GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן כהן: היום בהערכה כוללת, התעשייה החכמה עתירת הידע בישראל זקוקה מדי שנה לסדר גודל של 15,000 עובדים ברמות גבוהות, ויש 8,000.
רן כהן: כלומר מערכות החינוך וההשכלה עדיין לא מותאמות למערכות תעשיות עתירות הידע.
אליעזר כהן: יש נושא שנופל בין הכסאות, זה עניין של מומחים ומדענים עולים.
אליעזר כהן: מי הגוף שלוקח על עצמו את האחריות בעניין הזה?
אליעזר כהן: כי הם ישנם, הם כבר מומחים.
ויקטור בריילובסקי: אני מהמחלקה למדעי המחשב של אוניברסיטת תל-אביב, זאת אומרת שאני קצת מבין בנושא הזה.
ויקטור בריילובסקי: אני רוצה לתמוך בדברי השר רן כהן, שבדיוק הבעיות של אופציות ומיסוי הן הבעיות העקרוניות.
ויקטור בריילובסקי: אבל אני רוצה לומר דבר נוסף, וזה קשור עם הבעיה של מדענים עולים.
ויקטור בריילובסקי: אני פחות או יותר יודע מה המצב במוסקבה ובללינגרד, בכל המרכזים שיש בהם הרבה מוחות והרבה אנשים שהם מומחים מאוד גדולים.
ויקטור בריילובסקי: אם יקחו מפה קבוצת אנשים שהם נציגים של חברות בתחום, הם ייסעו למוסקבה ויעשו לאנשים שם ראיונות.
ויקטור בריילובסקי: בגלל שאם אדם שגר במוסקבה מקבל הצעה של משכורת, הוא יכול לעלות מיד.
ויקטור בריילובסקי: כל הבעיה של המוחות האלה שלא עולים לארץ היא שיש אי ודאות גדולה מה יקרה בארץ.
אליעזר כהן: במיוחד אחרי שהם שומעים מה קורה לאלה שכבר הגיעו.
ויקטור בריילובסקי: אבל אם הם מקבלים הצעת עבודה שם במקום, אני בטוח שאפשר להביא לארץ מאות אנשים ברמה מאוד גבוהה, בגלל שעכשיו רמת הכלכלה שם מאוד נמוכה.
אלישע ינאי: אני המנכ"ל של מוטורולה בארץ.
אלישע ינאי: אני מכיר חלק גדול מאוד מהיושבים סביב השולחן, כי מזה שש שנים אנחנו מטפלים בפורום שהתחיל בימי רבין, זכרונו לברכה, שנקרא "חינוך 2000".
אלישע ינאי: כשהתחלנו היו לנו בערך 1000 מסיימים בשנה בתחום מדעי המחשב, ונכון להיום יש לנו קצת יותר מ4000-, נכנסים כבר 6000.
אלישע ינאי: דוקטור הילדה גוטמן, שהיא חברה אתנו באותו צוות, מטפלת בהון האנושי.
אלישע ינאי: יוסי פרחי מטפל בהסבות, ולא אמנה את כולן.
אלישע ינאי: אנחנו נמצאים במצב של מיקסום ניצול ההון האנושי בישראל נכון להיום.
אלישע ינאי: יש עוד ניואנסים.
אלישע ינאי: נושא הדיון הוא נושא מאוד חשוב, אבל אני לא רוצה להתייחס אליו, כי זאת לדאבוני לא הבעיה הלאומית.
אלישע ינאי: פה זה הדבר המהותי שקיים במדינת-ישראל.
אלישע ינאי: מבחינת בוגרים יש לנו מאה אלף בוגרים בשנה מבתי-הספר התיכוניים.
אלישע ינאי: 8500 מהם ראויים להיי-טק מבחינת חמש יחידות מתמטיקה, אנחנו לוקחים 6500 מהם נכון לרגע זה.
אלישע ינאי: חלק ירצו להיות רופאים או טייסים, ניצלנו את כל הפוטנציאל של בוגרי התיכון וצריך לטפל טיפול ארוך ומעמיק עם שר החינוך, כדי להגדיל את המספר ל15,000-.
אלישע ינאי: בנושא המדענים הרוסיים הכל נכון, הון אנושי, הסבות.
אלישע ינאי: כל המוסיף הרי זה משובח, יש הרבה מה לעשות.
אלישע ינאי: כל התעשייה הזאת, ואנחנו מלאי גאווה וטופחים על החזה כל הזמן, זה בסך הכל שמונה מיליארד דולר, זה 0.3% ממה שקורה בעולם.
אלישע ינאי: אנחנו פשוט כלום.
אלישע ינאי: ברעש אנחנו גדולים, בעולם אנחנו כלום.
אלישע ינאי: אבל היות שאנחנו שישה מיליון תושבים, אם נביא עוד שמונה מיליארד דולר עם ערך מוסף של ארבעה מיליארד, פתרנו את כל הבעיות של מאזן התשלומים.
אלישע ינאי: התחלנו בתהליך ההכרחי, להכשיר עוד אנשים, והיד נטויה וכמה שאפשר לעשות בנושא הזה נבורך.
אלישע ינאי: אבל נתקענו בקיר איום ונורא ברגע זה.
אלישע ינאי: לא מדברים עליו, ואני רוצה שתבינו מה הוא.
אלישע ינאי: 8500 מתוך 100,000 זה 8.5% של חכמים, שכולם מדברים עליהם.
אלישע ינאי: אם לא נצליח כסוחרים טובים לעשות קשר בין החכמים לבין עשרה או שמונה אנשים שייצרו בארץ, שאותם מובילים יגררו אחריהם, לא נעשה מחזור, לא נעשה יצוא, ואנחנו למעשה הולכים לאחור.
אלישע ינאי: אני בשוק טוטאלי.
אלישע ינאי: לנו יש חברה של מיליארד דולר, יש לנו קצת יותר מ5,000- איש, ואני חושב שבין דב פרוהמן לבינינו לבין E.C.I זה 70% מכל הייצוא שמדברים עליו.
אלישע ינאי: כולכם מתפעלים מהסטרטאפים.
אלישע ינאי: זה יפה מאוד, אין לזה שום קשר מהותי לכלכלה.
אלישע ינאי: כי אם לא נצליח על אותם מדענים שיש באינטל להעסיק אלף איש בקריית-גת או אלף איש בערד שייצרו, והם לא מדענים אבל הם האבטלה שלנו אם לא נעסיק אותם, שני דברים יקרו לנו.
אלישע ינאי: האחד, הם יהיו מובטלים.
אלישע ינאי: השני, הרבה יותר חמור, לא נעשה את המחזור העסקי.
אלישע ינאי: אי-אפשר למכור רק ידע, צריך למכור מוצרים, ועל כל מדען, איש תוכנה, אם לא נעשה מכפיל של שבע או שמונה, עוד שישה אנשי יצור, שיווק, שינוע, לא עשינו כלום, ברכה לבטלה.
אלישע ינאי: יש פה את נשיא אינטל ומוטורולה.
אלישע ינאי: אנחנו חברות אמריקניות, 100% בבעלות שלהן.
אלישע ינאי: למרות כל זה אנחנו מעסיקים אלפי אנשים בארץ, עושים יצוא של מאות מיליונים, והכל בסדר.
אלישע ינאי: כל חברה, למשל "לנט", שנקנית על-ידי ענקים כמו לוסנט, שהם דומים מאוד למוטורולה או אינטל, נוצרה חברה שהגרעין החכם נשאר בארץ.
אלישע ינאי: קודם כל הם לא יברחו כי הם מרוויחים כמו בארצות-הברית, המשכורת היא זהה.
אלישע ינאי: הנושא הוא איך "לוסנט" תייצר בישראל ונפתח עוד מפעל של אלף איש בערד או בקריית-גת.
אלישע ינאי: המדינה צריכה להפוך את כל האופציות.
אליעזר כהן: אתה בטח גם יודע מי צריך להרוס את הקיר הזה.
אלישע ינאי: זה תהליך מורכב.
אלישע ינאי: דיברו על מיסוי, דיברו על תקציב המדען, הכל ביחד.
אליעזר כהן: האם יש לך רשימת אנשים שצריך להפנות אליהם את העניין הזה?
אלישע ינאי: בוודאי.
אלישע ינאי: פנינו ואנחנו מדברים.
אלישע ינאי: אני לא מטיף פה לשום דבר, יש פה בעיה שגם אני לא יודע את הפתרון שלה.
אלישע ינאי: זה לא מצב פשוט.
אלישע ינאי: האמריקנים והעולם רוצים לקנות רק את המוחות, אתם מבינים את זה.
אלישע ינאי: אף אחד לא רוצה לקנות את עובדי הייצור הישראלים.
אלישע ינאי: יש להם את סין, את מלזיה.
אלישע ינאי: רוצים לקנות רק את התותים הגדולים שיש לנו, אף אחד לא רוצה לקנות את התותים שבתחתית.
אלישע ינאי: התפקיד שלנו הוא להיות חכמים ומתוחכמים, וזה לא פשוט.
אלישע ינאי: אם זה היה פשוט הייתי אומר מה לעשות.
אלישע ינאי: אנחנו מתפעלים מכל אותם החכמים, בצדק, אבל לא זאת הבעיה.
אלישע ינאי: המחסור בארצות-הברית הוא חצי מיליון, כאשר הם מייצרים בשנה 60,000, והמחסור בשאר העולם הוא חצי מיליון.
אלישע ינאי: משאב רוח הוא משאב בלתי ניתן לכיסוי, ולכן הם מגייסים אותם מכל מקום, כולל מישראל.
אלישע ינאי: אין לנו דרך לעצור את זה.
אלישע ינאי: ה"טריק" הוא, אחרי שהחברה הגדולה קנתה את החברה הקטנה, לחברה הגדולה מאוד כדאי לעשות גם יצור בארץ, כמו שאינטל שיכנעה את אינטל, כמו שאני שכנעתי את מוטורולה, להעסיק על אלף מהנדסים עוד 3,000 אנשים אחרים, או יותר.
יעל רום: אתה רוצה שיהיה מנגנון שיעשה את זה?
אלישע ינאי: אין מנגנון.
אלישע ינאי: העניין לא פשוט.
אלישע ינאי: אצל אינטל כולכם שמעתם את הנושא ואת ההיבט הציבורי שהיה סביב השתתפות המדינה בהקמה.
אלישע ינאי: במקומות אחרים יש ניגוח סביב נושא המדען.
אלישע ינאי: אני מחזיק פה קטע עתון של סינגפור.
אלישע ינאי: הסינגפורים הם הגאונים בקריאטיביות.
אלישע ינאי: יש שני מוקדי גאוניות, אירלנד באירופה וסינגפור.
אלישע ינאי: הסינגפורים עשו "טריק".
אלישע ינאי: הם רוצים למשוך חברה כמו "דל", כדוגמה.
אלישע ינאי: סינגפור חשבה איך היא תביא את "דל" לעשות מיסחר פה.
אלישע ינאי: המציאו חוק, שאם "דל" תייצר קומפיוטר במקום אחד ותמכור אותם למקום אחר, כלומר תייצר במלזיה ותמכור ליפן, אם הטרנזקציה של האינטרנט תעבור דרך סינגפור, המס על הרווח ל"דל" יהיה 10%, בו בזמן שהשני אחריהם זה הונג קונג, והונג קונג לא יכולה.
אלישע ינאי: הורידו את המס בחמש נקודות כדי להעביר את "דל" והמחזור העסקי לשם.
אלישע ינאי: פורטוריקו לוקחת ונותנת את הוצאות הפיתוח.
אלישע ינאי: מוציאים מאה על פיתוח, הם נותנים לך לעשות זיכוי של 200%.
אלישע ינאי: כל העולם מתחרה על ה"טריק" הזה.
אלישע ינאי: אז להוציא את הדבר הפשוט, הטרוויאלי, שבסין זה עולה מאה דולר לחודש ואנחנו לא יכולים להתחרות בסין ואנחנו לא רוצים לשלם מאה דולר לחודש, אנחנו רוצים לשלם לפחות 3,000 שקלים לחודש ולחיות ברמת חיים גבוהה, ושבכל זאת ייצרו, ועובדה - אני מייצר למוטורולה פה, ולמוטורולה יש 60 מפעלים בכל העולם.
אלישע ינאי: מוטורולה לבד זאת חברה שהיקפה 32 מיליארד, כל הייצוא של המדינה זה 8 מיליארד, אתם מבינים כמה פעמים ישראל כולה נכנסת לתוך מוטורולה.
אלישע ינאי: זה לא דבר אחד, זה ארסנל שלם של יתרונות.
אלישע ינאי: כולל בתוכם קרבה בין המהנדסים החכמים לבין הייצור שנמצא בישראל, אני חוסך שלושה חודשים.
אלישע ינאי: שלושה חודשים במוצר שחי 14-12 חודש זה ביג דיל, אני מגיע יותר מהר לשוק.
אלישע ינאי: המדען דבר נהדר.
אלישע ינאי: קרן לעידוד השקעות הון, בין אם זה אפס מס או דבר אחר, נהדר.
אלישע ינאי: ועוד ועוד.
אלישע ינאי: אם אתם שואלים אותי במה צריך לעסוק מבחינה לאומית, זה הנושא.
אלישע ינאי: לא שאני חלילה מזלזל בלהביא מהנדסים מארצות-הברית לארץ.
אלישע ינאי: גם את זה צריך לעשות, אבל המשכורת שם והמשכורת פה היא אותו דבר.
אלישע ינאי: יש הבדל במס.
אלישע ינאי: בנושא הנשים שעלה, לכו ללמוד מה עושה ארצות-הברית.
אלישע ינאי: נושא הנשים הוא כל-כך נכון, זה כל-כך צודק, נעשה עוול שזה מטמטם את מוחי.
אלישע ינאי: בארצות-הברית פשוט מחייבים חברות אמריקניות על קווטות של נשים בתפקידים בכירים.
אלישע ינאי: אם זה לא נכנס דרך הראש, אז מכניסים להם את זה דרך הרגליים.
אלישע ינאי: תכריחו חברות לעמוד בקריטריונים כאלה.
אלישע ינאי: זה עצוב, זה לא צריך היה להיות.
יעל רום: זה קיים לגבי כל קבוצות המיעוט בארצות-הברית.
אלישע ינאי: זה כל-כך מעליב ומקומם אותי כשאני אומר כושים ונשים.
יעל רום: למה הערבים אזרחי ישראל בוגרי טכניון לא מקבלים עבודה בתעשיית החשמל והאלקטרוניקה במדינת-ישראל, שלא קשורות למערכת הביטחון?
אלישע ינאי: זה לא נכון.
מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שמעתי את הדברים שלך אדוני, נציג חברת מוטורולה.
מוחמד כנעאן: רציתי לשאול אותך ואת נשיא חברת אינטל למה אתם לא מכשירים נערות ונערים ערביים, באותה חברה שאתה מדבר עליה, שהם בוגרי חמש יחידות במתמטיקה, על-מנת להעסיק אותם אחר-כך?
מוחמד כנעאן: מה עוד שאותם נערים ונערות בטוח יישארו בארץ, הם לא ייסעו לארצות-הברית ולא לשום מקום אחר.
מוחמד כנעאן: לפי מיטב הבנתי, לנושא הזה אין שום מקום אצלכם, למרות שלחברת מוטורולה יש אחוז לא מבוטל במיגזר הערבי, ביישובים רבים בערים ובכפרים, אבל מבחינת העסקת עובדים לדעתי אין מספיק השקעה מצדכם והנערים והנערות הערביים מוגבלים מאוד מבחינת העסקה, מבחינת השתלבות, כי יש הרבה חברות שלא מקבלות אזרחים ערביים תושבי המדינה, שהם אזרחים לכל דבר.
אלישע ינאי: שאני אגיד לך כמה ערבים יש אצלנו?
מוחמד כנעאן: זרקת כאן מספר לגבי נערים ונערות, שאני מאחל להם הצלחה.
מוחמד כנעאן: האם אתה יכול להגיד לי כמה נערים ונערות ערביים יש אצלך?
אלישע ינאי: לנו יש עובדים ערביים.
אלישע ינאי: אני לא יודע ברגע זה להגיד לך את המספר המדויק, בוודאי אין לנו שום מדיניות להפלות אותם.
אלישע ינאי: כחלק מהדברים שאנחנו עושים באותו חינוך 2000, תוכנית ראשונה היא להגדיל את האוניברסיטאות, תוכנית שנייה היא הסבות ותוכנית שלישית היא להביא את הילדים שביעיות-שמיניות.
אלישע ינאי: כל שנה אנחנו מארגנים יום תלמיד.
אלישע ינאי: בתי-הספר הערביים משתתפים כבר שלוש שנים ויש ילדים מחוננים, חמש יחידות, הם מגיעים לכנסים.
אלישע ינאי: אני רק חושב שאם יש בעיה, ואם אתה מתלונן אז יש בעיה ואתה צודק, צריך להפעיל עודף פעילות כדי לפרוץ את הבעיה.
אלישע ינאי: אין מחסום שמישהו אומר, חלילה, לא לערבים.
אלישע ינאי: בחברה שלי לא קיים כזה דבר.
אלישע ינאי: כשמזמינים את אותם עשרה התלמידים הטובים מכל בית-ספר, 3,000 ילדים בסך הכל, המגזר הערבי מקבל בדיוק את הפרופורציה שלו.
אלישע ינאי: אם אתה שואל אותי אם יש בהם מוכשרים ומתאימים, מאה אחוז לפי הפרופורציה שאמרתי, אותם 8% או 10% מהכלל, כמו אצל הדתיים וכמו אצל הנוער האחר.
דב פרוהמן: לא רק שאנחנו מעסיקים ערבים, אלא יש לנו אנשים בכירים מהמגזר הערבי שהם מנהלים אצלנו, ואנחנו גאים בזה.
דב פרוהמן: לא רק שאנחנו גאים בזה, זה כמו כל דבר שתורם לתחרותיות שלנו, כך שאין לנו בכלל על מה להתנצל.
דב פרוהמן: מעבר לזה, יש לנו מצבים שבהם אנחנו מגייסים נשים עם דוקטורט מהמגזר הערבי, וברור מאוד לאנשים שלנו שאם צריך לחנוך מישהו לעבודה ומישהו מסרב בגלל שזה לא מוצא חן בעיניו, הוא מאבד את מקום העבודה.
דב פרוהמן: אז אנחנו הרבה יותר קיצוניים בתחום הזה, מכיוון שאנחנו רואים את עצמנו כמקום עבודה עם הזדמנויות שוות, וזה מחלחל.
דב פרוהמן: לכן הדאגה שלנו היא איך ליצור מצב שלא מפלים את המועמדים והמועמדות שנכנסים.
דב פרוהמן: אני רוצה לחזור לנושא של שמירת הנוער שלנו בישראל.
דב פרוהמן: לדעתי אין בעיית בריחת מוחות ואין בעיית בריחת טכנולוגיה.
דב פרוהמן: אני לא אומר שאין יציאה של אנשים, אבל זאת לא הבעיה שלנו, ואם זאת בעיה זאת בעיה בשוליים.
דב פרוהמן: אני גם מסכים עם השר שאין לנו בעיה עם הנוער.
דב פרוהמן: אני בטוח, לפחות ברמה האישית שלי, שהנוער של היום בכישורים שלו עולה על הכישורים שלי בזמנו.
דב פרוהמן: לא בגלל מחשבים, אלא בגלל סיבות אחרות.
דב פרוהמן: כך שזאת לא הבעיה.
דב פרוהמן: אגב, אני מסכים במאה אחוז שנושא הייצור הוא נושר מרכזי, אבל אלישע הציג אותו פה עד תום, כך שאני לא אתייחס.
דב פרוהמן: אבל כן אעיר הערה אחת.
דב פרוהמן: אמרת שאנחנו חברות אמריקניות, כל אחד והגישה שלו.
דב פרוהמן: אני מאמין שהחברה שלנו היא חברה ישראלית שהיא חברה בת של החברה האמריקנית.
אלישע ינאי: אני מסכים.
דב פרוהמן: בסך הכל הבעיה הגדולה שלנו היא שאנחנו לא מתמודדים עם השינוי שקורה היום בעולם.
דב פרוהמן: איך משאירים נוער בארץ?
דב פרוהמן: יוצרים לו אתגר, אווירה, הצלחה.
דב פרוהמן: בעצם נותנים לו את כל מה שיכול להיות לו במקום אחר.
דב פרוהמן: ואת זה עושים דרך תחרותיות של מדינה.
דב פרוהמן: תחרותיות מובילה לצמיחה, צמיחה מובילה לאיכות חיים, לתרבות והיא יוצרת אתגר, ואז נשארים אנשים.
דב פרוהמן: כלומר הדרך להתמודד עם הישארות אנשים היא ליצור מצב שיותר טוב להם פה, מכיוון שיש להם אתגר.
דב פרוהמן: הגורמים המרכזיים זה אווירה, זה אתגר, זה איכות חיים, זה להוריד קצת את הלחץ שאנחנו נמצאים בו.
דב פרוהמן: אגב, אני בעד פתרון בעיית המיסוי והנושא של האופציות, אבל אלה דברים פרטניים שיעזרו אבל לא יפתרו את הבעיה.
דב פרוהמן: בקצב השינוי של היום, בגלל האינטרנט, המדיניות חייבת להיות התקפית ולא הגנתית, ואנחנו כל הזמן הגנתיים.
דב פרוהמן: עוזבים אנשים, אז אנחנו דנים בעזיבת אנשים.
דב פרוהמן: עוזבת טכנולוגיה, רצים אחרי הטכנולוגיה.
דב פרוהמן: אבל אין לנו דיון התקפי.
דב פרוהמן: לכן במקום דגש על בריחת מוחות צריך דגש על היערכות חינוכית וחברתית להובלת שינוי לעידן האינטרנט, וזה לא קיים.
דב פרוהמן: אם כשאני נכנס לכנסת אני צריך לבלות עשר דקות בשער בגלל שבאתי עם מחשב, אז אנחנו אפילו לא בשוליים של עידן האינטרנט, מכיוון שמחשב היום זה כלי עבודה, זה כמו פלאפון, אבל עוד לא הגענו לזה.
ענת מאור: זה נרשם לטיפול והנושא ייבדק.
ענת לוי: כל הבעיה היא, שלא הודעת מראש שאתה מגיע עם מחשב.
דב פרוהמן: קיבלתי.
דב פרוהמן: ההתמודדויות הגדולות שצפויות לנו, ותהיה לי הזדמנות גם לדבר על זה בדרגים אחרים ובמקומות אחרים, הן בעקבות העובדה ששוק העבודה ישתנה כתוצאה מהאינטרנט.
דב פרוהמן: מה אנחנו עושים עם הנושא הזה?
דב פרוהמן: יהיו אנשים בתחום הביטוח, הבנקים, בכל התחומים האלה שהתפקידים שלהם ייעלמו.
דב פרוהמן: מישהו עושה משהו בנושא הזה?
דב פרוהמן: כלומר מבחינתי כשמדברים על בריחת מוחות, בוודאי שיברחו.
דב פרוהמן: אנחנו רק מעודדים את הבריחה הזאת אם אנחנו לא מטפלים בנושאים האלה.
דב פרוהמן: הדבר השני, מהפכה בחינוך.
דב פרוהמן: אנחנו חייבים להעביר את החינוך הרבה יותר לכיוון של יצירתיות, הרבה יותר גמישות, הרבה יותר רב-תחומיות, ואנחנו לא עושים את זה בקצב שצריך לעשות את זה.
דב פרוהמן: לא רק זה, כל המדיניות שלנו, ואני מניח שזאת מדיניות הממשלה, צריך לבחון אותה בכל החלטה עד כמה אנחנו משתלבים במערך הגלובלי.
דב פרוהמן: אלישע קרא פה בעיתון על כל מיני מלחמות מיסוי בין מדינות.
דב פרוהמן: יצטרך להיות הסכם בנושא הזה, מסחר אלקטרוני הולך בכל מקום, בסופו של דבר יהיה שיווי משקל ואז כבר לא ישנה איפה החברה רשומה, חשוב איפה האנשים.
דב פרוהמן: אני נשמע מאוד ביקורתי, אבל יש תופעות חיוביות.
דב פרוהמן: קודם כל תהליך השלום.
דב פרוהמן: אני לא איש פוליטי, אבל אני אומר כבר עשר שנים וממשיך לומר שתהליך השלום הוא חשוב מאוד, וחשוב מאוד לדעתי גם לאווירה ולהשארת הנוער בארץ.
דב פרוהמן: פריחת היזמות הוא נושא חשוב ביותר, גם אם רק אחוז מסוים יצליח.
דב פרוהמן: אני מאמין שרכישת חברות על-ידי חברות רב-לאומיות היא תופעה חיובית בצורה יוצאת מן הכלל.
דב פרוהמן: יש פה תהליך, ולנו אין סבלנות.
דב פרוהמן: אנחנו רוצים שכל הידע יישאר בארץ, שהטכנולוגיה תישאר בארץ, ולא משנה לנו כנראה אם אנחנו תחרותיים או לא.
דב פרוהמן: ניקח חברה כמו P.S.D, ואפשר לקחת כל חברה.
דב פרוהמן: חברה שאין לה סיכוי להיות תחרותית היום בשוק העולמי חייבת ללכת לכיוון של להירכש, כי אחרת היא לא תהיה תחרותית והיא תיפול.
דב פרוהמן: אבל הכסף הזה שחוזר, בסופו של דבר, מ-P.S.D וכולי, המחזור השני בעוד שנתיים-שלוש ייפתחו יזמים שהעניין שלהם יהיה להשאיר את ההשקעה הזאת בארץ, אבל הם יידעו איך להיות תחרותיים ויידעו איך לעשות את זה.
דב פרוהמן: היום אנחנו עדיין בתהליך שבו הדברים האלה הם מחויבי המציאות.
דב פרוהמן: מה שחשוב בהסדר הזה הוא שהאנשים האלה נשארים בארץ.
דב פרוהמן: אחד ההדגשים שלי גם כשהתראיינתי בנושא הזה, מבחינתנו חשוב מאוד ש-P.S.D תישאר בארץ, תתרום בארץ, ובמהפכת התקשורת הסלולרית, והתקווה והביטחון שלי שאינטל תצליח, תצא מהארץ.
דב פרוהמן: אז היא תבוא לישראל, וזה דבר מאוד חיובי.
דב פרוהמן: כל מי שמדבר היום מסתכל מתחת לפנס, מדבר על הטווח הקצר.
דב פרוהמן: זה הטווח הארוך.
דב פרוהמן: בסופו של דבר אני צופה שיהיו לנו שלושה סוגי חברות.
דב פרוהמן: לא יהיה דבר כזה שקוראים לו חברה ישראלית, יהיו חברות שהן חברות רב-לאומיות, שפועלות כבר בארץ.
דב פרוהמן: יהיו חברות שנרכשו על-ידי חברות רב-לאומיות, ויהיו חברות רב-לאומיות ישראליות.
דב פרוהמן: עד שנגיע למצב שיהיו חברות רב-לאומיות ישראליות, זה ייקח עשר שנים.
דב פרוהמן: לא תהיה לנו סבלנות ונדרוש שהטכנולוגיה תישאר פה, נכפה כללים בעניין הזה, נדרוש שייצור יישאר בארץ.
דב פרוהמן: אני חושב שחברה צריכה לעשות ייצור איפה שהתחרות היא הגדולה ביותר היום.
דב פרוהמן: ככל שאנחנו נהיה יותר תחרותיים בייצור, יותר ייצור יישאר בארץ.
דב פרוהמן: לסיכום, אנחנו חייבים להיערך ולהוביל שינוי לעידן חדש, שהוא עידן שונה לגמרי, ולא ללכת לקראת מדיניות הגנתית.
דב פרוהמן: לכן הייתי מעדיף שהכותרת של הדיון הזה בוועדת המדע תהיה "היערכות ישראל לעידן האינטרנט", ולא "בריחת מוחות".
ענת מאור: בנושא האינטרנט אנחנו עוסקים רבות בוועדה, והתחילה עם זה הוועדה לפניי.
ענת מאור: אנחנו מתכוונים לקיים מפגש עם שר החינוך לגבי חינוך לאינטרנט, צריכתו וכו', אחרי ששנתיים-שלוש לא קיבלו תשובה מהמשרד הקודם בעניין.
ענת מאור: כל מי שמעוניין להיות בדיון הזה יודיע למנהלת הוועדה.
ענת מאור: לגבי האינטרנט אנחנו מקיימים הרבה ישיבות, ואני מזמינה אותך, דב פרוהמן, להעביר לנו נייר עבודה.
ענת מאור: נשמח גם לבוא לראות את העשייה.
ויקטור בריילובסקי: כל זמן שאנחנו פה דנים אנחנו רואים שהנושא של החינוך נכנס לנושא שלנו, למרות שאנחנו לא ועדת החינוך.
ויקטור בריילובסקי: אני בטוח שלהכין מדע בתחום טכנולוגיה מודרנית אנחנו צריכים להתחיל מבתי-הספר.
ויקטור בריילובסקי: אני כמובן בעד שוויון מלא בחינוך בשביל כל האזרחים הישראליים, אבל אנחנו גם רואים שאנחנו צריכים לפתח בתי-ספר עם מגמה במתמטיקה ומגמה בפיסיקה, ובדרך הזאת אנחנו יכולים להכין סטודנטים טובים ואחר-כך מדענים טובים.
ויקטור בריילובסקי: יש בארץ קבוצת אנשים שפיתחו בתי-ספר במוסקבה ובללינגרד בזמנו, ויש להם ניסיון גדול.
ויקטור בריילובסקי: אנחנו צריכים לשמוע אותם ולעזור להם, וזה יהיה אולי איזשהו גרעין של בתי-ספר עם כיוון במתמטיקה ובפיסיקה.
ויקטור בריילובסקי: אני חושב שזה בדיוק הנושא של הוועדה שלנו, ואנחנו צריכים גם להתעסק בזה.
רן כהן: אני רוצה שלא תהיה הרגשת תסכול בעקבות הדברים שאלישע אמר, שאנחנו שבריר של אחוז בתעשיית ההיי-טק בעולם.
רן כהן: אני 105 ימים בתפקיד, אני מחוזר על-ידי החברות הכי גדולות בעולם, והם רוצים להיפגש ברמת נשיאים.
רן כהן: הדבר שאותם מעניין זה הנוער הישראלי.
רן כהן: הטבעיות, חוסר השגרתיות, היצירתיות, וכאשר מוסיפים לזה את האוצר האדיר של מדענים עולים מחבר העמים וכשמוסיפים לזה את האוצר של צה"ל זה הופך להיות תרכובת מדהימה מבחינתם.
רן כהן: בנושא של עובדים ערבים אנחנו עושים היום שלושה דברים.
רן כהן: האחד, אני מתכוון להקים חממה טכנולוגית, אולי שתיים, שתתמקד באזורים שבהם ישתתפו בעיקר ערבים.
רן כהן: לא יהיה מקום בארץ הזאת שיהיה רק לערבים, גם לא יהיה מקום בארץ הזאת שיהיה רק ליהודים.
רן כהן: זה לא יקרה, כי אנחנו מדינה שכל האזרחים בה הם שווים.
רן כהן: אני מתכוון להקים שני אזורי תעשייה בלב הציבור הערבי, כדי שיהיו תעשיינים ערבים וישימו את ההון שלהם בתעשייה, לא רק בבנק ולא רק בנדל"ן.
רן כהן: אני אלך לשכנע אותם לשים את זה, כי אני יודע שעד עכשיו זה לא קיים בתרבות המקובלת שם.
רן כהן: הדבר השלישי זה מכללה טכנולוגית באזורים הערביים.
יעל רום: יש.
רן כהן: אני יודע, אבל זה לא מספיק.
רן כהן: קיבלתי תלונות קשות מאזרחים ערבים שהם ממש מוחרמים בחלק מהחברות שחושבות את עצמן לסודיות, כמו חברת החשמל וים המלח.
רן כהן: אני מזמן אלי כבר בשבוע הבא את המנכ"לים ואת הסמנכ"לים של החברות האלה.
רן כהן: ביררתי את כל הנושאים הבטחוניים.
רן כהן: הייתי יושב-ראש ועדת השירותים החשאיים של ועדת החוץ והבטחון, אני מכיר את כל הסודות, שלא יבלבלו את המוח.
רן כהן: אני יודע מי מבלבל את המוח ומי באמת צריך לשמור על סודות.
רן כהן: את הגבול הזה אני יודע מצוין, ואגב הגבול הזה לא עובר בין יהודים לערבים, הוא עובר במקום שבו יש אנשים שהם שומרי ביטחון ויש אנשים שהם לא שומרי ביטחון.
רן כהן: אני מתכוון לדבר עם כל החברות האלה שישמרו על הביטחון, אבל שיפתחו את השערים בפני כל האזרחים.
ענת מאור: אני מבקשת התייחסות גם לגבי נשים, קידום נשים בהיי-טק.
רן כהן: מי שמנהל את משרד התעשייה והמסחר בכל התפקידים הן נשים.
רן כהן: המדענית הראשית היא אישה, ד"ר הילדה גוטמן עומדת בראש מינהל תעשיות עתירות ידע, ואגב הן בזכות עצמן.
רן כהן: ומי שעומדת בראש מרכז ההשקעות במשרד התעשייה והמסחר היא אישה, כך שנשים מחלקות את כל הכסף במשרד התעשייה והמסחר.
ענת מאור: בכל זאת רק 14% מהמנהלים בתעשייה הן נשים.
רן כהן: אף אחת מהן מהן לא קיבלה פה העדפה בגלל שהיא אישה, כולן עושות את זה בזכות עצמן ובזכות ידיעותיהן.
רן כהן: בכל הנושא הזה אנחנו מוצאים את עצמנו במצב מאוד מעניין.
רן כהן: בכל מקום שבו אנחנו מעודדים קורסים, תוכניות, סמינרים, השכלה, חיבור עם האקדמיה, אנחנו מוצאים את עצמנו במצב שבו הנשים מקבלות חלק הרבה יותר גדול מכפי שיש להן בתעשיות, כי זה הולך על שכל ועל מוח.
רן כהן: מה שאתמול בלט מאוד בהספד של עדה, שהספידה את אביה הד"ר יוסף בורג, זה מה שהוא אמר לה, שכאשר הולכים על כך שנשים מתווספות לכל המערכות האלה, מכפילים את עצמנו פי שניים.
רן כהן: זה בעצם מה שאנחנו עושים.
רן כהן: אז כל תוכנית שיש בה נושא של עתירות ידע, עתירות השכלה, עתירות יכולת, עתירות יזמות, אנחנו מוצאים את הנשים במקום הרבה יותר מכובד, ואנחנו דוחפים מה שיותר קדימה.
רן כהן: ברור שמה שאנחנו עושים זה עידוד של כל אישה שיכולה להשתלב במערכות האלה ולהיכנס אליהן על-פי יכולתן.
רן כהן: אני יודע על כך שגם במערכות אחרות של המשרד יש הצעת חוק, למשל, של חברת-הכנסת מאור בנושא של עידוד נשים בעסקים קטנים.
רן כהן: אנחנו כמשרד תומכים בהצעה והגשנו המלצה לעניין הזה לממשלה לקבל אותה.
רן כהן: אנחנו לא הולכים לקפח שום גבר, רק הולכים לעודד נשים.
רן כהן: ואני בטוח שהתרומה בעניין הזה תהיה תרומה אפקטיבית מאוד למשק.
רן כהן: אגב, זה נכון לגבי נשים ותיקות בארץ, זה נכון לגבי נשים עולות, זה נכון לגבי נשים במגזר הערבי, זה נכון לגבי צעירות וצעירים במערכת החינוך וההשכלה.
רן כהן: אנחנו רואים בנשים פוטנציאל אדיר דווקא בתור התעשיות עתירות הידע, משום שהן פשוט יכולות להיות התוספת הכי נקייה בתוך המערכות האלה.
אלישע ינאי: אני מקווה שתלמדו מה עושים בארצות-הברית, ולמרות כל המילים שכולנו אומרים, ואני מסכים אתך במיליון אחוז, אין ברירה אלא לשים עלינו סד, ואם הממשלה נותנת משהו, לדרוש בדיקת קווטות.
ענת מאור: בינתיים עוד אף שר לא תמך בזה, אני שמחה שהשר כהן תומך ואני מקווה שהממשלה תתמוך.
יעל רום: המקום האחד שעשינו את זה הוא בוועדת ספורט, ושם הפעלנו את סעיף 9 של החוק והוועדה לקידום נשים בספורט במשרד החינוך קמה על סמך החוק הזה.
דב פרוהמן: אני לא תומך בזה.
דב פרוהמן: אני חושב שצריך לחנך את המנכ"לים.
רן כהן: אני קצת מכיר ואפילו אוהב את נשמתך בעניין הזה, ואני גם תומך בכיוון שדיברת עליו.
רן כהן: הייתי השבוע אורח בחוויה מדהימה ומרתקת, בקבוצת החברות הגדולה ביותר בארץ.
רן כהן: ישבו שם 24 מנהלים של החברות הבנות, והדבר הכי צורם את הלב ואת העין ואת האוזן, שבתוך כל 24 המנהלים היתה אישה אחת.
ברכה רגר: אני מרגישה במיעוט, ולא רק בגלל זה שאני אישה אלא בגלל שבין אנשי ההיי-טק אני מייצגת כאן תחום שבכלל לא דיברו עליו, וזה התחום שעכשיו מתפתח, שהוא מאוד חשוב והוא גם תופש חלק מאוד רציני בכל הפיתוחים שמשרד התעשייה והמסחר תומך בו, וזה הנושא של הביו-טכנולוגיה.
ברכה רגר: זה לא מפותח כמו ההיי-טק, אבל יש לו בהחלט פוטנציאל גם כלכלי וגם אנושי בארץ להגיע לנושאים האלה.
ברכה רגר: לכן אני חושבת כמו שאמר דב, שאנחנו כל הזמן עוסקים בהגנה ולא בהתקפה.
ברכה רגר: אני אשתמש במונחים רפואיים, שכדאי לעסוק לא רק בריפוי אלא גם במניעה.
ברכה רגר: יש הרבה מאוד תשתית אנושית חשובה ומאוד מתקדמת בתחום של מדעי הרפואה וברפואה.
ברכה רגר: מה שאנחנו רואים עכשיו, וכאן אני מביאה את עצמי לנושא שאליו הוזמנתי, שזה מדיניות של השארת והחזרת מוחות לישראל.
ברכה רגר: יש לנו הרבה מאוד מדענים בתחומים האלה במכוני הבריאות הלאומיים בארצות-הברית.
ברכה רגר: בביקור שלי אמרו לי שמספר המדענים הישראליים בין המדענים הזרים הוא השלישי בגודלו.
ברכה רגר: זאת אומרת שיש לנו כמה מאות מדענים ישראליים שיושבים במכוני הבריאות הלאומיים, שזה אחד המקומות הטובים ביותר, והם לא חוזרים לארץ ברוב המקרים לא בגלל שהם לא רוצים, אלא מאחר שאין להם לאן לחזור.
ענת מאור: אני כבר העליתי את השאלה הזאת בכנסת ה13-.
ענת מאור: האם שקלתם אפשרות של כלכלה של מערכת הבריאות, כולל בשלב המתפתח, כולל יהודים מהעולם כולו, והם גם יהיו מקומות למחקר ולמומחים.
ענת מאור: האם עובדים על תוכנית כזאת במשרד הבריאות?
ברכה רגר: אנשים התלוצצו אתי ואמרו שמשרד הבריאות זה משרד המחלות.
ברכה רגר: זה משרד שבגלל הלחץ עיקר העבודה, כפי שאתם יודעים, זה מיטות, טיפולים וכו'.
ברכה רגר: אני חושבת שזאת צריכה להיות מדיניות של ממשלה, לא מדיניות של משרד הבריאות.
ברכה רגר: זה כרגע התפקיד הכי לוחץ של משרד הבריאות.
ברכה רגר: ברגע שירווח לו בכל הנושאים של הטיפול בחולים וחלוקת תרופות וסל תרופות לחולי סרטן, אז יהיה להם.
ענת מאור: אילו רעיונות יש לכם?
ברכה רגר: אני חושבת שצריכה להיות השקעה בתשתית בנושאים שקשורים לרפואה, בנושאים של מחקר ופיתוח רפואי, כמו שעשו את ההשקעות המסיביות בתעשיית האלקטרוניקה שמהם אנחנו היום נהנים בהיי-טק, אני חושבת שהשקעות בצורה דומה צריכות להיות עם דגש על התחום הרפואי והתחום הביו-טכנולוגי, מאחר שגם יש לזה כוח כלכלי מאוד רציני.
אליעזר כהן: משה גור, מנהל המחלקה להנדסה ביו-רפואית מהטכניון, הוזמן לישיבת הוועדה.
אליעזר כהן: הוא טוען שהוא היה רוצה לבוא והנושא הוא מאוד חשוב, אבל הוא שמע שמוזמנים לכאן הרבה אנשים ורק כדי לבוא ולהציג את עצמו לכמה דקות אין לו מספיק זמן.
אליעזר כהן: אני לא מספר את זה בשביל להשמיץ אותו.
אליעזר כהן: הנושא הוא חשוב ודיברנו עליו בוועדה, וחבל שהוא לא בא להציג את הנושא שלו.
ברכה רגר: הוא לא האיש היחידי במדינת-ישראל, קיימים עוד די הרבה אנשים.
יוסי פרחי: האגף להכשרה מקצועית במשרד העבודה למעשה מופקד על פיתוח משק כוח האדם במדינת-ישראל והכשרת מבוגרים.
יוסי פרחי: כל מה שלא באקדמיה נמצא בתחום ההכשרה שלנו.
יוסי פרחי: בסך הכל אנחנו בשנה מכשירים כמאה אלף איש.