5 עד גיל 90 לכל צורך אנחנו נותנים מענה.
יוסי אסטרייכר: ברווח הזמן שלוקח לנו מהרגע בו יש לנו רעיון טוב או שמישהו מעלה צורך ועד שאנחנו מוצאים פתרון ממשי הוא יכול להיות הרבה יותר קצר מהמערכת הפומלית מתניעה את עצמה.
יוסי אסטרייכר: למשל לפני כעשרה ימים פנה אלינו בית ספר ערבי מחיפה לצורך פעילות באלקטרוניקה, אתמול נעשתה הפעילות ובלי שזה היה כתוב בתוך הקטלוג, זה סוד היכולות שלנו ואנחנו עושים את זה ברמה הכי מקצועית.
יוסי אסטרייכר: אנחנו יכולים לעשות את זה יותר טוב או פחות טוב אבל אנחנו לומדים כל הזמן ומתפתחים בתוך הסיפור הזה.
יוסי אסטרייכר: הנושאים שאנחנו מתעסקים אתם הם חקר החלל אסטרו- פיזיקה, סביבה.
יוסי אסטרייכר: אנחנו מפרסמים עלונים לבתי הספר, מזמינים אותם להצטרף וההיענות בדרך כלל מרשימה.
יוסי אסטרייכר: התגובות שאנחנו מקבלים הם מאד טובות.
אסתי פפר: מכל הארץ?
יוסי אסטרייכר: בתי ספר שמצליחים לפתור את בעיית ההסעה.
יוסי אסטרייכר: עלות הביקור אצלנו היא לא מכשול כלכלי בפני שום מסגרת, המכשול האמיתי זה הסעה.
יוסי אסטרייכר: בית ספר צריך להוציא אוטובוסים ממרחקים גדולים וזו מתחילה להיות בעיה.
מל פולישוק-בלוך: כמה שעות צריך להיות אצלכם?
יוסי אסטרייכר: יש לנו תכנית ביקור, מכיוון שאנחנו רוצים לשדר גמישות לא רק מבחינת בחירת הנושאים אלא גם במסגרת הביקור, יש לנו מחמש שעות ביקור מקיף עד לשעתיים וחצי.
יוסי אסטרייכר: בכל מקרה אנחנו מחויבים, בתוך כל אינטראקציה כזו למהלך שלם שיוצר משהו סגור.
יוסי אסטרייכר: יש לנו קבוצות שמגיעות לסדרות של ביקורים, בתי ספר שמגיעים לפרוייקטים של ששה מפגשים יש כאלה שרוצים 20 מפגשים אבל כאן באה הדילמה הציבורית להעדיף בית ספר אחד שבא ל- 20 מפגשים או 20 בתי ספר שיבואו למפגש בודד.
מל פולישוק-בלוך: יש תפוסה מוגבלת?
יורם זבירין: יש רשימת המתנה ולכן אנחנו נכנסים לפרוייקט שליאון הזכיר, ונלווה אותו במצגת.
יוסי אסטרייכר: אני רוצה להגיד לכם שכשהגעתי לראשונה למקום הזה הייתי בהלם זה כמו להגיע למקום שבו הזמן עצר מלכת.
יוסי אסטרייכר: באתי מהטכניון אבל עד לפני שלוש שנים לא ביקרתי כאן מעולם, לא ידעתי שיש כאן דבר כזה, זה אחד הסודות הכי שמורים בחיפה.
יוסי אסטרייכר: אין שום חשיבה ארכיטקטונית שמשרתת את הקונספט החינוכי זה משהו שמנוכר לגמרי ממה שאנחנו מנסים לשדר.
יוסי אסטרייכר: השיפוץ ומה שאנחנו עושים כרגע לוקח את הארכיטקטורה ומעצב אותה לפי המודל של הקונספט החינוכי שהוא בפירוש משדר דברים אחרים.
יוסי אסטרייכר: אני לא יודע אם חשוב להיכנס כרגע על מהי התפיסה שלנו ועל מה אנחנו מתבססים, אז אני אקח לצורך העניין את המודל של מה אנחנו מניחים לגבי למידה.
יוסי אסטרייכר: למידה היא רב ממדית היא לא נעשית רק במישור הקוגניטיבי אלא גם בנושא האפקטיבי.
ליאון רקנאטי: נקבל את המצטרפים אלינו.
מל פולישוק-בלוך: אני חייבת לציין לחיוב שגם המשטרה וגם הצבא תמיד דואגים לשלוח נציגים ואנחנו מברכים אתכם על כך.
יורם זבירין: בדיוק הגענו להסדר עם קצין חינוך ראשי על גיבוש קבוצות של חיילים שיגיעו לשביעות רצוננו ואני בטוח שגם לאלה יבואו.
יורם זבירין: כרגע יוסי הולך לדבר על הרציונל של התכניות החינוכיות שלנו באגף החינוך אבל בכלל הרציונל של המוזיאון, ובינתיים אלה שהצטרפו מוזמנים לשתות.
יוסי אסטרייכר: תפיסת העולם שלנו היא שמוזיאון הוא סביבת למידה, או שאנחנו משתדלים להפוך אותו לסביבת למידה, שמייצרת תשובות חינוכיות בתחומי המדע והטכנולוגיה לכל קבוצות מבקרים ועל פי דרישה, במטרה לעצב עמדות חיוביות של הציבור הרחב לנושא של מדע וטכנולוגיה.
יוסי אסטרייכר: אם חושבים שאם נתמקד בגילאי ד-ו זה יספיק, חד משמעי אני טוען שאם לא יהיה שינוי ערכי תרבותי רחב ציבורי בעניין הזה, הילדים האלה יבואו הביתה יפגשו את המציאות של ההורים שלהם, כפי שהם נוהגים ומתנהגים, ושום שינוי לא יקרה.
יוסי אסטרייכר: כלומר לא תהיה התאמה בין מה שהסביבה הקרובה של הילדים האלה חשב כלפי המדע והטכנולוגיה, הסיכוי שהם יבחרו בזה יהיה נמוך מאד.
מל פולישוק-בלוך: צריך להביא גם את ההורים.
יוסי אסטרייכר: זו בדיוק הנקודה.
יוסי אסטרייכר: אמרתי שבשלב הראשון מוזיאון נתפס כמקום שבו ההורים לוקחים את הילדים כדי להראות להם מה היה פעם היום התפיסה שלנו היא שהילדים יביאו את ההורים שלהם כדי שיראו מה קורה עכשיו ומה קורה בעתיד.
רבקה לקריץ: אפשר לעשות פעילויות משותפות של הורים וילדים.
יוסי אסטרייכר: עושים את זה, אלה בדיוק המודלים שאנחנו פועלים לפיהם.
יוסי אסטרייכר: כשאני מדבר על שבירת שגרת פעילות בבתי ספר, בין היתר הרסנו כמה קונספטים בסיסיים, אין דבר כזה שקבוצת לומדים היא קבוצת אותו גיל, יכולים להיות לומדים מקבוצות שונות.
יוסי אסטרייכר: לדוגמא, אנחנו עושים הרצאות לקהל הרחב וישבו ילדים בני 7 עם פרופסורים של הטכניון שבאו לאותה פעילות, כיוון שאלה דברים שכולם נחשפים אליהם בפעם הראשונה, זו הייתה אינטראקציה מעניינת ודרך אגב, הילדים הציגו את השאלות, מבלי לפגוע, היותר אינטיליגנטיות ועשו את האינטראקציה הרבה יותר מעניינת עם חומרי הלמידה בנושא אינפרא-אדום.
יוסי אסטרייכר: לכן אנחנו שוברים את כל הקונספטים, אם פעם היה מקובל שלומדים חשמל רק בכיתה ז' הורדנו את זה לגן הילדים.
יוסי אסטרייכר: אמרו לי שרובוטיקה פחות מכיתה ד' לא לעשות, לקחתי את זה לגן הילדים.
יוסי אסטרייכר: אנחנו לא כבולים לשום קונספט.
יוסי אסטרייכר: אנחנו גם לא מתעקשים על להיות מאד דידקטיים כדי ליצור את המפגש ילדים וידע, או לומדים וידע, כי זה לא רק ילדים, ולהשתחרר מהקונספט שרק דרך תכניות לימודים מובנות ומסודרות העסק הזה יכול לקרות.
יוסי אסטרייכר: אפשר לייצר אינטראקציות מאד משמעותיות עם תוצאות מובהקות של תגובות לימודיות והישגים לימודיים גם בפרקי זמן קצרים.
יוסי אסטרייכר: אם מישהו חשב שכדי לחנך מישהו צריך 12 שנות לימוד בבית הספר אז יש לי חדשות בשבילו, אפשר לעשות את זה בהרבה זמן.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לספר על משהו שמסמל חשיבה לא נכונה.
מל פולישוק-בלוך: הגשתי הצעת חוק שמדברת על חבר'ה צעירים, מובטלי היי-טק, שיעזרו למערך הלימודי על ידי זה שיבואו וילמדו, בתוספת למורים הקיימים, וייתנו העשרה נוספת בתחום המדעים והטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך התנגד משום שהם לא עברו את ההכשרה הדידקטית שאתה מדבר עליה.
מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שהמדריכים פה עושים את העבודה, לא פחות טוב, ואני לא רוצה להמעיט בחשיבות המורים, כי גם אני הייתי מורה פעם, אבל הם עושים את זה לא פחות טוב.
מל פולישוק-בלוך: ראיתי באוניברסיטה העברית בירושלים איך יושבים סטודנטים צעירים ומלמדים תלמידים בקבוצות קטנות כימיה ופיזיקה וכל מיני תחומים וזה היה פשוט מדהים.
מל פולישוק-בלוך: הקונספציה הזו שרק מי שלמד בסמינר למורים יכול להיות מורה טוב, פשוט צריכה לעבור מהעולם, לא תמיד יש את הקורלאציה, ואני מסכימה לתפיסה שצריך להביא חברה צעירים שידריכו וילמדו את הילדים האלה, כי אני חושבת שהקשר אמיתי, יחד עם החומר עצמו.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לספר סיפור אישי על האמונה שלי בגילאים הצעירים מאד, אפילו של גיל הגן, מכיוון שלפני הרבה שנים לא היה פה את מוזיאון החלל, לקחתי את הילדים שלי למוזיאון החלל בוושינגטון, זה כל כך הדליק אותם שאחד מהם, היום בן 28, לומד מדעים פלנטריים, וההדלקה הייתה שם.
מל פולישוק-בלוך: אני מספרת את זה כי אין דבר יותר טוב מאשר מוזיאון דינאמי שהילד יכול להתחבר לנושא ולהתנסות יותר מכל השיעורים, ויסלחו לי משרד החינוך, מכל השיעורים הדידקטיים.
רבקה לקריץ: אני לא הכתובת כי אני בדיוק עוסקת בחינוך הבלתי פורמלי.
מל פולישוק-בלוך: יש לך שלט של משרד החינוך.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שתעבירי אתה מסר הלאה, את אחראית מבחינתי על משרד החינוך.
אסתי פפר: אתה מדבר על מה שאתם עושים ועל החזון ועל מי שאתם מאמינים ואנחנו נחשפים יותר ויותר לנושא של המגדרים.
אסתי פפר: נערות ונערים.
אסתי פפר: האם יש משהו בתפיסה שמדבר כיצד אנחנו מקרבים יותר את הבנות לנושא הזה?
אסתי פפר: אני חוזרת אחורה, אני גם חושבת שצריך להתחיל בגילאי ה"חדר" והאם אתם עושים משהו בכיוון הזה?
יוסי אסטרייכר: אנחנו מציעים תכנית לימודית ולא מגדירים למי, כל מי שרוצה מצטרף.
יוסי אסטרייכר: אין לנו יוזמות שאני יכול להגדיר אותן כיוזמות מכוונות לעידוד של מגזר כזה או אחר.
יוסי אסטרייכר: יש לי כמה דוגמאות שיש קבוצות שארגנו חוגים והגדירו בדיוק מיהם הילדים ונערכנו לתת תשובה ממוקדת לאותה קבוצה לפי המאפיינים שלה.
יוסי אסטרייכר: אנחנו לא מסרבים לשום קבוצה.
יוסי אסטרייכר: מישהו אמר שיש בית ספר בקריית חיים שמטפל באוכלוסייה חלשה עם בעיות התנהגות, שהם פחדו להביא אותם כי הם התביישו.
יוסי אסטרייכר: הם חשבו איך בית הספר ייראה אם הם יוציאו חס וחלילה את הילדים האלה ויחשפו אותם לאנשים אחרים.
יוסי אסטרייכר: הם הביאו אותם והיה בסדר.
יורם זבירין: אני מסתובב במוזיאון וראה קבוצות של בנות דתיות או בנות ערביות, שלפעמים הם באים בקבוצה מעורבת ולפעמים רק בנות או רק בנים, אז כולם באים.
אסתי פפר: לא שאלתי אם באים שאלתי אם יש יוזמה להביא.
יוסי אסטרייכר: זה לא תחום האחריות שלנו.
יורם זבירין: זה גם לא תחום האחריות שלנו ובשיווק שלנו בקטע הזה אין לנו מה לעשות, אנחנו בתפוסה מלאה אז נפנה לעוד מגזרים ונגיד להם שאנחנו נורא מצטערים אבל אין מקום.
חגית אסף: יש מפעל שקוראים לו אולימפידע שזו תחרות מדע לבני נוער ולשמחתי זכתה לפני שנתיים בחורה במקום הראשון ובשנה שעברה הייתה בחורה ערביה בשמניה שעלתה לשלב הגמר, זאת אומרת שיש הרבה בנות שמצטיינות ואוהבות את זה ורואים אותם.
חגית אסף: היה לזה יחסי ציבור עם תמונה בעיתון.
רבקה לקריץ: אני רוצה לעשות הפרדה כי אמנם אנחנו מתייחסים למשרד החינוך כמכלול אבל אנחנו חייבים לעשות הפרדה בים מערכת החינוך כמערכת פורמלית שבה לדעתי צריך להתייחס למקצוע ההוראה כפרופסיה עם כל מה שעומד מאחורי הדבר הזה מחד, ומאידך, לכל המערכות הנלוות המשלימות וחשובות לא פחות, שהם כל מערכות ההעשרה שקיימות במדינת ישראל, ובכלל בעולם, ופה אנחנו מדברים על מוזיאונים על יחידות לנוער שוחר מדע, באמת על כל מיני אנשים שבעקבות חשיפה של ילדים לחוויה הם עוברים יחד עם אותם צעירים מבוגרים גירויים חשיפות וכו', הם פשוט בוחרים את הכיוון ומי יהיה כך או אחרת.
מל פולישוק-בלוך: כמה מהילדים האלה חשופים למוזיאון?
רבקה לקריץ: כאן אנחנו מדברים על מיליון, אני יכולה לדבר על סביבות 120,000 ילדים בשנה שנחשפים לכל המערכות הבלתי פורמליות המשלימות בנושא מדע וטכנולוגיה, ואני לא מדברת על המבקרים שאיני יודעת עליהם.
יורם זבירין: רק אצלנו יש 120,000 מהם 70,000 שבאים בצורה מאורגנת לאגף החינוך ועוד כ- 50,000 שבאים לביקורים עם משפחות.
רבקה לקריץ: אז זה מקפיץ את זה לכ- 600,000, 700,000 של חשיפות חד פעמיות כאלה בעקבות טיול או ביקור במוזיאון.
רבקה לקריץ: אני לא חולקת אתך על העניין הזה, וגם אני ראיתי את אותם סטודנטים שמרתקים תלמידים בקבוצות קטנות, ולדעתי זה אחד הפתרונות.
מל פולישוק-בלוך: אז למה משרד החינוך מתנגד?
רבקה לקריץ: זה לא שאחד בא במקום השני, יש לנו בעיות קשות במדינה, בעיות שלא מאפשרות למערכת הזו לעלות כמו שצריך.
ליאון רקנאטי: צריך לשמוח על מה שיש ולעשות מאמץ כולנו כדי שיהיה יותר, אף פעם אין מספיק.
ליאון רקנאטי: בזה צריך קצת מאמצים, משרד החינוך עוזר מעט, משרד התרבות עוזר מעט אבל זה לא מספיק.
מל פולישוק-בלוך: כמה משרד החינוך משקיע פה במוזיאון.
עידית עמיחי: השנה, בעקבות ועדת החינוך של הכנסת שהייתה במוזיאון המדע בירושלים, ואני חושבת שגם ועדת המדע הייתה במוזיאון המדע בירושלים, התעורר כל הנושא של ביקור התלמידים במוזיאונים למדע.
עידית עמיחי: הוחלט להוסיף מקדם לתמיכת המנהל הפדגוגי במוזיאונים העוסקים במדע מתוך המטרה לעודד תלמידים לחשיבה מדעית.
עידית עמיחי: נעשתה הרצה לשלושת המוזיאונים למדע בירושלים, חיפה ורחובות.
רבקה לקריץ: גם שני הקטנים בפתח תקווה ורמת גן.
עידית עמיחי: בהרצה שאני ראיתי הם לא זוכים בתוספת משמעותית, אבל המוזיאון פה, המקדם הזה אושר, אם יהיה את מקדם המדע במנהל הפדגוגי המוזיאון הזה יקבל תוספת רצינית.
מל פולישוק-בלוך: את יכולה להגיד בכמה מדובר.
עידית עמיחי: בשנה שעברה 1.3 מיליון של המנהל הפדגוגי שלשם זה סופרים ביקורי תלמידים וזה הולך לפי כמות.
עידית עמיחי: במשרד התרבות במחלקה למוזיאונים, אלו קריטריונים אחרים שעוסקים יותר בשטח בצוות מקצועי בפעילות מוזיאונית ופעילות איכותית, המוזיאון קיבל 1.3 מיליון.
עידית עמיחי: סך הכל ממשרד החינוך והתרבות שאוחד זה 2.5 מיליון.
מל פולישוק-בלוך: כמה תהיה התוספת?
עידית עמיחי: אם אותם נתונים ישתמרו ואם התקציב לא יקטן, כי הכל כלול בעוגה הכללית, התוספת יכולה להגיע לכ- 300,000 או 400,000 במנהל הפדגוגי.
עידית עמיחי: צריך לזכור שכשדברתם על מספר תלמידים, המוזיאונים ספגו פגיעה מאד קשה, יותר מכל מוסדות התרבות האחרים בארץ בגלל המצב הביטחוני.
עידית עמיחי: מ- 1999 עד היום יש ירידה של 40% במבקרים.
מל פולישוק-בלוך: חשבתי שזה היה נכון רק לירושלים.
עידית עמיחי: בירושלים הייתה ירידה של 70%.
יורם זבירין: אנחנו סבלנו קצת פחות כי הגענו לסדר גודל של 200,000 זה ירד לפחות מ- 150,000 והשנה אנחנו על גבול של 160,000, 170,000 , כשאצלנו חלק גדול מהביקורים זה ביקורים של כיתות.
יורם זבירין: הם לא חוששים לבוא בתחבורה ציבורית כי זה אוטובוס שלהם.
יורם זבירין: גם הבניין וכל המתחם נתפס יחסית כבטוח למזלנו וכמון שהשמירה היא כמו שצריך להיות.
ליאון רקנאטי: אני מציע שנצא לראות כי אין טוב ממראה עיניים, לאלה שאיחרו אני רוצה לספר שאגף החינוך הוא בניין כמעט בן 80 שנה לכן הוא במצב ירוד ובאפריל מתחילים בהליך של שיפוץ מדורג וכשנחזור לבניין פה נראה לכם איך נראית תכנית הפיתוח שלנו ואני מקווה שתצליחו ליהנות גם מכמה תערוכות ואחר כך תביאו את המשפחות לכאן.
יוסי אסטרייכר: ראיתם את התשתיות הפיזיות שמאד לא מרשימות, מה שמנחם אותנו זו העובדה שבאים אלינו למרות התשתיות הפיזיות האלה וזה מחייב אותנו להציע דברים שיחפו על העניין הזה של כיתות שנמצאות ברמה הרבה יותר נמוכה ממה שיש להם בבתי הספר.
יוסי אסטרייכר: אנחנו נמצאים בגן ילדים, מה שהילדים עושים פה זה את כל אותם דברים שהיה מקובל לעשות אפילו בחטיבות הביניים.
יוסי אסטרייכר: בתחום החינוך המדעי הטכנולוגי, לקחנו את כל התכנים והילדים יושבים כאן היום ולומדים את יסודות החשמל בהיבט חווייתי.
יוסי אסטרייכר: הם לא צריכים להבין מה זה אלקטרון או מה זה זרם או מתח אבל הם בונים מעגלים ויודעים ליישם או לעמוד מול שאלות או מטרות שאנחנו מציבים לפניהם.
יוסי אסטרייכר: לא רק נושא החשמל נלמד, ישנם ששה נושאים שילדים בגנים מתנסים בהם, ממשיכים אתם לגן עצמו או הביתה.
יוסי אסטרייכר: אנחנו מנסים לעשות מודל פעילות שיהדהד לאורך הרבה מאד זמן גם אחרי שהילדים עזבו אותנו.
יוסי אסטרייכר: אם הייתם באים לבית ספר הייתם רואים שבסוללות האלה משתמשים ילדים של כיתה ז', והם עוסקים בדברים גם מתחום אחר.
יוסי אסטרייכר: יש דברים מאד טריוויאליים כמו הנושא של אוויר, מה אפשר לעשות עם אויר ואיך אפשר לנצל אוויר לכל מיני מטרות.
יוסי אסטרייכר: אני אציג לכם דבר שאולי יפתיע גם אתכם.
יוסי אסטרייכר: ילד בגיל הגן רואה שזה פתאום זז על ידי אויר והוא מגלה שעם אוויר אפשר לעשות המון דברים.
יוסי אסטרייכר: הוא לא צריך לתת שום הסבר לעניין הגישה שלנו אומרת שהוא צריך לחוות את זה בצורה פנומנולוגית, לעבד את זה כתמונה ו"לצרוב" את האירוע הזה בתודעה שלו כדי שבהזדמנות הראשונה שתהיה לו הוא יוכל לחבר עוד פרט של מידע על פי מודל הבנה של למידה לעניין הזה.
יוסי אסטרייכר: אתם יכולים לראות שאת אותו רעיון של כרית אוויר אפשר ליישם בצורה אחרת.
יוסי אסטרייכר: זו דוגמא של תנועה שלא תיפסק לעולם.
יוסי אסטרייכר: גלילאו גלילי היה מתמוגג מנחת וילדים רואים מודל שאיתו הם הולכים הביתה ואומרים ראינו דבר שזז בלי שנוגעים בו.
מל פולישוק-בלוך: הם מקבלים הסברים תוך כדי?
יוסי אסטרייכר: חשוב להבין שאין להם שפה, מערכות המושגים שלהם לא משתלטות על שפה עם מושגים מסודרים ומובנים.
יוסי אסטרייכר: יש תופעה.
יוסי אסטרייכר: אנחנו מקפידים על העניין שהוא יוכל לשחזר את התופעה.
יוסי אסטרייכר: יש מהלך של תיעוד והמהלך של התיעוד הוא מהלך בו הוא מתבקש לצייר את מה שהוא למד.
יוסי אסטרייכר: אז הם מציירים את מה שראו.
מל פולישוק-בלוך: למה הם לא יכולים להבין את הרעיון של החיכוך למשל?
יוסי אסטרייכר: אני לא יכול להסביר להם את זה בדקדקנות הפיזיקלית.
מל פולישוק-בלוך: זו הטעות הבסיסית שלכם.
רבקה לקריץ: ילד בגן לא יכול להבין, זו לא טעות זו המציאות.
יוסי אסטרייכר: השאלה היא אם להבין או ליישם פתרונות, ואלו שני דברים שונים.
יוסי אסטרייכר: עם הדבר הזה הוא יוכל ליישם ולייצר פתרונות לבעיות שנציב לפניו.
יוסי אסטרייכר: בגיל 4 הוא לא יבין לעולם את המושגים שאנחנו משתמשים בהם בפיזיקה כדי להבין את הבעיה.
יוסי אסטרייכר: אבל מבחן היכולת שלו הוא לפתור בעיה או לעשות משהו שקשור.
יוסי אסטרייכר: אנחנו נותנים להם לבנות מודל שמנצל את כל היתרונות האלה, זה מודל של מכונית שהכל הילדים בונים.
יוסי אסטרייכר: זו טכנולוגיה שנותנת להם להרגיש מה זה חומר קשה ומה זה חומר רך, מה מתחבר ומה לא, מה נדבק ומה לא.
יוסי אסטרייכר: הם מנפחים בלון, מחברים למכונית והיא נוסעת.
יוסי אסטרייכר: הילדים יוצאים החוצה לרצפה ועושים ביניהם תחרויות.
יוסי אסטרייכר: אם תנסי להסביר לו מה קרה פה במערכת חוקי המכניקה, אין צ'אנס שהוא יבין אבל אם תגידי לו תעשה דבר כזה, או תפתור בעיה כזו בעתיד, תעשה משהו שינוע עם אוויר, הוא ידע איך לעשות את זה, זו התפיסה שלנו.
יוסי אסטרייכר: בנושא התיעוד הם מתעדים את החוויות שלהם, אנחנו מתמללים אותם.
יוסי אסטרייכר: יושבת הגננת ואנחנו כותבים את הסיפור, כשהרעיון באופן כללי הוא לעשות תערוכה שכל ילד הופך להיות מורה עם התמונה שלו, הוא מסביר מה הוא צייר, למשל ציירתי מגנט, המגנט מושך אליו מגנטים אחרים, הצלחתי להוציא מסמר מתוך כלי מים.
יוסי אסטרייכר: זה עוד ממד שאנחנו נותנים לילדים הקטנים האלה, להיות מורים של החברים שלהם.
יוסי אסטרייכר: כמובן שהם הולכים הביתה עם העגלה הזו ומסבירים להורים שלהם מה הם עשו.
יוסי אסטרייכר: התחלתי להגיד שהלמידה היא בהחלט רב ממדית, היום אנחנו כבר יודעים את זה ויש לנו גם אסמכתאות רשמיות לכך בנושא האינטליגנציות המרובות, ואם אנחנו עוסקים בחשיבה הזו ומאמצים אותה אז מבחינתנו הלמידה היא רב ממדית גם בתחום הקוגניטיבי גם בתחום האפקטיבי בתחום הרגשי בתחום החברתי ובתחום האישי.
יוסי אסטרייכר: אנחנו מייצרים הזדמנויות לכל אחד לפטח את עצמו או להתפתח באחד מהכיוונים האלה ולפעמים אפילו בכולם.
יוסי אסטרייכר: זה נושא מעניין וחשוב ואנחנו משתדלים לכוון ולעצב כאן
יוסי אסטרייכר: סביבות למידה של האלף השלישי וללכת קצת לפני המחנה מבחינת החזון שלנו.
מל פולישוק-בלוך: מתי התחלתם עם ילדים קטנים?
יוסי אסטרייכר: זה היה והפסיק והתחלנו שוב לפני שנתיים.
ליאון רקנאטי: עשינו ניסיון במשרד החינוך שבגני ילדים כדאי שתהיה פינת מדע בנוסף לפינת הבובות.
ליאון רקנאטי: עשינו את הניסיון בעשרה גנים בסביבות חיפה, הניסיון מאד הצליח, המפקחת על הגנים אימצה את זה ומאז המשיכו עם גני הילדים.
מל פולישוק-בלוך: כמה ילדים באים הנה?
יוסי אסטרייכר: כל יום גן.
יוסי אסטרייכר: יש פעולות של outreach שאנחנו יוצאים לגנים עצמם עם הניידת והמורים, לוגיסטיקה שלמה.
יורם זבירין: יש פרוייקט שעכשיו אנחנו מתחילים אותו בקהילת יוצאי אתיופיה שזה באזור הזה אבל באים אלינו מכל הארץ והניידת שלנו היא בכל הארץ.
יוסי אסטרייכר: בסיור מגיעים תחילה לאודיטוריום, אחרי זה הם באים לכיתת מעבדה כמו זו ששודרגה מלפני 10 שנים ונראית קצת יותר טוב לעומת כיתות אחרות בבניין שלא השתנה בהם שום דבר.
יוסי אסטרייכר: לכאן הם באים כדי לעשות את ההתנסות המעבדתית לבנות את המודלים לסגור את הביקור ויורדים מכאן למוזיאון שם עושים סיור באותן תערוכות שתומכות במטרת הביקור שלהם.
ליאון רקנאטי: כשהתחלנו ללמוד בתצורה הזו זה היה חדש בארץ וגם ברמה הבינלאומית ונאלצנו להמציא את זה, במובן הזה שהמורה שעומד פה רואה 24 תלמידים עובדים עבודת צוות, הוא יכול לגשת לכל קבוצה בנפרד וגם לקיים דיון של כל הקבוצות.
ליאון רקנאטי: זה מבנה אחר של כיתה כשכל אחד יכול לעשות את הניסוי או בזוגות או בקבוצה.
ליאון רקנאטי: המודל הזה הוכיח את עצמו ואני חושב שזה מודל מוצלח מבחינת השליטה למורה על כל האמצעים השונים, וגם מבחינה איכותית.
יוסי אסטרייכר: בחדר הזה עוסקים ברובוטיקה.
יוסי אסטרייכר: הטכניקות שהם משתמשים והרובוטים שהם בונים מבוססים למעשה על תוכנה חכמה שנכתבת במחשב משודרת באמצעות מגדלי שידור ללבנה חכמה.
יוסי אסטרייכר: כל המהלכים האלה נעשים שקופים מבחינת הילדים, הם רואים ומבינים את כל התהליכים האלה, הם עושים כאן כל מיני רובוטים, כולל ילדים שבאים לביקור של שעתיים וחצי גם הם מתנסים בבניית רובוט.
יוסי אסטרייכר: הביקור לא מסתיים לפני שכל ילד בנה רובוט.
יוסי אסטרייכר: יש לנו ניסיון לתת את הפעילות הזו בקשת גילאים מאד רחבה.
יוסי אסטרייכר: כשבא לפה נציג העירייה ואמרתי לו שאני מתעסק עם ילדים מכיתה ה' ברובוטיקה, ואלה ילדים שאספו אותם ברחוב.
יוסי אסטרייכר: יש כאן מפעל להצלת ילדי הדר שנחשבת לאוכלוסייה מאד מקופחת, המפעל נקרא "ילדנו בתנופה", אספו קבוצה של 15 ילדים ברחוב והביאו הנה.
יוסי אסטרייכר: את אותו נושא חשבו שאפשר ללמד רק במסגרת מרכז לילדים מחוננים שבנו בחיפה.
יוסי אסטרייכר: הוא סרב להאמין שאנחנו עושים את זה כאן.
יוסי אסטרייכר: חוג רובוטיקה בסיסי הוא כ- 13 מפגשים, אבל אם מישהו יבוא ויגיד שהילדים יכולים רק לבוא רק לחמישה מפגשים, הגמישות שאנחנו מציגים היא לא רק מבחינת בחירת התכנים אלא גם במסגרת הזמן, התחשבות במגבלות של ריכוז ועוד דברים.
יוסי אסטרייכר: המקום שאנחנו נמצאים, עד לפני שנה היה מחסן מלא גרוטאות של ברזל וחלודה, והאגף היה סגור.
יוסי אסטרייכר: השתלטנו על זה וזה מה שיצא.
יוסי אסטרייכר: זה אולם מקורי ששיפצנו והוא הפך עכשיו למחסן כדי לפנות את המחסנים שלנו והוא ישמש גם כאולם לתערוכה.
יורם זבירין: כשהמוזיאון הוקם במתכונת הזו הוא נקרא המוזיאון הלאומי למדע תכנון וטכנולוגיה, כאשר התכנון בא מהדרישה של הפקולטה לארכיטקטורה שפחדה שיקרה משהו לא נעים לבניין.
יורם זבירין: עכשיו הם נרגעו והם יודעים שכבר שום דבר לא יקרה לו והוא נקרא עכשיו המוזיאון הלאומי למדע טכנולוגיה וחלל.
מל פולישוק-בלוך: איך השגתם את המילה "לאומי"?
ליאון רקנאטי: הייתה הודעה בממשלה של השר, כשהוא גייס אותי דרשתי לקבל את המעמד הזה.
יורם זבירין: כשבאתי לתפקיד לפני שנתיים יוסי כבר היה בעיצומן של ההכנות לגבש תכנית שבעיקרה הייתה תכנית חינוכית בנושא של אסטרו-פיזיקה חלל ואחר כף נוסף לזה תעופה, רכשנו קצת ציוד לנושא כמו הפלניטריום שראינו קודם, טלסקופ וגם כוח אדם לנושא.
יורם זבירין: קצת יותר מאוחר, איתן בן אליהו שהיה מפקד חיל האוויר הצטרף לוועד המנהל של המוזיאון, כיו"ר משותף עם הרבה תנופה גם לכיוון הזה.
יורם זבירין: לפני כשנה, כשקרה אסון הקולומביה חשבנו שמן הראוי שהתכנית הזו תיקרא על שם אילן רמון וצוות הקולומביה.
יורם זבירין: דיברנו עם המשפחה והם הסכימו שזה יקרא על שמו והסכימו גם לעזור לנו ולהיות מעורבים.
יורם זבירין: התכנית הזו נקראת STARS שפירושה מחקר חלל טכנולוגיה ואסטרופיזיקה לתלמידים.
יורם זבירין: נראה שני קטעים מהמצגת, הראשון איך יציג איך ייראה הקומפלקס בעתיד כאשר השלב הראשון זה מה שאנחנו הולכים לבנות תוך חודשיים וחצי באגף החינוך.
יורם זבירין: המצגת השניה תהיה של תכנית ה- STARS.