GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ' רבקה פלדחי: יחד עם זאת, אני כן חושבת שצריך להגיד תודה למשרד המדע, כי מה שנאמר פה הוא באמת מדויק מהניסיון שלי, העניין הזה בנפשם ואני חושבת שצריך להודות להם.
קריאה: נכון, ולאקדמיה.
סעיד נסרי: החממה הטכנולוגית הוקמה לפני כמעט שנה, היא הוקמה כחממה מופרטת, היא אחת מ-20 חממות שנמצאות במדינת ישראל והיא היחידה שנמצאת במגזר הערבי.
קריאה: היא היחידה שהיא חברה פרטית.
סעיד נסרי: בגלל זה.
סעיד נסרי: היא הוקמה כחממה מופרטת.
מל פולישוק-בלוך: מה זה ה-NGT?
סעיד נסרי: New Generation Technology.
קריאה: זו החממה הערבית.
מל פולישוק-בלוך: כן, שאלתי מה ראשי התיבות.
סעיד נסרי: החממה הטכנולוגית NGT הוקמה כמופרטת, הבעלים שלה הם חמישה אנשים מהמגזר הערבי ואחד מהמגזר היהודי, מר דוידי גילה.
סעיד נסרי: החממה הוקמה לפני שנה והיא נמצאת במגזר הערבי.
סעיד נסרי: היא לא חממה לערבים, אלא היא חממה פתוחה לכל סוגי היזמים, מהמגזר הערבי ולא מהמגזר הערבי.
סעיד נסרי: עד היום עברנו 200 פרוייקטים, 200 יזמים, מדענים וחוקרים.
סעיד נסרי: לאחר ש-200 הפרוייקטים האלה עברו החממה יצרה מערכת סינון והחלטנו להשקיע בארבעה יזמים, כשארבעת היזמים שנבחרו היו מהמגזר הערבי.
סעיד נסרי: זו לא אפליה מתקנת, אלא המדען הערבי הוא מדען שאפשר להשקיע בו להנפה הכלכלית של המגזר ושל המדינה.
סעיד נסרי: מ-4 הפרוייקטים האלה אנחנו מעסיקים היום כ-125 בני אדם, לא רק ערבים, אלא יש לנו חברות בהן המנכ"ל הוא יהודי והיזם ערבי ויש לנו חברות שעובדים בהם גם מהמגזר היהודי.
סעיד נסרי: החממה פתוחה לכולם.
סעיד נסרי: מ-4 פרוייקטים אלה יש לנו שני פרוייקטים שהמקור שלהם הוא המו"פ, וזה מו"פ שפרעם.
סעיד נסרי: כסגן מנהל החממה הטכנולוגית ומנהל הפיתוח העסקי של החממה אני רואה שמקור הפרוייקטים להנפה כלכלית של מדענים וחוקרים, חייב להיות לו בסיס מדעי, ואת הבסיס המדעי של היזם הערבי אני מקבל רק משתי תשתיות - היום משפרעם ובעתיד אני חושב שיהיה לנו מקור נוסף, מו"פ המשולש.
סעיד נסרי: זה המגזר הערבי מבחינת יזמים.
סעיד נסרי: לא חסרים לנו מדענים, לא חסרים לנו חוקרים ולא חסרים לנו רעיונות, חסרה לנו התשתית שתיתן לו את הבסיס הראשון להנפה עד שיגיע למסגרת החממה או למסגרת עסקית אחרת.
מל פולישוק-בלוך: עובדים אצלכם עולים חדשים?
סעיד נסרי: מה זאת אומרת?
מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על נצרת, בנצרת יש הרבה עולים.
קריאה: יש עוד חממה, בנצרת עילית.
מל פולישוק-בלוך: ואצלכם אין?
סעיד נסרי: לא שאלתי אף פעם עובד אם הוא עולה חדש או לא.
מל פולישוק-בלוך: אתה יכול לשמוע את המבטא.
ד"ר באסל בטאס: רציתי רק להעלות נקודה בנוגע למה שאמר נסרי.
ד"ר באסל בטאס: דיברנו על פערים.
ד"ר באסל בטאס: קודם כל, מקור הכסף הגדול ביותר למחקר הוא של משרד המסחר והתעשייה, תקציבי המדען הראשי, שלכלל המגזר הערבי אין בו נגיעה כמעט, כי בכלל להגיע למודל התקציבים של חממות או של מדען ראשי וכל התוכניות, צריך קודם להיות עסק.
מל פולישוק-בלוך: קודם שאלתי למה אין תעשייה.
מל פולישוק-בלוך: לזה בדיוק התכוונתי כששאלתי למה אין תעשייה, התכוונתי לתעשייה מתוחכמת שיכולה לקבל מענקי מחקר.
ד"ר באסל בטאס: התעשייה המתוחכמת צריכה גם את הבסיס הטכנולוגי ואת ההנפה הכלכלית הראשונה.
מל פולישוק-בלוך: בשביל זה יש חממות טכנולוגיות ומרכזי מחקר.
עתליה רוזנבאום: שני מחקרים שלו באו ממרכזי המו"פ של משרד המדע.
קריאה: ועוד שניים קיבלו ישירות מענקים ממשרד המדען הראשי, לא דרך חממות אלא דרך תוכניות עידוד תעשייה.
קריאה: יש 4 פרוייקטים שיצאו מהמו"פ האזורי וכבר הם חברות סטרט-אפ.
אורנה ברגנזון: רציתי רק לומר במאמר מוסגר שהחוקרים שלא מגיעים לאוניברסיטאות ומתפשרים על הוראה בבתי ספר תיכוניים במגזר הערבי עושים עבודה נהדרת.
אורנה ברגנזון: כמי שמובילה את פרס השרה לאיכות הסביבה לעבודות מחקר בתחום איכות הסביבה אנחנו מקבלים את מספר העבודות הגדול ביותר מהמגזר הערבי ובכל שנה זוכים תלמידים מהמגזר הערבי וגם בתי ספר על עבודה ועידוד בתחום איכות הסביבה.
אורנה ברגנזון: גם הפרס שמשרד המדע מוביל, "החוקר הצעיר", בכל שנה זוכים בו תלמידים מהמגזר הערבי.
אורנה ברגנזון: לגבי מחקרים במגזר הערבי - הייתה תקופה שהמשרד לאיכות הסביבה, יחד עם משרד החקלאות, תמך במחקרים בתחום של חקלאות אורגנית ובגלל הקיצוץ במחקרים שלנו, של המשרד לאיכות הסביבה, זה ירד.
מל פולישוק-בלוך: לא הצלחתם למצוא משהו בשביל המגזר הזה?
אורנה ברגנזון: אנחנו השנה לא יוצאים אפילו בקול קורא למחקרים.
מל פולישוק-בלוך: בכלל?
מל פולישוק-בלוך: אורנה ברגנזון: בכלל.
מל פולישוק-בלוך: חקלאות זה שוב תחום שנפגע, והם עושים עבודות נהדרות בנושא הדברה ידידותית לסביבה וחקלאות אורגנית.
ג'מאל זחאלקה: זה רק מראה את הפוטנציאל שישנו.
אורנה ברגנזון: בהחלט.
אורנה ברגנזון: גם פוטנציאל וגם תלמידי י"א-י"ב.
ג'מאל זחאלקה: לא כולם צריכים ללכת להוראה, חלקם צריכים ללכת למחקר.
ג'מאל זחאלקה: זה מבטא שיש בחברה משהו שרוצה להתפרץ קדימה ולהתקדם.
מל פולישוק-בלוך: ברשותך, בטח תסכים איתי שאנחנו צריכים לקרוא למשרד איכות הסביבה שבכל זאת יחפש איזשהו תקציב כדי לא להזניח את התחומים החשובים האלה של המו"פ במגזר הזה בתחומים שחשובים לכם.
מל פולישוק-בלוך: נסי לחפור שם ותמצאי איזה חצי מיליון שקל.
ג'מאל זחאלקה: או לכוון לקרנות מחוץ לארץ, יש את פרוייקט Life בנושא איכות הסביבה.
ג'מאל זחאלקה: זה כסף אירופאי, לא ישראלי.
מל פולישוק-בלוך: זו ההעדפה, בהחלט אפשר לעשות זאת.
אורנה ברגנזון: אני בעד.
מל פולישוק-בלוך: להגיד "אני בעד" זה לא מספיק, אני רוצה שתעשי שיעורי בית.
אורנה ברגנזון: אני ישבתי בוועדה הזו במשרד החקלאות ומאוד נהניתי לקרוא את הדברים.
מל פולישוק-בלוך: אני אודה לך מאוד אם תפני למנכ"לית שלך ולשרה בדרך האפשרית, ותלחצי עליהם להפנות משאבים, כי כשלוחצים אפשר.
מל פולישוק-בלוך: זה שם המשחק - מי שלוחץ מקבל.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שלא ייתכן שאתם לא נותנים שום דבר, תנו משהו!
ג'מאל זחאלקה: נשמע את פרופ' עבדאללה חאג' יחיא מבית הספר לרוקחות.
ג'מאל זחאלקה: הוא גם עמית שלי, למדנו יחד.
ג'מאל זחאלקה: הוא הלך לראשית מדע, אני הלכתי לפוליטיקה.
קריאה: הוועדה הזאת אפילו בירכה אותו בהזדמנות כשקיבל פרס.
ג'מאל זחאלקה: נכון, הוא קיבל את פרס הממציא המצטיין של השנה בכל הארץ.
מל פולישוק-בלוך: יפה מאוד.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: כפי שנאמר, הפוטנציאל קיים, ומקים הפרוייקט האחרון, נסרי, הוא התלמיד שלי.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: יש הרבה ניצנים.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: בשביל להיות חוקר ולפרסם אתה צריך זרע, אתה לא יכול לפרסם בבית, צריך שיתנו לך תשתית.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני גם נגד אפליה מתקנת, אני אומר שמי שמגיע צריך להתקבל.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני, לצערי, הייתי הראשון באוניברסיטה, אבל באו אחריי ומי שדופק על השולחן מתקבל.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: עדיין אנחנו רחוקים מלייצג את האחוז שלנו באוניברסיטאות, ובעיקר באוניברסיטה העברית, שהיא זו שמובילה בעיקר את המחקר מבחינה תקציבית.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אם נבדוק כמה תקציב כל אוניברסיטה הצליחה לגייס במשך 20 השנה האחרונות, האוניברסיטה העברית היא מספר אחת והטכניון אחריה.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אין מספיק מרצים ערבים באוניברסיטה העברית.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לגבי איכות ההצעות, בין אם בחממות ובין אם במרכזי המחקר, האיכות היא גבוהה מאוד.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני גם שופט קבוע במשרד המדע וההצעות שאני מקבל הן ברמה גבוהה.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: הדירוג הוא אמיתי, למשל - כל הפרוייקטים אצל נסרי הם של ערבים אבל המדרגים הם יהודים דווקא.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אלה ששופטים מי צריך לקבל ומי לא הם יהודים רובם.
קריאה: ככה זה, זה בסדר.
קריאה: זה במקרה.
סעיד נסרי: לא במקרה.
סעיד נסרי: בוא נגיד ככה - ועדת הפרוייקטים שלנו היא מקרנות, מאנשי מפתח בתעשיית התרופות, ושם אין הרבה ערבים.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: בוועדת הסינון שם הכל הולך לפי קריטריונים מדעיים בלבד.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: הצלחות יש הרבה.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני אמנם שייך לאוניברסיטה, אבל מגיעים אליי גם מחממות וממרכזים ואני נותן תמיכה אקדמית, והמחקר הוא ברמה גבוהה מאוד.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לכן צריך לטפח אותו.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לא חסרים כשרונות וגם לא חסר כסף במגזר הערבי, צריך פשוט לנטוע את הזרעים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אמרת שלא חסר כסף.
קריאה: צריך יזמים.
קריאה: צריך להתחיל.
קריאה: צריך לשים את הזרעים, זה העניין.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לשים את הזרעים וזה יתגלגל מיד.
ד"ר באסל בטאס: צריך להבדיל בין חממה טכנולוגית, שהמטרה שלה היא מטרה עסקית, לבין מו"פ, שמטרתו מחקר.
ד"ר באסל בטאס: אני לא רוצה שחברי הכנסת יבלבלו.
מל פולישוק-בלוך: אני מודה לך שאתה נותן לנו כזה קרדיט שאנחנו לא מבינים בזה.
קריאה: שלא נתבלבל, הוא התכוון.
ד"ר באסל בטאס: אני חוזר בי אם הובנתי לא נכון.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: השרשרת הזאת עובדת - אקדמיה, מו"פ ואחרי זה חממות פרטיות.
פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: זה עסק שצריך לפתור בעיות להרבה אקדמאים ערבים, כי מקומות אין לנו באוניברסיטה והסיכויים לקבל מרצה לאוניברסיטה הם אפסיים לערבים, זה ידוע.
ד"ר באסל בטאס: הפתרון הוא שהות"ת ייכנס למו"פים האלה.
קריאה: הוועדה לתקצוב.
ד"ר באסל בטאס: למשרד המדע 7 מיליון שקל זה כל התקציב, בשביל ות"ת לתת לכל מו"פ ערבי מיליון שקל תקציב קבוע כדי להעסיק 4 חוקרים זה כלום.
ד"ר באסל בטאס: זה עניין של מדינה שלמה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו עכשיו נלחמנו, בתקציב האחרון, בשביל ות"ת, כדי להחזיר להם 100 מיליון שקל, כי גם הם קרסו, ותדע לך שהמצב באוניברסיטאות, כפי שאתם בטח יודעים, הוא פשוט קטסטרופה מבחינת המחקר.
מל פולישוק-בלוך: אז נכון שיש שם מבנים מפוארים ופה ושם גם כמה מעבדות שהיו מפוארות, אבל כסף למחקרים גם לאוניברסיטאות אין, זו הבעיה הגדולה.
ד"ר זלינה בן גרשון: אנחנו מכירים ומוקירים חלק מהמחקר שנעשה על ידי חוקרים ערביים.
ד"ר זלינה בן גרשון: למשל, את פרופ' חאג' יחיא אנחנו מכירים היטב, בבאר שבע יש לנו שני חוקרים בשם מחמוד שמתמודדים בהצלחה רבה, שני חוקרים מעולים שזוכים לעיתים קרובות בהצלחה על בסיס תחרותי כבד ביותר.
ד"ר זלינה בן גרשון: אני רוצה להצטרף לחלק מהדברים שנאמרו כאן לגבי מצב המחקר.
ד"ר זלינה בן גרשון: אנחנו מכירים את מגזר המחקר הרפואי, ורק כדי לתת לכם דוגמה - קיבלנו בשנה שעברה 230 ומשהו בקשות למענקי מחקר, שמתוכן יכולנו לממן רק 7 והרוב ילך לתקציב השנה הבאה, כך שכולנו באותה סירה.
מל פולישוק-בלוך: מבין ה-7 יש מישהו ערבי?
ד"ר זלינה בן גרשון: עוד לא סיכמנו ועוד לא בחנתי את זה, אבל תמיד יש לנו עין לעוד תשומת לב כשמדובר במגזר הערבי, כמו שמדובר בכל קבוצה של אוכלוסייה שלא מיוצגת ב-80% או ב-60%.
קריאה: כלומר, הסיכוי הוא 3% להתקבל.
ד"ר זלינה בן גרשון: הסיכוי של כולם, לא משנה איך קוראים למישהו.
קריאה: 7 מתוך 230 זה 3%.
ד"ר זלינה בן גרשון: זה ממש סיכוי קטן, קיצצו לנו קרוב ל-50%.
ד"ר זלינה בן גרשון: לגבי מו"פ אזורי - לפני כשנה-שנתיים ארגן משרד המדע יום עיון על מו"פים אזוריים יוצא מן הכלל בנווה אילן, זו פשוט הייתה חגיגה לראות.
קריאה: הוא גם ארגן אותו הדבר לפני חודשיים ולא יכולת להשתתף.
ד"ר זלינה בן גרשון: כן.
ד"ר זלינה בן גרשון: זו פשוט הייתה חגיגה יוצאת מן הכלל, זו גישה שבהחלט טוב לעודד אותה.
ד"ר זלינה בן גרשון: לגבי מה לעשות בינתיים - תראו, כולנו בסירה אחת, לאף משרד אין היום כספים ולאף אוניברסיטה אין היום כספים והשאלה היא מה עושים בינתיים.
ד"ר זלינה בן גרשון: אני ביוכימאית במקצועי ואמרתי פעם לגבי ביוכימאים שהדור הבא של ביוכימאים יבוא מקרב רופאי השיניים.
ד"ר זלינה בן גרשון: זה נשמע מצחיק.
ד"ר זלינה בן גרשון: למה מקרב רופאי השיניים?
ד"ר זלינה בן גרשון: כי יש להם מקור הכנסה קצת אחר בפרקטיקה הפרטית, חלקם מעונינים במחקר ואז הם יעשו מחקר באוניברסיטה בלי שיש להם משרה ובלי שיש להם תקציב כדי לתמוך בכל הזכויות הסוציאליות, פשוט כי זה מעניין אותם.
ד"ר זלינה בן גרשון: יתכן שמה שאפשר לעשות כרגע במגזר הערבי בשביל לצבור מסה קריטית של חוקרים ובשביל שאנשים שהתחילו וכבר עשו דוקטורט לא ילכו לאיבוד, פשוט לנסות שאותם אנשים שיש להם מקור פרנסה אחר, לפחות חלקית, שיקדישו חלק מהזמן שלהם למחקר באוניברסיטאות כדי לצבור מוניטין וכדי לצבור מחקרים.
מל פולישוק-בלוך: אבל הם לא קשורים לאוניברסיטה.
ד"ר זלינה בן גרשון: הם יכולים להיות קשורים לאוניברסיטה בלי משרה.
ד"ר זלינה בן גרשון: אם אדם יכול להתפרנס לפחות חלקית ממשהו אחר ויכול לעשות מחקרים באוניברסיטה, זה מה שיש לעשות בינתיים.
ג'מאל זחאלקה: זה משהו אחר, יש לו הכנסה והוא עובד במשהו חלקי וחוקר.
ד"ר זלינה בן גרשון: הלוואי שהיו פתרונות אחרים.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא לא מקבל תקציב אבל הוא חוקר שם בפועל.
ג'מאל זחאלקה: הוא צריך מעבדה ראויה בשביל לעבוד בהתנדבות.
ד"ר זלינה בן גרשון: נכון.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני ממוסד הטכניון למחקר ופיתוח, שיש לו מוסד נוסף שנקרא מרכז לחקר העיר והאזור.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: סגן נשיא הטכניון למחקר ופיתוח הפנה אלינו את הפנייה של הוועדה ויו"ר המרכז שלנו, פרופ' נעמי כרמון, לא יכלה לבוא והיא ביקשה ממני לבוא בתור סגן החוקרים שעוסקים ביישוב הערבי במרכז הזה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני אתן לך את המסמך שלנו עם המכתב שלה ואגיד בקיצור מה אנחנו עושים.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בתחילה חשבתי שאני לא במקומי, כולכם עוסקים כל הזמן בחממות טכנולוגיות, במחקר ופיתוח ובמשמעות הטכנולוגית, אבל היו"ר אמרה שהיא רוצה להרחיב את היריעה, אז אולי אני כן במקומי.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בטכניון, שהוא לכאורה מוקד המו"פ בטכנולוגיה, יש לנו מחקר לחקר עיר ואזור.
מל פולישוק-בלוך: אני באה מתחום מדעי החברה ולמדתי כל חיי שגם זה מדע.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: יפה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: תכנון ופיתוח עיר ואזור, ארכיטקטורה, הנדסה אזרחית וכו', זה 10% מהמשק, אז נא לא לזלזל.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אנחנו עוסקים בעיקר במסגרת של הפקולטה לארכיטקטורה ותכנון ערים בתכנון, ומבחינה זו אנחנו עוסקים במגזר הערבי לא כאיזשהו נושא נוסף ליצירת פיתוח המשק אלא בבעיות המיוחדות של המגזר הזה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: במחקרים שאנחנו מציינים פה ברשימה הזו יש לנו כבר סדר גודל של 30 תזות למסטר ודוקטור שנעשו במשך 20-30 השנה האחרונות ויש פה כ-10 מחקרים שרצים כרגע על תכנון ופיתוח ביישובים הערביים.
קריאה: כמה סטודנטים ערבים יש לכם?
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בלימודים מוסמכים יש לנו כ-10% ערבים.
קריאה: כמה מרצים?
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: מרצים אין, אבל חוקרים שהיו מעורבים במחקרים מוגדרים, לתקופות מוגדרות על תקציב מוכר, היו הרבה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אתם תראו את זה בשמות של המחקרים.
מל פולישוק-בלוך: למה אין אף מרצה ערבי בטכניון?
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני חושב שזה אחד מהנושאים שצריכים לחקור ולא לתת לבנאדם לשלוף תשובה מהשרוול.
מל פולישוק-בלוך: חשבתי שאולי אתה יודע.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: זו אחת הבעיות.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אנחנו מדברים על תכנון ופיתוח, על חקר היישובים הערבים, על מה הדרכים הנכונות לתכנן אותם ולמה יו"ר מועצה מקומית כפר קרע יושב עם תוכנית מתאר שלא אושרה כבר 20 שנה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני, כאיש מקצוע, כל הזמן עושה תוכניות מתאר, עכשיו אני עושה תוכנית מתאר של אום אל פאחם, אנחנו כל הזמן עוסקים בזה וכל הזמן אנחנו יושבים עם חומר שאנחנו לא מבינים אותו.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אנחנו חוקרים אותו כבר עשרות שנים ולא יודעים לעשות את זה טוב, אז התשומות שלנו במחקר במשך עשרות שנים היו קטנות מדי וגם אם כבר הבנו משהו, יכולת הקליטה של המערכת השלטונית של מה שכן הפנמנו ומה שכן הבנו היא נמוכה מאוד.
מל פולישוק-בלוך: אני לא רוצה להגיד שזו חוצפה כי חוצפה זו מילה קשה, אתה מבחינתי גם לא אשם, אתה רק מייצג את הטכניון, אבל מוסד שבא להסביר לכל הממשל למה הוא לא בסדר ובעצמו אין אצלו אף מרצה ערבי, זה בעייתי.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: סליחה, לא על זה אני מדבר.
מל פולישוק-בלוך: אבל אני מדברת על זה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני מקבל.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אבל מה הקשיים שלנו בתכנון ופיתוח ביישובים הערביים ומדוע אנחנו לא מצליחים לעשות את זה טוב - ואנחנו לא מצליחים לעשות את זה טוב - הלקחים האלה, במידה והם ישנם, לא מופנמים על ידי המערכת.
מל פולישוק-בלוך: את זה הבנתי.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: והמערכת היא זו שמשלמת את המחקרים שלנו, שיהיה ברור.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: המימון של מחקר, במידה שהיה, הוא בעיקרו ממשרדי הממשלה, ואנחנו נתקלים בקשיים עצומים.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: מה שאני מנסה להגיד זה שמחקר ופיתוח מתייחס לא רק לפרודוקציה אלא גם למטריה שאנחנו נוגעים בה, שאנחנו צריכים להבין אותה יותר טוב ואנחנו צריכים גם משאבים וגם אוזניים שומעות.
מל פולישוק-בלוך: שומעות ומבינות.
פרופ' בשאר סעד: שמי פרופ' בשאר סעד, חזרתי משוויץ לפני שלוש שנים, למדתי שם באוניברסיטה הכי מפורסמת בעולם, המשפחה רצתה לחזור אז חזרנו.
פרופ' בשאר סעד: הגשתי בקשה לטכניון ולכל המוסדות בארץ, כולם אמרו שאין תקנים.
מל פולישוק-בלוך: אתה מנהל מדעי במו"פ האזורי, אתה מקבל גם משכורת?
פרופ' בשאר סעד: עד עכשיו אני מחפש עבודה, חודשיים-שלושה אין משכורת, אין מה לקבל.
פרופ' בשאר סעד: קיבלנו תמיכה של 1,260 שקל, מזה אני צריך לשלם מים, חשמל, שכירות והכל.
קריאה: זה שכר חוקרים.
פרופ' בשאר סעד: מבחינה מחקרית יש לי יותר מ-70 מאמרים בספרות הכי מפורסמת בעולם.
קריאה: באיזה תחום?
פרופ' בשאר סעד: ביולוגיה.
פרופ' בשאר סעד: הטכניון אמר לי שאין תקנים.
פרופ' בשאר סעד: אם האוניברסיטה בשוויץ ו-70 מאמרים בספרות העולמית הכי מפורסמת בעולם לא מספיקים לטכניון כדי לקלוט אותי אז יש פה בעיה.
פרופ' בשאר סעד: המו"פ האזורי לא יכול להבטיח מקום עבודה.
פרופ' בשאר סעד: אם אני אמצא מחר מקום עבודה אחר אני אלך, כי המו"פ האזורי אומר לי: "תעבוד אצלי כל זמן שיש כסף, אם מחר לא יהיה כסף תלך הביתה".
פרופ' בשאר סעד: אני בן 44, בן 20-25 יכול לעבור ממקום למקום, אחר כך יש לך משפחה ואתה מחפש מקום עבודה קבוע.
פרופ' בשאר סעד: אום אל פאחם.
פרופ' בשאר סעד: מה שייחודי למגזר הערבי ולמו"פים הוא יצירת קשרים אזוריים.
פרופ' בשאר סעד: יש הרבה מקורות מימון עולמיים, כמו המרק בארצות הברית, בשביל זה צריך את שיתוף הפעולה האזורי, ישראל-ירדן-הרשות הפלסטינאית.
פרופ' בשאר סעד: אנחנו היחידים בארץ שיכולים ליצור קשרים בין המו"פים האלה, בשביל זה צריך כסף, משרד המדע צריך לעודד את זה.
פרופ' בשאר סעד: בשביל המרקים וה-DFK הגרמנים צריך תוצאות ראשוניות, בשביל להגיש בקשה צריך תוצאות, אבל בשביל לקבל תוצאות צריך מימון.
מל פולישוק-בלוך: עיריית אום אל פאחם משקיעה במו"פ האזורי?
פרופ' בשאר סעד: לא.
מל פולישוק-בלוך: אין לה כסף?
פרופ' בשאר סעד: אין לה כסף.
פרופ' בשאר סעד: באום אל פאחם צריך להיות מים וחשמל לפני זה.
ד"ר מוחמד יחיא: אנחנו קיבלנו תמיכה מעיריית אום אל פאחם.
ד"ר מוחמד יחיא: לפני שנתיים עיריית אום אל פאחם שילמה 40 אלף שקל כחלק מהתשלומים שהיא משלמת למו"פ כמו שאר הרשויות המקומיות במשולש.
ד"ר מוחמד יחיא: זה היה כמעט תשלום חד פעמי, הם קנו רכוש למו"פ - כסאות, שולחנות - וגם תמיכה של 20 אלף שקל.
ד"ר השאם יונס: הזמנו את ראש עיריית אום אל פאחם לישיבה במו"פ המשולש וניהלנו את הישיבה בעמידה, אז הוא שאל: "מה, אין לכם כסאות?
ד"ר השאם יונס: " אמרתי: "אין לנו כסאות.
ד"ר השאם יונס: יש לנו חדר ואין כסאות" והוא חזר לאום אל פאחם ותרם לנו את השולחן שנמצא במו"פ ועוד כ-20 כסאות.
קריאה: 30-40 כסאות.
קריאה: תעשו לו פעם הבאה דיון במעבדה.
מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע את מי שעוד לא דיבר.
ד"ר פתחי דקה: אני קרדיולוג במקצועי, רופא עם ראש בריא שהחליט להיכנס למיטה חולה.
ד"ר פתחי דקה: קודם כל, אני מברך אותך מאוד על הפורום הזה, אני מרגיש טוב מאוד פה ומכבד אותי מאוד להיות עם כל החברים פה ואתכם.
ד"ר פתחי דקה: זה עושה הרגשה כאילו המדינה חוזרת לשפיות שלה.
ד"ר פתחי דקה: כשאתה שומע בחוץ שדנים ברמה האקדמאית על סכנה דמוגרפית אתה משתגע, אתה אומר: "רגע, מה, אני בן חורג כל הזמן?
ד"ר פתחי דקה: " כמו אבא שנותן מכות והבן אומר כל זמן: "אבא, אני מכיר בך כאבא", אנחנו חייבים כל יום לחזור על זה.
ד"ר פתחי דקה: אני חושב שמפה צריכה לצאת קריאה למדינה, לכנסת, לשלב ידיים ולטפל טיפול אמיתי במגזר הערבי ובבעיות שלו.
ד"ר פתחי דקה: פה אין נציגים של ג'יסר א-זרקא, שזה השטח היחיד בו יש חוף לערבים.
ד"ר פתחי דקה: בעניין מו"פ אני חושב שאפשר להקים גם מו"פ ימי שם לאנשי המקום, לנקות להם שם את השטח וליצור מקור פרנסה אדיר.
ד"ר פתחי דקה: היום המגזר הערבי לא מגיע לחוף בגלל הפחד והרתיעה.
ד"ר פתחי דקה: יש לו חוף אחד קטן, יש אוכלוסייה ענקית שם שטובעת בסמים ובבעיות סוציו-אקונומיות קשות והמדינה לא מסתכלת עלינו.
ג'מאל זחאלקה: יש בעיה של תוכנית מתאר של החוף הזה ששוכבת 15 שנים.
ד"ר פתחי דקה: בסך הכל אנחנו מדינה קטנה, אפשר לראות אותה מלמעלה ולראות את הבעיות שלה.
ד"ר פתחי דקה: מה הבעיה?
ד"ר פתחי דקה: צריך להסתכל על המגזר הערבי כמכלל אחד גדול ובתחום של המדע לקבוע שיעשו תוכנית מתאר לתכנון ובנייה.
ד"ר פתחי דקה: שישבו אנשים ויחשבו עלינו, אני חשוב ש-50 שנה לא חשבו עלינו ולא השקיעו מחשבה בערבים.
ד"ר פתחי דקה: פה יש פרופסורים ודוקטורים, אנשים שבאים לכנסת, עצם זה שבאים לכנסת לדון בנושא הזה זה אומר הרבה.
מל פולישוק-בלוך: נכון, אני מאוד מצטערת על זה אבל אני לא יכולה לשלוט בכל חברי הכנסת.
מל פולישוק-בלוך: אני מודה לך על הדברים שלך, אני רוצה להתחבר למילה שאמרת - "שיתוף פעולה", לעבוד ביחד.
ד"ר פתחי דקה: לדעתי גם במו"פים, דרך אגב, צריך לעבוד ביחד.
מל פולישוק-בלוך: מטבע הדברים, ברור שאם יש מו"פ אזורי הוא אזורי ואם יש יותר אוכלוסייה ערבית אז תהיה אוכלוסייה ערבית, אבל אני מנסה כל הזמן להוביל ליותר שיתוף פעולה.
מל פולישוק-בלוך: אני עוברת ליד אום אל פאחם כבר 50 שנה בערך ואף פעם לא נכנסתי פנימה.
מל פולישוק-בלוך: מה אני מנסה לומר?
מל פולישוק-בלוך: יש כאן התבדלות.
מל פולישוק-בלוך: יש כאן אוכלוסייה אחת ולמרות שפה ושם יש חיבורים בגדול אין חיבור.
קריאה: אבל זה לא דו סטרי, זה חד סטרי.
מל פולישוק-בלוך: לא, אני מדברת על הדו-סטרי דווקא.
מל פולישוק-בלוך: אין מספיק קשר.
מל פולישוק-בלוך: אתם כל הזמן מדברים על מו"פ ערבי, אני אומרת בואו נעשה את זה ביחד.
מל פולישוק-בלוך: גם מו"פ ערבי, אני לא אומרת שלא, אבל גם ביחד.
מל פולישוק-בלוך: כמו שאתה אמרת, צריך שתהיה חממה טכנולוגית משותפת, שיהיה מרכז מו"פ אזורי משותף.
מל פולישוק-בלוך: לא כל דבר צריך לעשות בנפרד.
מל פולישוק-בלוך: אגב, את זה אני אומרת גם לגבי אוכלוסיות אחרות, לא רק ערבים-יהודים.
קריאה: אצלנו עד לפני שנה עבדו יהודים.
מל פולישוק-בלוך: כמו אותו מפעל שראיתי בקיסריה, בו עובדים דרוזים או ערבים.
ג'מאל זחאלקה: תאמיני לי, זאת לא הבעיה.
מל פולישוק-בלוך: זה חלק מהבעיה.
ג'מאל זחאלקה: לא, כשיש פיתוח זה מנוף.
ג'מאל זחאלקה: על מה נשתף פעולה?
ג'מאל זחאלקה: אם אין לך כלום אתה לא יכול לשתף פעולה, אם יש לך משהו אתה יכול לשתף פעולה.
מל פולישוק-בלוך: בסדר, אבל אם אתה מתחיל לחשוב בכיוון אחר, קודם כל אתה חושב איך אני עוזר לעצמי ואחר כך אתה חושב איך אני עושה ביחד איתך רובד נוסף ואחר כך גם אתה בא בטענות לכל המערכת - אני לא אומרת שלא צריך לבוא בטענות לכל המערכת, ועוד איך כן - אבל צריך בכל שלושת הרבדים האלה לפעול.
ואסל טאהא: לגבי מה שאמר חברי מהטכניון, שהם מתקשים לחקור את תוכניות המתאר של הכפרים הערביים ושיש להם קשיים רבים - הם לא הזכירו עד עכשיו שמתכנן ערבי לצדם יכול לעזור.
ואסל טאהא: בתוך המוסד, אבל אין החוקרים ואין מרצים, לא מקבלים מרצים.
ואסל טאהא: אם יקבלו חוקרים לפקולטות שלהם זה יעזור ויהווה מנוף להבנת הבעיות והקשיים של הכפרים הערביים וזה יפתור הרבה בעיות, גם לפקולטה, גם לחברה וגם לכולם.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אם תסתכל ברשימה תראה שיש הרבה חוקרים ערביים.
מל פולישוק-בלוך: כן, אבל כולם מסטר ולא מעבר לזה.
ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בפרוייקט הגדול ישראל 2020 השתתף ראסם חמאיסי כאחד מהצוות, אני כרגע עושה תוכנית מתאר של אום אל פאחם וראש הצוות שלי הוא אדים דאוד, במקום אחר אני עושה תוכנית מתאר וראש הצוות שלי הוא מוסטפה אבו-רום.
ואסל טאהא: רק הערתי לגבי מה שאמרת שאין חוקרים.
מל פולישוק-בלוך: ואני עדיין לא מבינה איך בטכניון, שהוא בן 80, אין חוקר אחד.
מל פולישוק-בלוך: זה לא יעלה על הדעת.
מל פולישוק-בלוך: קודם אמרת שלא.
קריאה: לא במחלקה שלנו.
מל פולישוק-בלוך: לא, אני שאלתי על הטכניון.
קריאה: אחד או שניים יש.
קריאה: אין תקן לשלושה בטכניון.
מל פולישוק-בלוך: אז יש אבל לא מספיק.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לסיים, משפט אחד לכל אחד לסיכום.
זוהיר יחיא: לא צריך לעסוק בתוכניות מתאר, זה סיפורי אלף לילה ולילה.
זוהיר יחיא: אפשר למלא ספרים על הדבר הזה.
זוהיר יחיא: יש פה אנשים שכל פעם שואלים למה - במגזר הערבי אנחנו צריכים להדביק וללכת אחרי אנשים, במגזר היהודי העסק הפוך - קודם בונים תשתית ואחר כך אנשים.
זוהיר יחיא: אצלנו הפוך.
זוהיר יחיא: הקרקע היא פרטית, כשצריך לעשות אזור תעשייה אז פרדס חנה זה לא בעיה, יגידו פה: "עשינו אזור תעשייה", זה מנהל אז עושים, אצלי זה לא יכול להיות.
זוהיר יחיא: לוקחים לאחד חצי דונם, לאחר דונם וחצי, זו בעיה רצינית לעשות דבר כזה, היינו צריכים לעשות את זה קודם.
מל פולישוק-בלוך: הכל קרקע פרטית?
מל פולישוק-בלוך: אין לך בכלל קרקע ציבורית?
זוהיר יחיא: אין לי.
זוהיר יחיא: קשה לנגוס מהמנהל, המנהל הוא מוסד קשוח מאוד עם הערבים.
זוהיר יחיא: השאלה היא למה.
זוהיר יחיא: אני מפנה אליך את השאלה חזרה - למה צריך לשאול תמיד למה?
זוהיר יחיא: אני עכשיו מזמין אותך ואת כל הוועדה ליום מלא לכפר קרע כדי להבין את המגזר הערבי ולהבין את כפר קרע.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעשה סיור בנצרת ואצלכם.
זוהיר יחיא: אני מזמין אתכם אליי לכפר קרע ליום מלא כדי שתבינו ותראו מה אנשים עושים שם.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו, בוועדת המדע, כל שבוע מסיירים במקום אחד.
מל פולישוק-בלוך: השבוע יש לנו שני סיורים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו באים למי שמזמין אותנו.
ד"ר באסל בטאס: אני מבקש שתחזרו ותקראו את החומר.
ד"ר באסל בטאס: נוצר הרושם שזה מעט מאוד אבל למי שאין לו זה הרבה מאוד.
מל פולישוק-בלוך: אני מאוד מעריכה את מה שקראתי, אבל זה לא מספיק.
ד"ר באסל בטאס: מכל הדיון יש לי טעם רע כאילו שאנחנו רק מבקשים, אני מבקש שוב להסתכל - יש לנו שבעה חוקרים, דוקטורים, שמתוקצבים על ידינו, עובדים במחקר מדעי ומפרסמים בטובי כתבי העט בעולם.
ד"ר באסל בטאס: זה לא דבר של מה בכך.
ד"ר באסל בטאס: אנחנו גם עובדים, לא רק מדברים.
ד"ר באסל בטאס: חורה לי שכך מוצגים הדברים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו רגילים, לכנסת כולם באים להתלונן.
ד"ר באסל בטאס: אין לי אפילו לשלם משכורות, אבל חולמים על האוניברסיטה ועל הטכניון.
מל פולישוק-בלוך: בואו נקצר, אנחנו חייבים לסיים.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שכולנו מסכימים כאן שהמחקר הוא מפתח והוא מאוד חשוב בכל התחומים, אבל אני רוצה להצטרף ולפנות לות"ת - ות"ת הקים לפני שנתיים ועדה מרוכזת לקידום ההשכלה במגזר הערבי והוקצה לזאת זו השנה השניה 40 מיליון שקל.
מל פולישוק-בלוך: איפה הם?
פרופ' עליאן אל קרנאוי: זה הולך לאוניברסיטאות.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: המטרה היא לתת מלגות, השנה אנחנו אמורים לתת בין 15 ל-20 מלגות לדוקטורנטים מהמגזר הערבי, זה כסף שתפקידו לעודד את ההשכלה הגבוהה.
פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שצריך לפנות דרך הוועדה לות"ת ולחשוב איך קולטים מדענים.
ואסל טאהא: כשביקרה שולמית אלוני, שרת המדע לשער, במו"פ, הייתי נוכח שם ואני רוצה לצטט את דבריה מזכרוני: היא אמרה שזה צעד ראשון לתמיכה במו"פים במגזר הערבי ושעל מנת לאפשר למו"פים האלה לקלוט חוקרים מובטלים אנחנו נעשה מאמץ, והיא עשתה.
ואסל טאהא: אנחנו מקווים שגם משרד המדע יקבל את המלצות הוועדה וישמע לוועדה, שהמדען הראשי ישמע לוועדה ולאנשים שדיברו וייתן דחיפה לעסק הזה, מפני שזה נותן אפשרות גם לתת כוח לפוטנציאל שישנו רדום.
מל פולישוק-בלוך: לא היית בתחילת הישיבה ולא שמעת שהמשרד היחיד שעושה משהו זה משרד המדע.
מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו רוצים יותר.
קריאה: בפעם הבאה תצביע שיתנו לנו תקציב יותר גדול.
מל פולישוק-בלוך: בדיוק, אנחנו צריכים תקציב יותר גדול.
ד"ר זלינה בן גרשון: בשנה שעברה התחיל תהליך של רופא-חוקר, רופאים שמצטיינים במחקר ורוצים להקצות להם זמן למחקר, כי רופא הרי עסוק מאוד.
ד"ר זלינה בן גרשון: זה פרוייקט של האקדמיה הלאומית למדעים בשיתוף עם לשכת העבודה של משרד הבריאות.
ד"ר זלינה בן גרשון: נבחרו שלושה, אחד מהם הוא ניקולה מנצרת.