GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרסל שטאון: הקהילה האירופית באה לתת כסף כדי לעודד תהליך כזה, כדי שמי שעושה את זה יפסיק לעשות אותו, בגלל שהכי טוב צריך לעשות את זה.
מרסל שטאון: זה ניסיון שהאוניברסיטאות לא אוהבות, הכללים מאד לא ברורים.
מרסל שטאון: בבריסל מנסים למצוא דרך לצאת מזה.
מרסל שטאון: משתתפים בו קיבלנו אחד.
מרסל שטאון: וגם ב-NOE על שבע שהשתתפנו, אחד.
מרסל שטאון: לגבי STREP אחד על חמש.
מרסל שטאון: קצת יותר טוב .
מרסל שטאון: אנחנו פחות או יותר כמו הממוצע האירופאי.
מרסל שטאון: לגבי ההשתתפות, אנחנו קצת עשינו השוואה עם התוכנית החמישית, אבל התוכנית החמישית כולה, וכאן זו השנה הראשונה של התוכנית השישית.
מרסל שטאון: היו אלף מאה ושלוש הגשות, שמהן קצת יותר מ-50% הם מהאקדמיה, מהתעשייה 31%, ומהאחרים – 18%.
מרסל שטאון: מה זה אחרים?
מרסל שטאון: זה בתי חולים, משרדי ממשלה, יועצים, וכל מיני גורמים שאנחנו לא מגדירים אותם כאקדמיה.
מרסל שטאון: למשל, כקוריוז, בתוכנית החמישית משרד האוצר נתן לתכנית פעילה 350,000 יורו.
מרסל שטאון: כאשר בתחילת ההשתתפות, לדעתנו, ההשתתפות היתה מאד ערה.
מרסל שטאון: בשנה הראשונה אלף מאה זה פחות פרופורציונלי מאשר באירופה, אבל היא היתה מאד ערה.
מרסל שטאון: מבחינת התוכניות שזכו – 209 פרויקטים זכו, אלו לא פרויקטים אלא השתתפויות.
מרסל שטאון: יכול להיות שבפרויקט אחד יש שני ישראלים שמשתתפים ביחד.
מרסל שטאון: כאשר בכל התכנית החמישית 796.
מרסל שטאון: מהדיווחים מבריסל.
מרסל שטאון: עד עכשיו, כל מה שאנחנו מדווחים זה דיווחים מבריסל שאנחנו מקבלים.
מרסל שטאון: אנחנו צריכים לעשות הרבה עבודה כדי לרכז את זה, אבל על NOE אין לנו שום מידע.
מרסל שטאון: בלי NOE מלבד ISP שעכשיו יש לנו המידע – זה כמעט ארבעים וחמישה מיליון יורו, שמזה 40% הלכו לתעשייה, 47% לאקדמיה, ו-12% למה שאני קורא אחרים.
מרסל שטאון: השנה אנחנו משלמים חמישים וחמש.
מרסל שטאון: שלוש עשרה זכו.
מרסל שטאון: היו הגשות בתחום המים, ושם היתה לנו בעיה כי היו הרבה הגשות, אבל התוצאות הן מאד טובות.
מרסל שטאון: הן " על הפנים", אבל לא יכול להיות יותר טוב, כי שם זה אחד לעשר, וזה IP אז כדי להיות בטוח שאתה מקבל IP אחד אתה צריך להשתתף בעשרה, כדי שההוא שיזכה אתה תהיה בפנים.
מרסל שטאון: לחברות קטנות ובינוניות, שאין להן מחקר ופיתוח, ואז הקהילה מממנת 100% של מחקר ופיתוח שנעשים מחוץ לחברה, כאשר החברה צריכה עצמה לעשות כמה פעולות.
מרסל שטאון: שניים ואחד זה הגשות בודדות.
מרסל שטאון: הקואורדינטור הוא השותף והשותף הוא הקואורדינטור.
מרסל שטאון: והאחרון, זה המוזיאון.
מרסל שטאון: מכניסים, מגישים, ובאמת לא עובדים.
מרסל שטאון: אני לא הייתי לוקח את זה להשוואה.
מרסל שטאון: 1,100 זה כבר בתוך התכנית.
מרסל שטאון: עכשיו התוצאות של השנה הראשונה היו יכולות להיות הרבה יותר טובות.
מרסל שטאון: אבל הבעיה שהתגלתה בהתחלה של השנה השניה.
מרסל שטאון: דבר שהיה בהתחלה של השנה הראשונה, אני עוד יכול להזכיר לפול את הבעיות עם ה....
מרסל שטאון: הראשונים, שהיו מאד לא טובים, ולאט לאט זה השתפר בצורה מאד מאוד בולטת.
מרסל שטאון: כאן יש לנו קול קורא אחד של פעם ראשונה, שבתוך IST שזה ה-BREAD AND BUTTER שלנו, שמאפשר לנו להתאזן.
מרסל שטאון: שיעור ההצלחה לקול השני הוא 7.25%.
מרסל שטאון: הקול הקורא של שנה שעברה – 25%.
מל פולישוק-בלוך: שהולכת ונעשית יותר קשה.
מל פולישוק-בלוך: בכל התחומים האלה, גם בתעשייה המתוחכמת וגם בכלל בעסקים, וגם במו"פ.
מל פולישוק-בלוך: ואם לא נבין שאנחנו בארץ צריכים להשקיע יותר כדי שהתוצר יהיה עוד יותר טוב, אנחנו מאבדים את כל הכסף הזה.
משה הראל: במרכז לחיזוי טכנולוגי באוניברסיטת תל אביב עלה לדיון הנושא של השתתפות ישראל בתכנית האירופית, זה היה עוד בתכנית הרביעית, והמלצנו אכן להשתתף.
משה הראל: אחד השיקולים החשובים לקבל את זה היה כי עשינו מחקר בסיסי לגבי יתרונות וחסרונות.
משה הראל: אני אומר בקווים כלליים: אני נמצא כאן כי אני די חרד.
משה הראל: אני מביא דברים אחרת מתוך השטח.
משה הראל: אני נפגש עם חברות קטנות וגדולות.
משה הראל: הייתי מעורב בתכנית החמישית ועכשיו בתכנית השישית, ואני רואה בעיה ומזהה אותה.
משה הראל: אינני יודע אם יש פתרונות קסם בנושא זה, אך אני רוצה להצביע על הבעיה מעבר לנתונים הסטטיסטיים שהציג פה מרסל.
משה הראל: אני ביקשתי שמאיר מרון ישתתף פה , הוא האיש הטכני ב-ISERD, שמכיר היטב את הנתונים, ביחוד האחרונים בנושא של ה-INFORMATION TECHNOLOGY.
משה הראל: אבל נבצר משיקולים שלא ברורים לי.
משה הראל: המצגת שיש לי פה – אני מתחיל מאיפה שמרסל סיים.
משה הראל: יש לי רק שקף אחד שאני לא יכול אולי להראות לכם, אך הוא מראה שיש מקום לדאגה.
משה הראל: השקף מראה ISRAELI COORDINATION .
משה הראל: נתון שמדאיג אותי מעבר לכל הסטטיסטיקות – מרסל כבר ציין שרוב הכסף הולך לפרויקטים הגדולים, ורק מקצת מהכסף נשאר לפרויקטים הקטנים יותר, שבהם יש לנו את היתרון היחסי.
משה הראל: זה דבר אחד.
משה הראל: דבר נוסף , בנושא של INFORMATION TECHNOLOGY שהוא לפחות בתכנית החמישית הביא את הסכומים הכי גדולים חזרה, הנתון המדאיג הוא לגבי הקול הראשון שהיה באפריל והקול השני שהיה בסוף השנה שעברה.
משה הראל: – שאני ייעצתי להרבה חברות, אני הצעתי שהחברות יוליכו פרויקטים קטנים, כיוון שאז לא רק שמקבלים יותר החזר כספי, אלא שנותנים את הטון.
משה הראל: ואכן, זה היה הצלחה לא מבוטלת בתכנית החמישית.
משה הראל: בתכנית השישית, בקול הראשון, מתוך 26 פרויקטים שהוגשו בהולכה של ישראלים זכו שבעה.
משה הראל: שזה נשמע סביר.
משה הראל: בקול השני, מתוך 15 שהוגשו זכו אפס.
משה הראל: כלומר, אף פרויקט שהוגש בהולכה ישראלית בקול השני לא זכה בנושא של IST.
משה הראל: אני עד לזה שחלק מההצעות היו איכותיות ובנושאים חשובים.
משה הראל: זו נורת אזהרה.
משה הראל: למה זה קרה?
משה הראל: אני יכול לנתח.
משה הראל: אני אומר שכנראה זה השילוב של מה שאת אומרת (בגללנו, בגללם).
משה הראל: התכוונתי להציג שקף, אבל אני רק אקריא אותו.
משה הראל: הוא חוזר להבדלים המשמעותיים בין התכנית החמישית והשישית.
משה הראל: מרסל לא עמד על כל ההבדלים, אבל המשחק הוא שונה לחלוטין מבחינתנו, והמשחק הוא לרעתנו.
משה הראל: המשחק הוא של החברות הגדולות והמדינות הגדולות בתכנית השישית, ועיקר הכסף הולך לשם.
משה הראל: אני רוצה להדגיש את זה, איך הם גרמו שזה כך יהיה.
משה הראל: לדוגמא, ההצעות בתכנית השישית הן לא אנונימיות, בעוד שתכנית החמישית הן היו אנונימיות.
משה הראל: כלומר, כל מי שקורה את ההצעה ושוקל אותה על בסיס ה-MERIT, בתכנית החמישית הוא לא ידע מי מוליך.
משה הראל: אם ההצעה היתה טובה היא קיבלה ציון טוב.
משה הראל: לפחות ברמה הזאת הוציאו את הפוליטיקה.
משה הראל: זו נקודה מאד משמעותית.
משה הראל: בתכנית השישית, כל אחד שקורא יודע מיד מי מוליך.
משה הראל: דבר שני, בתכנית החמישית הפרויקטים היו קצרי טווח ובהיקף כספי קטן, 2 – 4 מיליון יורו.
משה הראל: עכשיו מדובר בפרויקטים של ארבע וחמש שנים של 10 – 20 מיליון יורו.
משה הראל: מה זה אומר, זה שאם החברה זוכה יש לה את הכסף ואת המעמד לארבע שנים, ולא שאנחנו יכולים להגיש שוב.
משה הראל: זה חיסרון ניכר נוסף.
משה הראל: זה חוסם אותנו.
משה הראל: יש מספר של פרויקטים יותר קטן ויתרון ניכר לגודל כלומר, לא רק שיש יתרון לגודל, אלא שהחברות הגדולות מחליטות את מי הן מצרפות.
משה הראל: לכן אנחנו צריכים כעניים בפתח לבוא ולהתחנן שיצרפו אותנו, בעוד שבעבר היינו יוצרים קונצורציום גם לצרכים אחרים.
משה הראל: נוסף, תהליך הבדיקה עכשיו הורע בצורה משמעותית.
משה הראל: בעבר היו שלושה בודקים של פרופוזל אנונימי ואז היה ניתן להתייחס למהות.
משה הראל: עכשיו יש חמישה בודקים ופרופוזל לא אנונימי.
משה הראל: חס וחלילה, יכול להיות שאחד הבוחנים הוא אנטי ישראלי במקרה, או שיש לו משהו, יש סבירות מסויימת והוא יכול – ואני יודע על מקרים כאלה – לפסול את ההצעה, ומדובר בהצעות גדולות של עשרה מיליון יורו ויותר, על הסף.
משה הראל: למשל, הצעה אחת שהיגשתי לחברת MDF שהיתה הצעה איכותית ועברה את כל הקריטריונים בסוף נפסלה מול שלוש הצעות מצרפת שכן זכו, ולדעת האנשים בבריסל ההצעה היתה יוכל איכותית.
משה הראל: היא נפלה, והם לא יגידו בפירוש למה זה נפל.
משה הראל: אני כרגע מציג את המצב.
משה הראל: אני לא חושב שזה הוצג בצורה חריפה מספיק כדי לדעת איפה אנחנו עומדים.
משה הראל: אני חושב שהמסקנה היא שבמידה מסוימת המשחק מכור, לפחות בנושא של ההצעות הגדולות של IP ו= NOE.
משה הראל: ופה החשש הוא שנועלים אותנו לתקופה ארוכה.
משה הראל: עכשיו זה זמן נכון להתייחס.
משה הראל: כי עברה שנה מהתכנית, והאיחוד האירופי עושה עכשיו אבלואציה.
משה הראל: והם מנסים להקיש לקחים.
משה הראל: אני יודע שמאיר מורן במקרה עוזר בהתאגדות וגם כנראה מרסל עם גופים ומדינות אירופיות קטנות שגם כן נכוו מהדבר הזה.
משה הראל: אנחנו לא היחידים שנכונו, אבל יכול להיות שיש פה התארגנות לנסות להשפיע לגבי ההמשך, אולי לשנות חלק מהפרמטרים, כמו למשל הנושא של האנונימיות.
משה הראל: זה דבר אחד שאין ספק שאנחנו יכולים לעשות.
משה הראל: אין לי פתרונות מהשרוול.
משה הראל: את שאלת באמת איך זה ייתכן שבקול השני המצב הוא הרבה יותר חמור מאשר בקול הראשון האם זה דבר נקודתי או שיש פה מגמה.
משה הראל: אני הייתי מציע להתייחס לזה במלוא הרצינות, כי אחרת בקול השלישי או הרביעית- ואני גם עוסק בנושא של ננו טכנולוגיות עכשיו.
משה הראל: להצטרף לתוכנית.
משה הראל: זה כולל את המשכורות של האנשים שישתקעו שם.
משה הראל: זה לא סכום שאני קיבלתי.
משה הראל: המסקנות הן שעכשיו הם לא רוצים יותר להוציא.
משה הראל: זאת אומרת, אם המשחק מכור יש פה בעיה של חברות ישראליות שלא רוצות להוליך הצעות, ואני רואה את זה הרבה מאד בשטח.
שלמה שהם: משה הראל; לדעתי, אנחנו חייבים.
שלמה שהם: זה נושא קריטי וקרדינלי בשבילנו, לפחות לגבי ההצעות הקטנות יותר שאין שום סיבה שלא יהיה אנונימי, כי ההצעות צריכות להיות נשפטות על בסיס של MERIT, ולא יכול להיות שאת כל הקופה יגרפו מספר קטן של מדינות.
שלמה שהם: זה פשוט לא יכול להיות.
שלמה שהם: אנחנו צריכים לעשות דברים.
שלמה שהם: בסיכויי הפרנסה שלך, שהוא אחראי לקחת את החברות וליצור את הגשר ואת הסיטואציה שבה אפשר יהיה להקל על החלקים הביורוקרטיים והוא יפתח את החסמים הביורוקרטיים כחלק מהמדיניות הישראלית, כולל השקעת משאבים בנושא הזה, כולל אפילו על חשבון השקעה מסוימת בתוך כל הפרוייקט.
שלמה שהם: האם לדעתך הדבר הזה נכון או לא נכון.
אלכס גורדון: שאננות ואני מבקש לא לצטט אותי.
אלכס גורדון: היתה בעיה של הקצאת משאבים, והיו לה גם סיבות טובות וזה לא לדיון.
אלכס גורדון: של המערכת הארגונית האירופאית וגם שלנו, כיוון שהיתה דגרדציה מהתחלת השקת התכנית או אפילו לפני השקת התכנית, עד לסוף הקולות הקוראים הראשונים לפחות.
אלכס גורדון: אם דברו בהתחלה על מאה מיליון דולר פרויקטים עם עשרות קבוצות, ...
אלכס גורדון: מדברים על 11 קבוצות ב-IP ואולי 20 קבוצות ב-NOE והתקציבים הם פחות מחצי, איזה חצי – 10% ממה שדיברו בהתחלה.
אלכס גורדון: כך שגם בעניין הזה היה תהליך חשיבתי שהתבצע בעצם על חשבון זמן הכתיבה של ההצעות.
אלכס גורדון: כיוון שאנחנו בפריפריה אנחנו סבלנו מזה קצת יותר.
אלי שטרן: אותם שבע מאות מיליון יורו שהופיעו שם תחת ה-SUSTAINED DEVELOPMENTS ואקו סיסטמס וכן הלאה, מתוך ה- 2.1 מיליארד.
אלי שטרן: מסר שאני רוצה להגיד כאן, ממש מהישיבה האחרונה שהיתה לפני שלושה או ארבעה שבועות הוא, שהם רוצים לשים דגש יותר – ואני מדבר כרגע על נושא המים, אבל לא רק על נושא המים אלא גם נושאים אחרים של איכות סביבה – אני מניח שזה מסר כללי גם בנושאים אחרים – על טכנולוגיות, פחות על מחקר בסיסי.
אלי שטרן: הסיבה היא מעין פוליטית.
אלי שטרן: אחד הקומישיונרס הביע את הדבר הזה .
אלי שטרן: ולכן, הצעות ישראליות בתחום המים שלא התקבלו, שרובן היו טכנולוגיות טובות, שלא התקבלו בקול הקורא הקודם, תהיה אפשרות להגיש אותן פעם נוספת עם סיכוי הרבה יותר גדול בגלל שהן טכנולוגיות.
אלי שטרן: זה מסר שישראלים שמגישים ומחליטים על מה להגיש – רצוי,
אלי שטרן: מטכסים עצה איך להעביר את המסר הזה לקבוצות המחקר השונות.
אלי שטרן: עוד יש זמן להתכונן, עוד לא יצא הקול הקורא הבא, על מנת שיגבר הסיכוי להצלחה.
אלי שטרן: לאי אנונימיות או לקבל את זה כנתון.
אלי שטרן: אבל אם מקבלים את זה כנתון, אז בהחלט ייתכן שהמסר חזק מאד לישראלים.
אלי שטרן: תלך פחות בתכנית הזאת על הולכה, תלך יותר על השתתפות.
אלי שטרן: זאת שהצרפתי יהיה מוליך, אתה תשתתף בפנים.
אלי שטרן: ללא ספק יש לזה משמעות כספית.
אלי שטרן: אני בהחלט אומר שזה צריך להישקל.
אלי שטרן: אבל אם הדבר הזה הוא נתון, ברור שהמסר צריך להיות לך יותר על הולכה.
אלי שטרן: תקבל יותר כסף, אבל תמקסם את סיכויי ההצלחה שלך.
מיכאל וינוקור: החשיבה.
מיכאל וינוקור: אבל אני רוצה להגיד קודם כל מבחינת הרקע.
מיכאל וינוקור: אני רוצה לתת לך מספר אחד שלא הוגש.
מיכאל וינוקור: אנחנו בתכנית החמישית משתתפים בשלושים ושלושה פרוייקטים.
מיכאל וינוקור: סך הכל היקף המו"פ הוא שלוש מאות חמישים מיליון יורו, שרובו ככולו זמין אלינו .
מיכאל וינוקור: לא היה לנו שום מקור אחר משום מקום להגיע לכסף כזה באווירונאוטיקה.
מיכאל וינוקור: אנחנו פעילים בתחום האוירונאוטיקה, באלקטרוניקה, בתוכנה, בתהליכים, באיכות הסביבה, ואנחנו נכנסים לננו טכנולוגיה.
מיכאל וינוקור: בכל התחומים האלה, כולל חלל, וזה את הזנב של חלל לדברים אחרים שברור למשתתפים מה זה מביא.
מיכאל וינוקור: בתכנית השישית, בקול הראשון הגשנו עשרים פרויקטים, ואנחנו שם משתתפים כשותפים ב-IP אחד, ולא מובילים, כי זה IP של אוירונאוטיקה.
מיכאל וינוקור: אנחנו שותפים מכובדים, מביאים את האיכותיות שלנו, וזה כמעט מדיניות.
מיכאל וינוקור: לעומת זאת, ב-IST כן הגשנו, ועבדך הנאמן הוא הקואורדינטור של ההצעה אולי הגדולה באירופה, ואני חייב להגיד שאנחנו פיספסנו על איכות ועל חוסר ידע איך לכתוב בכללים החדשים.
מיכאל וינוקור: אני מודה בזה.
מיכאל וינוקור: שם פתוחים אלינו.
מיכאל וינוקור: אנחנו באים לשם ומראים לנו, והם עשו לנו פגישה מיוחדת כי חוץ מזה אנחנו קבוצה מאד גדולה.
מיכאל וינוקור: אחרים גדולים לקחו, אנחנו לא לקחנו, מגישים מחדש.
מיכאל וינוקור: הראו לנו את תוצאות מבלי להראות מה שאסור של מה היה בשיפוט.
מיכאל וינוקור: אנחנו בחלק מהדברים שהם רצו טכנולוגיה או שהם רצו חידושים פספסנו בהגשה.
מיכאל וינוקור: ואם את רוצה את דעתי על הפיק הזה של הקול השני, אנחנו בקול השני פספסנו, לא משנה כהוא זה למאמץ שצריך לעשות לקול השלישי, הרביעי וכולי.
מיכאל וינוקור: ברוכה שאין מילים לתאר אותה.
מיכאל וינוקור: אחד – נוכחות.
מיכאל וינוקור: אני אגיד לך יותר מחודד מזה: נוכחות של מדענים ראשיים, שבאים לסיביל סרבנטס ברמה גבוהה.
מיכאל וינוקור: לא לדרגים הפוליטיים.
מיכאל וינוקור: לאנשים שמובילים תוכניות, שמציגים את הכוונה של ישראל ואת הנוכחות, הם מקבלים טיפים, עידוד.
מיכאל וינוקור: היו אנשים אצלנו בתעשייה האווירית, מובילים של תכניות שאמרו: הבנו, שכאשר היה דיון של אבלואטורים לא חתכנו אותם מספיק חזק כדי להגיד להם, חברס, ישראל זה כמו אירופה.
מיכאל וינוקור: הבנו.
מיכאל וינוקור: הם עשו עליה לרגל אלינו, הסמנכ"ל שלנו עשה עליה לרגל אליהם, הקשר הוא פנטסתי.
מיכאל וינוקור: המלצתי: המדען הראשי של משרד התמ"ת, המדען הראשי של משרד המדע, שיוכיחו לסביל סרבנטס, לאלה שמנהלים את התכניות שם, אנחנו רוצים להיות שם.
מיכאל וינוקור: IT WORKS WONDERS.
מיכאל וינוקור: דבר שני – האנונימיות.
מיכאל וינוקור: FOR ALL ITS WORTH, איפה שאנחנו מוצגים אנחנו יכולים להשפיע על התהליך, אני ממליץ להגיד את שלנו, שאנחנו היינו רוצים, ולא צריך גם להסביר, אנחנו כולנו חכמים, שאנחנו חושבים שאנונימיות היא שיפוט יותר טוב.
אמירם אפרת: טוב ממה שעשתה במסגרת החמישית, בעיקר תודות לעבודת הכנה שעשינו בהתחלה, בעיקר בכך שהשקענו הרבה מאד עבודה גם בפנים וגם בחוץ.
אמירם אפרת: אחת הבעיות הגדולות שיש לנו אולי לעומת מוסדות כמו הטכניון, כמו העברית וכמו וייצמן, זה שאנחנו פחות ידועים באירופה, יותר קשה לנו למצוא שותפים, ואחד הדברים שפגעו בנו יותר בדברים האלה זה ההתייבשות של ההגעה לארץ של משפחות, בין אם הן אקדמיות ובין אם הן תעשייתיות, ואני חושב שזו גם בעיה כללית של התעשייה וגם בעיה כללית של האקדמיה בכל התחומים של שיתוף הפעולה.
אמירם אפרת: האדמיניסטרטיביים הכרוכים בהגשת הצעה, בדרך כלל בקשרים שיוצרים חלק מהפעילויות האלה הן גם ברמה האדמיניסטרטיבית.
אמירם אפרת: ומה שאני חושב, ופה אני חושב שיש לי דעה שונה מהדעה של מיכאל.
אמירם אפרת: אני חושב שדווקא שמי שמובילים את המו"פ בתעשייה ומי שמובילים את המו"פ באדמיניסטרציה באוניברסיטאות הם אלה שצריכים להסתובב באירופה.
אמירם אפרת: היום לפחות אחרי שנה יש לנו הבנה יותר טובה של מה זה כל אחד מהדברים, אנחנו יודעים במה אנחנו יכולים להתמקד, אנחנו צריכים לעבוד יותר על הנושאים של מציאת שותפים.
חוסאם מסאלחה: נספח מדעי שיהיה כל הזמן בבריסל ויהיה בקשר גם עם הנציבות האירופאית וגם עם שאר הנספחים המדעיים האירופאיים, ויהיה מעודכן ויהווה כתובת מתמשכת עם כל קבוצת מחקר, תעשייה.
מיכאל איתן: ובמצב הנוכחי כשאין לנו נציגות קבועה בכלל דיפלומטית שם, יש לנו מישהו שנוסע וחוזר, אנחנו הורדנו נציגים מדעיים שהיו לנו בהם בעבר.
רפי הוידה: תקציב משועבד לארבע שנים.
רפי הוידה: אין לנו מבחינה פנימית אותה ANNUAL RESEARCH AREA – תכנית מסגרת רב שנתית של ישראל בנושא מחקר ופיתוח הלוקחת בחשבון גם את ההשקעה.
מרסל שטאון: אני לא רוצה תמיד, כמו שאולי אלכס אמר, היינו יכולים לעשות יותר טוב אם היו לנו יותר משאבים.
מרסל שטאון: במצב הנתון אנחנו יכולים לעשות הרבה יותר טוב.
מרסל שטאון: אני לא מדבר על משאבים, ולא רוצה לדבר על משאבים.
מרסל שטאון: ההפך.
מרסל שטאון: אני צריך להצטמצם ואני אצטמצם.
מרסל שטאון: הבעיה היא במה שאמר רפי.
מרסל שטאון: אנחנו עובדים כל אחד לחוד, ללא קשר.
מרסל שטאון: אם משלחת של גרמניה של מגיעה למשרד המדע, אנחנו לא מופיעים שם.
מרסל שטאון: אם יש משלחות אחרות, רק עכשיו יש קצת התארגנויות.
מרסל שטאון: יש סדרי עדיפויות.
מרסל שטאון: האירופאים מצליחים להיפגש.
מרסל שטאון: יומיים.
מרסל שטאון: אני לוקח את זה כדוגמה, לא כטענה, שצריך התארגנות קצת יותר כוללת.
מרסל שטאון: ועדת היגוי.
מרסל שטאון: לבעיה של האנונימיות, יש עוד איזה פתרון שאולי היועצים לא יאהבו את זה – וזה לעשות הגשות בשני שלבים, כדי שההגשה הראשונה לא תהיה הגשה של מאה אלף יורו, לעשות עשרים אחוזים בלבד.
מרסל שטאון: ועל זה מתחרים, ואז זה השקעות יותר קטנות.
מרסל שטאון: אנחנו עובדים על זה בהידברויות גם ברמה הזאת.
מרסל שטאון: יש הרבה פתרונות.
מרסל שטאון: הבעיה המיידית שלנו זה לשפר את האיכות, ויש לנו כמה אמצעים שננסה להגיע אליהם.
מל פולישוק-בלוך: שאתם מובילים את העניין הזה בארץ מבחינתי, מבחינתנו.
מל פולישוק-בלוך: אתם צריכים לשבת ולקבוע מדיניות.
מל פולישוק-בלוך: אתם העליתם פה כל מיני עניינים, ואני חושבת שצריך לעשות את זה ביחד עם כל אלה שמשתמשים, מהצד השני: מהטכניון, מהאוניברסיטה, מהחברות הפרטיות.
מל פולישוק-בלוך: לעשות קבוצת חשיבה ולקבוע מדיניות קודם כל, לאור כל השינויים שיש, מדיניות של אופן השתתפות, ומפה אתה גוזר את סדרי העדיפויות, את הטקטיקה, את ההשתלמויות הנחוצות, את הקשרים הנחוצים, ומפה אתה בונה את התכנית.
מל פולישוק-בלוך: החכמה זה לא לעשות את זה בעוד שנה אלא לעשות את זה מיידית, כדי שהתכנית השישית לא תלך לנו לאיבוד.
מל פולישוק-בלוך: בואו נאמר שהישיבה הזאת היתה הסטרטר.
מל פולישוק-בלוך: אבל שבו, תכינו.
מל פולישוק-בלוך: עשיתם את זה כבר.
מל פולישוק-בלוך: אם זה כבר נעשה – מה טוב.
מל פולישוק-בלוך: תיידעו את כולם על הדברים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אתם צריכים להיות בקשר גם עם משרדי הממשלה, גם עם מדענים ראשיים, גם עם החברות בשטח, כדי באמת שיבינו כולם שהיום הכללים השתנו כי אולי באמת לא כולם יודעים.
מל פולישוק-בלוך: דבר שני, אין לי ספק שמילת המפתח בכלל בתחומים האלה זה שיתוף פעולה.
מל פולישוק-בלוך: ואנחנו מדברים על זה פה סביב השולחן הזה בכל הזדמנות ובכל הקשר.
מל פולישוק-בלוך: הקשר בין ISERD לבין משרד המדע ומשרד התמ"ת ומצד כל משרד העושה מו"פ במדינה הזאת, חייב להיות הדוק יותר, ועם כל המדענים הראשיים שלנו.
מל פולישוק-בלוך: אין לי ספק שאתם צריכים לעבוד כל הזמן ביחד.
מל פולישוק-בלוך: ישראל צריכה להסתכל החוצה כל הזמן.
מל פולישוק-בלוך: האסטרטגיה צריכה להיות אנחנו והעולם ולא אנחנו בתוך עצמנו.
מל פולישוק-בלוך: אם לא יהיה לנו הבסיס של אנחנו בתוך עצמנו, לא נוכל לצאת לעולם.
מל פולישוק-בלוך: ולכן, אנחנו שוב חוזרים: זה כן תשתיות וכן משאבים.
מל פולישוק-בלוך: אני אמרתי בתחילת הישיבה: אנחנו הולכים והורסים את מה שטוב שיש לנו, וזה בא לידי ביטוי גם במה שעכשיו שמענו.
מל פולישוק-בלוך: דבר שלישי, אתה אומר שצריך לחזק את הקשר.
מל פולישוק-בלוך: תוציא מכתב.
מל פולישוק-בלוך: תדבר, תקשור קשרים עם כל המדענים הראשיים ויש לנו עשרה כאלה.
מל פולישוק-בלוך: תבוא לפורום מדענים ראשיים ותשב להם על הראש, ותגיד להם: תסעו.
מל פולישוק-בלוך: הרי אתם נוסעים לאירופה כל הזמן.
מל פולישוק-בלוך: ואותו דבר גם למדענים באוניברסיטת תל אביב או בכל מקום אחר.
מל פולישוק-בלוך: אתם נוסעים הרי לאירופה בלאו הכי.
מל פולישוק-בלוך: כל נסיעה שלכם אתם עוברים דרך בריסל.
מל פולישוק-בלוך: אפשר לעשות את זה כמעט באותו כסף.
מל פולישוק-בלוך: תוסיפו עוד יום, עוד חצי יום.
מל פולישוק-בלוך: אבל תכניסו לכם לראש שאתם משלבים בכל נסיעה גם פגישה עם הפקידות, עם המחקרים, עם השותפים באירופה.
מל פולישוק-בלוך: תכניסו את זה לשיטת העבודה.
מל פולישוק-בלוך: והדבר האחרון, מקודם אמרת האם אנחנו יכולים לשנות את המדיניות ואת הביורוקרטיה באירופה.
מל פולישוק-בלוך: יש לנו שותפים באירופה, ועכשיו זה ברור לי יותר מכל.
מל פולישוק-בלוך: השותפים הם לא חמשת המדינות האלה, אבל יש עוד איזה עשרים מדינות באירופה שהן במצב שלנו, מי יותר מי פחות.
מל פולישוק-בלוך: לדעתי, הרבה יותר סובלות מאתנו כי אין להם את התשתית.
מל פולישוק-בלוך: סלובניה, למשל.
מל פולישוק-בלוך: או סרביה או יש עוד הרבה מדינות אחרות.
מל פולישוק-בלוך: צריך ללחוץ עליהם, להוציא מכתבים, לארגן פגישות, מפגשים, לדבר אתם, לארגן איזה כנס אפילו של אותן מדינות, לדחוף אותן להיות אלה שמנסים לדחוף את המסגרת השישית לשנות את המדיניות, כי הדברים מדברים בעד עצמם.
מל פולישוק-בלוך: ואם הם לא רוצים להרוס את המסגרת, כי אם ילכו לכיוון הזה, המסגרת פשוט תיהרס, ואז יקומו אולי כלים אחרים.
מל פולישוק-בלוך: אני לא אומרת שלא.
מל פולישוק-בלוך: אם הם רוצים מסגרת של חמש מדינות, אז שיהיה להם לבריאות.
מל פולישוק-בלוך: אבל אם הם לא רוצים להרוס את המסגרת היפה, יש עוד כלים נוספים.
מל פולישוק-בלוך: חבל שאין כאן את יוריקה.
מל פולישוק-בלוך: הכנס שאני הייתי בו היה כנס של יוריקה.
מל פולישוק-בלוך: ואז הדברים האלה עליהם דיברנו היום עלו, על המסגרת השישית, ושם אוהבים מאד גם לבקר את המסגרת השישית כי זה קצת מתחרה.
מל פולישוק-בלוך: אז כל הדברים האלה כבר צצו אז.
מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאנחנו צריכים, אם לא ילכו הדברים האלה, נתחיל לכוון למסגרות קצת שונות באירופה, שלדעתי מתחילות להתארגן.
מל פולישוק-בלוך: עשרים מדינות אירופאיות.
מל פולישוק-בלוך: אני לא אמרתי שאתם עכשיו עוזבים את הכל והולכים לעשות את שינוי המדיניות של המסגרת השישית.
מל פולישוק-בלוך: אני הזכרתי ארבעה דברים שונים שצריך להיערך אליהם אם רוצים לשפר את המיקום והמצב שלהם.
מל פולישוק-בלוך: בין היתר, אני אומרת: לא צריכים לזלזל באפשרות להתארגן עם מדינות אירופה אחרות, הסובלות מאותה בעיה בדיוק, כדי לנסות להשפיע.
מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שזה לא יעזור, אבל לא צריכים לעזוב את זה בצד.
מיכאל איתן: התכנית האירופית וכו'.
מיכאל איתן: אני רק מתנגד שעכשיו יעכבו את זה כאיזה מן דבר שממנו צריכים לעזוב מה שעושים, והולכים כרגע לטפל בדבר ולהשקיע בו משאבים.
מיכאל איתן: אם זו החלטה ברמת הבעת תקווה ורצון שיהיה טוב, אז אני בעד שיהיה טוב.
מיכאל איתן: אם זה אומר שצריך לעשות משהו בעניין הזה, ולהפסיק לעשות משהו אחר, אז אני מתנגד.
יגאל יאסינוב: צריכים להתייאש מהדבר הזה, ואנחנו כועדה צריכים לפנות לכל המשרדים הנוגעים בדבר בבקשה ליצור קשה, לדרוש מהמשרדים לפנות אליהם ולהזמין אותם וליצור אתם קשר ולעזור להם בקשר זה, כדי שלא יקרה שמשרד המדע מזמין אותם שבוע לפני שמגיעה משלחת.
יגאל יאסינוב: אני חושב בתמימותי שצריך יותר משבוע כדי להכין את הפגישה, כי זה לא ילדים מכתה א' שיכולים לקחת את החוברת ולהעביר אותה.
מל פולישוק-בלוך: צריך לשתול יותר פרחים.
ליאון רקנאטי: אני מסכים, אבל אחר הצהרים מגיעה לכאן קהילה רוסית חיפאית וזה המקום היחיד שנעים להיות, אבל הדשא סובל וקשה לגדל פרחים.
ליאון רקנאטי: אני הגעתי לכאן בשנת 1984 ודיברו איתי אז שרוצים לעשות בבניין הזה פעילות חינוכית ולהציל את הבניין הזה שאנשים "רעים" רוצים להפוך את זה לקניון.
ליאון רקנאטי: אמרו שיסדירו חניה תת קרקעית ויהיו חנויות יפיפיות עם קניון גדול.
ליאון רקנאטי: אבל בכל זאת היו כמה אנשים שחשבו שחבל על הבניין וצריך לשמר אותו ואם נשים תוכן, כמו מוזיאון למדע יש תקווה.
ליאון רקנאטי: אז נכנסתי לעניין, וכל בלטה שאתם רואים הביאו במיוחד כדי לשחזר את האבן שהייתה ועל השחזור הזה קיבלנו פרס של הוועדה לשימור אתרים מנשיא המדינה.
ליאון רקנאטי: המדרגות שנותרו הן המקוריות.
ליאון רקנאטי: הסיפור של בניין הטכניון התחיל ב- 1907 כשאגודת "עזרה" בגרמניה הגתה את הרעיון שצריך אוניברסיטה עברית, וכדאי שיהיה בפלשתינה בית ספר טכני.
ליאון רקנאטי: לקח להם הרבה מאד שנים לאסוף את הכסף, גם מפני שמלחמת העולם הראשונה הפריעה וגם מפני שהיה ויכוח גדול אם ללמד בגרמנית או בעברית כשלבסוף ניצחו דוברי העברית.
ליאון רקנאטי: האוניברסיטה נפתחה כמה חודשים לפני האוניברסיטה העברית, אז כתבו טכניון בת"ף ולא בט"ת ומאז מדינת ישראל זכתה במוסד שמצעיד אותה קדימה בתחומי המדע.
ליאון רקנאטי: הטכניון עבר בשנות ה- 80 לנווה שאנן ולא ידעו מה לעשות עם הבניין, אז קבוצת פרופסורים חשבו לעשות פה פעילות חינוכית מדעית.
ליאון רקנאטי: באותם שנים הייתי מנהל השיווק של בנק דיסקונט וספרו לי שבאים לכאן ילדי בית ספר ולקחו אותי לראות בבניין הגדול את האולם, שהיה חשוך, והילדים שמחו וצהלו שם.
ליאון רקנאטי: כשראיתי ילדים עם ברק בעיניים משחקים במוצרים, זה הדליק אותי.
ליאון רקנאטי: באתי לפה בשביל הצד החינוכי בעניין, הצד המוזיאלי התעורר קצת יותר מאוחר כשאמרו שנעשה מודל של המוזיאון שנמצא בסן- פרנסיסקו, שם ממציא פצצת האטום הגה רעיון שבמקום שיעברו ליד וטרינות כמו במוזיאון בלונדון, שיעברו התנסויות חווייתיות, וכך יבינו את העיקרון ויפנימו אותו יותר חזק ומאז המוזיאונים בעולם הולכים בכיוון הזה.
ליאון רקנאטי: יש לנו 250 מוצגים פעילים ו- 350 לא פעילים.
ליאון רקנאטי: המוזיאון מאד פעיל יש לנו ביקורים בכמות של 170,000 איש בשנה כשמחצית מהאנשים בעיקר באים לאגף החינוך ואלה בעיקר ילדי במסגרת בתי הספר, היתר באים בשאר ימיי השבוע או בשבתות או בחופשות.
ליאון רקנאטי: אנחנו עושים גם תערוכות, אבל כמו שתראו, הלב שלנו נמצא בצד החינוכי.
ליאון רקנאטי: הבניין בן 80 וחידשנו אותו עם הרבה מאמץ ועכשיו עובדים על שיפוץ אגף הנוער והתאמתו לשנת ה- 121.
ליאון רקנאטי: מודל החלום שלנו הוא ששני הבניינים והשטח בניהם יהפכו למתחם אחד כדוגמת סוזן דלל.
ליאון רקנאטי: אנחנו רוצים להכניס דברים טכנולוגיים מתקדמים למשהו תלת ממדי שאנחנו קוראים לו ויז'ונאריום, זה ייקח הרבה זמן, כרגע אנחנו במסע גיוס של כ- 20 מיליון דולר.
אסתי פפר: משהו כמו ה"לה-ווילאט" בפאריז?
ליאון רקנאטי: זה גדול מידי בשבילי, הוא עלה כ- 720 מיליון דולר, בממדים הישראליים אני חושב שאנחנו עושים טוב, וכמו שאתם מכירים, קשה לעבוד עם משרד החינוך ועם כל הקיצוצים.
מל פולישוק-בלוך: עליהם אי אפשר לסמוך, אבל בשוטף הם תומכים?
ליאון רקנאטי: הם תומכים אבל הכסף מגיע בדצמבר על פני כל השנה, אנחנו צריכים למצוא איך לשלם משכורות למורים.
יורם זבירין: ליאון הזכיר שהוא בא לכאן ב- 1984, אני באתי ב- 1960 כעתודאי, למדתי הנדסת מכונות כאן בבניין, הספקתי לעשות גם את התואר השני, אני היום פרופ' בהנדסת מכונות ומנהל את המוזיאון כשנתיים.
יורם זבירין: יוסי אסטרייכר הוא ראש אגף החינוך שלנו והוא גם בא מהטכניון מהמחלקה להוראת המדעים והטכנולוגיה וד"ר טל ברמן ראש אגף תערוכות בא דווקא מהאוניברסיטה, הוא למד מדעי הסביבה ואוקיאנוגרפיה .