GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אשר: בביצוע, בפיקוח נכון קבלן יכול להיות יותר טוב או פחות לטוב.
אמנון כהן: אז לאותו אדריכל ניתן את כל הארץ?
יעקב אשר: לכן אומר לך ראש העיר, אם ברגע שיש לך כמה וכמה אדריכלים שאתה יודע, גם מבחינת ההסתכלות שלהם - - -
אמנון כהן: אמינות, עשייה, מקצועיות.
יעקב אשר: לא רק האמינות, אמינות זה לכולם, אבל המומחיות שלהם, הפרקטיקה שלהם, ההסתכלות שלהם והחיבור שלהם לעיר.
יעקב אשר: אתה לוקח מישהו לעשות לך תב"ע, אתה רוצה שהוא יבוא לך עם איזה משהו שאתה רוצה לחבר את זה לתוך העיר, אתה רוצה לעשות משהו חדש.
יעקב אשר: יש בזה המון אמון והמון מקצועיות.
יעקב אשר: זאת ההרגשה.
יעקב אשר: יכולים לעשות את מלאכתם ראשי העיר - - -
אמנון כהן: איך אני מונע שתהיה פה - - -
<שמואל גולן: אבל אנחנו לא דיברנו על אדריכלים ועל כל הדברים האלה.
<שמואל גולן: הם מנסים למשוך אותנו - - -
<דב צור: מה לא דיברתם?
<דב צור: דיברתם ש-108 לא ראויים.
<תמר מנס: לא, דיברנו על - - -
אמנון כהן: לא לא ראויים, לא לא ראויים.
<דב צור: לא, תכנון אינסטלציה בפרויקט של - - -
<שמואל גולן: זה לא אדריכל עדיין.
<דב צור: סליחה, תכנון אינסטלציה במבנה של מקווה זה דבר מיוחד מאד.
<דב צור: כשלקחנו מתכנן אינסטלציה סטנדרטי של מקווה, המקווה לא עובד.
<דב צור: כשאנחנו לוקחים את הזול, זה לא עובד.
יעקב אשר: אני מתבייש שאני לא זכרתי את זה ואתה זכרת את זה.
<דב צור: נו, מה אני יכול לעשות?
יעקב אשר: אבל זה נכון.
יעקב אשר: לדידי עד היום - - -
<דב צור: אני אומר מה תהיה עמדתנו.
<דב צור: אנחנו חולקים על הגישה הזאת.
אמנון כהן: לא, אני רוצה לפתור בעיה ברמה הציבורית.
<דב צור: אדוני תסתכל, זה המאגר שלא פורסם.
<דב צור: יש בו מאות אנשים.
<דב צור: זה לא החבר שלי והחבר של סגן ראש העיר, יש פה אולי אחד שפעם הם מצאו שהמליץ חבר מועצה, על מישהו.
<דב צור: כל האנשים האלה מובאים על ידי הצוותים המקצועיים.
<דב צור: המנהל בוחר.
<דב צור: מה אומרים במכרז?
<דב צור: כשאני עושה מכרז ואני מכניס אלמנט של טיב, מי נותן לי את הערכת הטיב של הגורמים המשתתפים בו?
<דב צור: המנהל המקצועי.
<דב צור: זאת א ומרת מה המנהל המקצועי עושה?
<דב צור: הוא עושה בעצם סריקה של השוק מראש, כזה נוגע לתכנון כזה או על משהו אחר.
<דב צור: עושה סריקת השוק, גם מוצא שלושה יועצים טובים, פונה אליהם בהצעת מחיר.
<דב צור: הוא כולל אותם במאגר קודם כל, כי אחרת זה לא עובר את ועדת המתכננים שלנו.
<דב צור: מאשרים אותם למאגר, הוא צריך להסביר למה האנשים האלה ייכנסו למאגר.
<דב צור: הוא פונה אליהם בהצעות מחיר, מביא את הצעות המחיר, הוועדה מחליטה.
<דב צור: בדרך כלל לפי המחיר הנמוך, אבל יש גם מקרים שיש לה שיקול דעת, היא אומרת לו אתה לוקח את ההוא, כי ההוא יותר טוב בבנייה של בתי ספר גדולים.
<דב צור: ההוא יותר טוב בבנייה של גנים סטנדרטיים.
<דב צור: יש כל מיני דברים כאלה.
<דב צור: יש שיקול דעת.
<דב צור: אי אפשר לכלוא אותו במסגרת מכרז.
<דב צור: ולכן אנחנו נעמוד על זה - - -
<גלעד קרן: גם במכרז יש שיקול דעת.
<דב צור: שנייה, וודאי, אבל אני אומר, אבל ההבדל בין מכרז שכלול בו שיקול דעת להחלטת ועדת מתכננים, זה בדרגת החופש של שיקול הדעת.
<דב צור: זה הכל.
<דב צור: גם שם המנהל המקצועי הוא זה שנותן את שיקול הדעת, לא יושב ראש הוועדה - - -
<גלעד קרן: כן, אבל אתה יכול להגיד אני נותן 80% משקל למי שיש לו ניסיון בבניית בתי ספר בגודל X.
<גלעד קרן: אתה יכול להגיד את זה במכרז, אבל במכרז אתה - - -
<דב צור: אבל אם אני אגיד 80%, אם אני אגיד את הדבר הזה, אלף עשוי להיות מצב שאני אכנע למסגרת כבולה שיתקבל מישהו עם מחיר מאד מאד גבוהה, שלמרות היותו טוב מאד, בגלל הפקטור החד משמעי של מכרז, במכרז יש לך כללים – 80-20, אתה עושה את המכפלות, ומה שיוצא זוכה.
<דב צור: לכן אני אומר, אין לך במכרז מרכיב שיקול דעת.
<דב צור: בבחירה של אנשים - - -
<גלעד קרן: לא, יש - - -
<דב צור: שיש מבחינה רעיונית.
<דב צור: לא, גם אם יש שיקול דעת, שיקול הדעת מוגדר בנוסחאות, אחרת הבג"ץ אומר לנו לא עשיתם את המכרז לפי הכללים.
<דב צור: פה זו אותה דרגת חופש שאנחנו רוצים - - -
יעקב אשר: בסוגי העבודות האלה גם מדובר בדרך כלל, אם בניין עולה 10 מיליון שקלים, אז זה בדיוק, כל היועצים האלה ביחד, הם גג יכולים להגיע ל-7-8% בלי פיקוח.
יעקב אשר: עם פיקוח זה יכול להגיע ליותר.
יעקב אשר: זאת אומרת שכל אחד הוא נפח קטן מאד.
יעקב אשר: אם אתה תעשה מכרז על כל אחד - - -
אמנון כהן: אבל השאלה שלנו היא מי נמצא בנפח הזה.
אמנון כהן: מי נכנס כמקצועי שם.
אמנון כהן: אנחנו פשוט רוצים להגיע למצב שיהיה המקצועי, אבל - - -
יעקב אשר: אני הרבה פעמים הייתי עושה הסכם עם אדריכל והייתי אומר לו – אתה תבחר.
יעקב אשר: אתה תבחר את הצוות שאתה רוצה לעבוד איתו.
<דב צור: לפעמים זה עובד ככה, לפעמים זה לא.
יעקב אשר: לפעמים עובדים ככה, לפעמים אחרת.
יעקב אשר: כי אתה צריך לדעת, יש בענף הזה המון דברים, המון מחלקות.
יעקב אשר: מקוואות זה לא דומה לבתי הספר, גני ילדים זה משהו אחר.
<מרדכי כהן: זאת שאלת המומחיות.
<מרדכי כהן: ולכן הסוגיה הזאת מורכבת.
<מרדכי כהן: פתחתי ואמרתי לך, אדוני יושב הראש, לחשוב שניתן לגשר על שתי התפיסות האלה, שתהיה תפיסה אחת מובהקת - - -
אמנון כהן: אבל הם חייבים איזו שהיא מסגרת, הם חייבים.
<מרדכי כהן: נכון, אבל אתה רואה את תחילתו, אדוני יושב הראש - - -
אמנון כהן: שזה נהנה וזה לא חסר, ללמוד מהם - - -
<מרדכי כהן: אתה רק רואה את תחילתו של הדיון.
<מרדכי כהן: אתה רואה עמדה אחת, אתה רואה עמדה שנייה, ואנחנו כמשרד הפנים נצטרך להסדיר משהו מאד מורכב.
אמנון כהן: אתה צריך לשמוע ממנו, לא לכבול אותו, כדי שמחר לא תקשור לו את הידיים והוא לא יוכל לעבוד.
אמנון כהן: מצד שני, תן לו אפיק כזה שאם יש ארבעה כאלה, שיוכלו כולם להיכנס, לא חבר מביא חבר.
אמנון כהן: שלא ייראה כך.
אמנון כהן: אני מבין, יכול להיות שכמו שאמר חבר הכנסת אשר, יכול להיות שהוא יגיד תשמע, אני לא רוצה לשבור את הראש, אני לא מבין בענף, אני ראש עיר - - -
<מרדכי כהן: האיזון פה יצטרך להיות מאד מאד עדין.
<מרדכי כהן: הנוהל הזה, שמשרד הפנים נדרש להסדיר, יצטרך להיות מאד עדין.
<מרדכי כהן: מצד אחד לא לכבול את הידיים, ואנחנו מדברים רק על מתכננים, זו הקבוצה היותר קטנה בהיקף של הפרויקט.
<מרדכי כהן: מצד שני, איך בכל זאת לשמור על אותם כללים שמאפשר מכרז.
<מרדכי כהן: זו הדרך שנצטרך למצוא.
אמנון כהן: שאר הדברים, אדוני ראש העיר.
<דב צור: אני רוצה להזכיר גם ש - - -
אמנון כהן: מה תיקנתם בליקויים, חוץ מזה שבדקת בערים אחרות?
<דב צור: אם תרשה לי, אחד אחד.
<דב צור: אמרתי, אנחנו מדברים על המאגר, ובאמת בעקבות הביקורת, אמרנו אנחנו רוצים להקים מאגר.
<דב צור: הנחנו את מנהלת אגף בנייה ציבורית שלנו, להכין לנו - - -
<שמואל גולן: תצא קצת מהבנייה, תלך לחינוך, תלך לעוד כמה מקומות.
<שמואל גולן: כי שם המגרש שצריך להתווכח עליו, לא על הבנייה.
<דב צור: אני מבטיח לך לדבר על זה.
<שמואל גולן: ברור שאדריכל זה דבר חשוב.
<דב צור: אני אדבר על זה בהרחבה.
<דב צור: אני רק רוצה להסביר את הבעיה, בסדר?
<דב צור: אתה רוצה, אני אתייחס לזה גם בחינוך.
<דב צור: תראה, אמרנו לה תכיני.
<דב צור: מאגר יש לנו, תפתחי את המאגר, אני רוצה קריטריונים לפרסם מודעה בעיתון – בואו תצטרפו למאגר של האדריכלים.
<דב צור: אומרת לי, אני לא מסוגלת להכין.
<דב צור: אני אומר לה למה?
<דב צור: היא אומרת יבואו לי, יש 8,000 אדריכלים בארץ.
<דב צור: אמרתי לה גברתי, תיקחי את אלה עם 10 שנות ניסיון.
<דב צור: היא אומרת ירדת ל-2,000.
<דב צור: תיקחי את אלה שבנו לבתי ספר, היא אומרת ירדת ל-1,500.
<דב צור: כל אחד עשה איזה מבנה ציבור כלשהו.
<דב צור: עכשיו מה הבעיה?
<דב צור: אני לא יודע אם כבוד יושב הראש יודע, אני עושה לזה השלכה ממקום אחר, יש פסק דין שניתן בחיפה על זה שקלטו במכרז מישהו לעבודה וזה היה בהקשר פוליטי, ולא ראיינו במכרז לכוח אדם, לא מכרז ל - - -
<שמואל גולן: כן, וביטלו את המכרז.
<דב צור: שנייה.
<דב צור: לא ראיינו את כל אלה שעברו את תנאי הסף.
<דב צור: וכתוצאה מכך פסק השופט שכל מי שעובר את תנאי הסף, ועכשיו אני שואל אותך, אני עושה מכרז לכוח אדם, ואני בכוונה, ותיכף אני מגיע חזרה ל - - -
אמנון כהן: 1,500 איש צריך לשמוע.
<דב צור: 1,500 איש שעומדים בתנאי הסף.
<דב צור: חברה, אנחנו לא מסוגלים.
<תמר מנס: אז מה, אז אי אפשר לפרסם מכרזים כבר?
<דב צור: אתה לא שומעת מה אני אומר.
<דב צור: אני אומר ש - - -
<תמר מנס: בכל מכרז יכול להיות לך הרבה מציעים, נו אז מה?
<דב צור: אני מסביר שלפעמים זה בא לידי אבסורד.
<דב צור: אני מודיע חד משמעית, אנחנו נעשה מאגר פתוח - - -
<תמר מנס: זה לא רציני, באמת.
<דב צור: ונפרסם את הקריטריונים.
<דב צור: אני רק רוצה להסביר את הקושי האדיר שיש לנו בזה.
<דב צור: זה לא שאנחנו לא רוצים.
<דב צור: אין פה ניסיון לתת לאיזה קבוצה, אני רוצה שתדע.
<דב צור: אני הקמתי, יש לנו איזור תעשיה ישן שהחלטנו להפוך אותו לאיזור בינוי.
<דב צור: הייתי צריך לבחור את האדריכל לשם.
<דב צור: בדקנו מי יכול לעשות דבר כזה.
<דב צור: אתה יודע את מי לקחנו?
<דב צור: לקחנו את משרד האדריכלים מייזליץ כסיף, שעשה את הנמל בתל אביב.
<דב צור: זה היה מראה המקום שלנו.
<דב צור: יכולים להגיד למה הלכתם דווקא עליו?
<דב צור: אני מזכיר אגב, ברוב המקרים המחירים שאנחנו עובדים לפיהם, שאנחנו נותנים לאדריכלים, זה מחירי תעריפון היועצים של משרד הביטחון, עם מרכיב של הנחה.
<דב צור: זאת אומרת כמעט אין פה תחרות על המחיר.
<דב צור: התחרות פה היא על שיקול הדעת, על המומחיות.
<דב צור: רצינו לפתח את הרובע ההיסטורי של ראשון לציון, את מי לקחנו?
<דב צור: את מי לקחנו לייעוץ?
<קריאה: דב, אבל אלה דוגמאות יותר ברורות, אלה דוגמאות מובהקות.
<תמר מנס: לא דיברנו על אדריכלים, למה כל הדיון על אדריכלים?
<שמואל גולן: אין מילה אחת על אדריכלים, שעה אנחנו מדברים על אדריכלים.
<שמואל גולן: שעה מדברים על אדריכלים.
<שמואל גולן: זו הטיה של הדיון.
<שמואל גולן: או שאתה רוצה להתייחס, או שאתה לא רוצה להתייחס.
<דב צור: שנייה, אני מסיים את האדריכלים כדי שתוכל להיות רגוע.
<תמר מנס: ולא כל גן ילדים זה - - -
<שמואל גולן: תעבור עכשיו למשהו אחר.
<דב צור: הנה עכשיו דיברתי, אתה לא נותן להגיד.
<שמואל גולן: נותן לך אדוני.
<דב צור: כבר הגעתי, הנה דיברנו על יועץ, בסדר, לפתח את הרובע ההיסטורי.
<דב צור: את מי לקחנו?
<דב צור: את זה שהיה מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים, עזרי לוי.
<דב צור: זה סוג הבחירה.
<דב צור: עכשיו, אתה יכול להגיד לי – למה את עזרי לוי?
<דב צור: זה לא קשור עכשיו לאדריכלים, הוא לא מתכנן.
<דב צור: למה את עזרי לוי?
<תמר מנס: זה לא קשור לדו"ח.
<דב צור: ודאי שזה קשור, הוא יועץ.
אמנון כהן: אדוני, אדוני, סליחה, לא להמשיך הלאה, אני אכוון אותך לאן ללכת.
אמנון כהן: במקרה אחר התקשרה העירייה עם חברה לשיפור הישגים במבחני הבגרות, בלי שקיימה תהליך תחרותי, שבו נבחנו כמה הצעות.
אמנון כהן: מדובר במתן שירותי הדרכה ולימוד שאין נדרשים בהם מומחיות ונאמנות וידע מיוחדים.
אמנון כהן: לאחר כשנתיים שבהן העסיקה את החברה, פרסמה העירייה - - -
<דב צור: אני מכיר את זה, כבוד יושב הראש.
אמנון כהן: אני קורא עכשיו ומכוון אותך, שתלך לשם קצת.
<דב צור: לא, אני מכיר את זה.
אמנון כהן: קול קורא לאיתור יועצים נוספים בתחום האמור.
אמנון כהן: נוסח הקול הקורא צומצם במידה ניכרת, זה צמצם במידה ניכרת את האפשרות של מציעים אחרים להגיש את מועמדותם, וכך ניתנה עדיפות בלתי הוגנת לחברה.
אמנון כהן: תשובות בבקשה.
<דב צור: אוקיי, עכשיו, בהמשך כתוב בהערת ביניים - - -
<דב צור: כתוב, שבעקבות הערה של משתתף פוטנציאלי בקול הקורא הזה, אנחנו הקמנו את הקול הקורא והרחבנו את האפשרות להשתתף.
<דב צור: ואני מתחיל בסוף והולך להתחלה.
<דב צור: מי זכה בקול הקורא הזה?
<דב צור: מי היה המציע היחיד אחרי הרחבתו בקול הקורא הזה?
<דב צור: זו החברה הראשונה, שהיא הייתה הראשונה שהגישה.
<דב צור: אוקיי, זאת אומרת אנחנו אומרים ככה, אנחנו מתחילים במחשבה שיש פה מומחיות מיוחדת.
<דב צור: המומחיות המיוחדת מגובה בסדרה של מכתבים של בכירי אגף שחר במשרד החינוך, ליועצים המשפטיים של סדרה של רשויות בארץ.
<דב צור: לאור עקיבא, להוד השרון, זאת החברה ואין בילתה.
<דב צור: אנחנו יכולים להציג את המסמכים.
<דב צור: על סמך זה מחליטים שזה יהיה הגורם היחידי שאין בלתו.
<דב צור: חבר מועצה מהאופוזיציה מפנה את תשומת ליבנו, שנתיים אחרי, שעיריית ירושלים פרסמה לאותו נושא קול קורא.
<דב צור: אני קורא לראש מינהל החינוך שלי, אני אומר למה את אומרת שזה, ואגב הם זכו גם שם.
<דב צור: למה את אומרת, הנה, ירושלים פרסמה קול קורא והולכים לעשות קול קורא.
<דב צור: תוך כדי הקול הקורא אני מקבל פנייה ממשתתף פוטנציאלי והוא אומר לי אדוני, אתה צמצמת את זה באופן כזה שקבעת רמת דרישות כאלה שמצמצמת את זה רק לחברה.
<דב צור: תוריד את סף הדרישות, גם אני אוכל להשתתף.
<דב צור: מוריד את סף הדרישות, עוצר את הקול הקורא, מפרסם אותו מחדש, מוריד את הדרישות.
<דב צור: החברה היחידה שמגישה, לא זאת שזוכה רק, היחידה שמגישה, זו אותה חברה.
<דב צור: עכשיו, אתה יודע מה התוצאות?
<דב צור: החברה הזאת מטפלת, הייתה לנו בעיה בראשון שאנחנו עיר - --
אמנון כהן: לא, לא, לא איכפת לי, זה לא קשור.
אמנון כהן: העניין הוא התהליך, רק על התהליך.
<דב צור: אדוני כבוד יושב הראש, אני מעוניין גם בתוצאה.
<דב צור: האחריות שלי היא לא רק למינהל תקין.
<דב צור: האחריות שלי היא גם לחינוך של ילדי ראשון.
<דב צור: דובר באותם חברה שלא עוברים בגרות.
<דב צור: אצלנו זה היה 30% כשאני הגעתי לתפקיד - - -
אמנון כהן: יכול להיות שעוד 10 יכולים לעשות את זה, זו הנקודה.
<דב צור: לא, אין, עובדה.
<דב צור: פרסמנו קול קורא - - -
<תמר מנס: לא, לא.
<דב צור: שנייה, פרסמנו את הקול הקורא - - -
<תמר מנס: מה שאנחנו כתבנו זה אחרי שהם פרסמו את הקול הקורא וגם אחרי זה, עדיין זה צמצם את האפשרות של מגישים אחרים, ולכן היה לך רק מציע אחד אחרי זה.
<דב צור: אבל הורדתי את התנאים לפי הדרישה של מישהו אחר.
<תמר מנס: בסדר, מה זה משנה לפי הדרישה?
<תמר מנס: אבל עדיין, גם אחרי ש - - -
<דב צור: אנחנו לא יכולים, סליחה גברתי, אתם התעלמתם - - - חברה, אני רוצה שתבינו - - -
<תמר מנס: הייתה לזה סיבה שהיה ...
<תמר מנס: אחד, וזה אחרי שצמצמתם את הקול הקורא - - -
<דב צור: מדובר באנשים, שנייה - - -
<תמר מנס: רגע, אבל אתה אומר דברים שהם לא נכונים.
<תמר מנס: יש לי סדרה שלמה של דברים שאתה אומר והם לא מדויקים.
<תמר מנס: אני מאד מעריכה את הלהט שלך, אבל תדייק.
<תמר מנס: תדייק.
<תמר מנס: אתה אומר שאין חוזר, הנה שני החוזרים שאומרים לגבי הדובר.
<תמר מנס: אז כל מיני דברים שאתה אומר - - -
<דב צור: אבל לא הגעתי לדובר.
<תמר מנס: אתה אמר לגבי החוזר.
<דב צור: אני אגיע לדובר.
<תמר מנס: סליחה רגע, לגבי החוזר אמרת שהחוזר הוא רק מלפני שנה, הנה, חוזר משנת 2004 שאומר - - -
<דב צור: עוסק רק בכפילות, אני מכיר אותו בעל פה.
<דב צור: אני אראה לך אותו.
<שמואל גולן: על זה כבר התווכחנו כשהיית אצלי ואמרנו לך - - -
<דב צור: לא, לא, לא - - -
<שמואל גולן: סליחה, בעקבות האירוע שהיה בכפר סבא.
<שמואל גולן: לא רציתי להזכיר את העיר הזאת, אבל אני אזכיר אותה.
<שמואל גולן: משרד הפנים הוציא הנחיות מדויקות.
<שמואל גולן: רצית להתעלם מהעניין.
<תמר מנס: אתה זורק הרבה עובדות שהן לא נכונות.
<תמר מנס: העובדות שלך הן לא נכונות, אתה מטעה את האנשים פה.
<תמר מנס: אתה מטעה את האנשים פה.
<קריאה: מה זה המשפטים האלה אתה מטעה?
<קריאה: הוא לא מטעה שום דבר, מה את אומרת שהוא לא מטעה?
<דב צור: מה שאת אומרת ממש לא נכון.
<תמר מנס: יש לי פה את המסמכים.
<דב צור: הנה, אני אקריא את התגובה של משרד הפנים, כי מטים אותי לנושא הדובר, אבל אני אענה על זה, כי כנראה לא מסתדר החינוך, אז היא לוקחת אותי לדובר.
<תמר מנס: לא, לא, לא, לא.
אמנון כהן: לא, לא, לא, חינוך.
<תמר מנס: לא, אני התייחסתי לקול הקורא.
<תמר מנס: אני אמרתי לך שאחרי שאתה פרסמת את הקול הקורא השני, עדיין - - -
אמנון כהן: המתוקן?
אמנון כהן: גם המתוקן היה כזה?
<תמר מנס: גם המתוקן היה כזה שצמצם את התנאים, ולכן היה - - -
<דב צור: תראי, אם הייתי רוצה - - -
<תמר מנס: לפי הטענה שלו אי אפשר לפרסם מכרזים, בכל מכרז יגיעו 2,000 איש ובכל מכרז אין שיקול דעת ואין בכלל טעם למכרזים, ככה זה עובד.
<דב צור: שנייה, לא אמרנו את זה.
<תמר מנס: זה מה שיוצא.
<דב צור: שנייה, בעיריית ראשון לציון וגם עיריות אחרות, ואני מעיד על העירייה שלי, מתנהלים מאות מכרזים בשנה.
<דב צור: להגיד שכל מה שאנחנו עושים בעירייה, או אפילו הרוב, או אפילו חלק נעשה דרך ועדת מתכננים זה בדיחה.
<דב צור: את מדברת על 66 מיליון - - -
<תמר מנס: לא אמרתי את זה.
<שמואל גולן: צר לי מאד להגיד לך, אבל תראה, גם לי מותר לענות לך, אדוני היקר.
<שמואל גולן: אתה מוציא פה מילים מהקשרן ואתה בונה פה תזות לא ברורות.
<שמואל גולן: אף אחד לא אמר שאתם לא עושים מכרזים, אף אחד לא אמר - - -
<דב צור: אי אפשר.
<דב צור: אמרתם הרגע.
<דב צור: אתם לא יכולים - - -
<שמואל גולן: אתה פשוט לא מקשיב מה אומרים לך, כי אתה טעון בתוך עצמך, אדוני.
<דב צור: אתה לא צריך להגיד לי, בסדר?
<דב צור: אתה צריך לשמוע אותי.
<שמואל גולן: לא, אתה גם צריך להקשיב לנו.
<דב צור: לא, אני לא צריך להקשיב לכם.
<שמואל גולן: אתה לא מקשיב לעצמך.
<דב צור: אני הקשבתי לך רבות.
<שמואל גולן: אני יודע שבאת לפה היום לוחמני, אבל גם אנחנו יודעים לענות בחזרה.
<דב צור: תשמע, אני רוצה - - -
אמנון כהן: אדוני ראש העיר, עם כל הסבל, בדיון פה אנחנו צריכים לתקן את הליקויים.
אמנון כהן: מה שחשוב לי זה לא מה שבדקת בעיר תל אביב וחיפה, זה לא מעניין אותי.
אמנון כהן: גם לא מעניין אותי שאר הדברים שאתה אומר.
אמנון כהן: מעניין אותי מה משרד הפנים, כאשר הוא לומד, איזה נהלים הוא יוציא מחר בשביל לתת לכם מסגרת כדי שתוכלו להתנהל לא לכבול את ידיכם, ומצד שני שיהיה פה שוק פתוח, שמי שמומחה בבגרויות ייתן לכם את הכלים ואתם תבחרו.
אמנון כהן: אבל שלא יהיה מצב שאנחנו נכתוב מכרז כזה שמראש נדע שאותו אחד שנתן לי את השירות, שרק הוא יכול לזכות.
אמנון כהן: אני בונה את זה ככה מבחינת גודל, מבחינת ניסיון, אנחנו יודעים הרי.
אמנון כהן: הייתי גם בעירייה שש שנים, אני מכיר את התהליכים.
אמנון כהן: לכן אני אומר, הנראות גם צריכה להיות.
אמנון כהן: נראות.
אמנון כהן: לפעמים רק בשביל נראות.
אמנון כהן: לכן אני אומר בוא נתקדם כרגע, ולכן אומרים אחרי שתיקנת כבכיול את הקול הקורא, זה לא הביא למצב שיכלו להתמודד עוד כמה גופים.
אמנון כהן: זה כאילו לא פתרת את הבעיה.
אמנון כהן: אולי תיקנת שם משהו קוסמטי, כשבפועל נשאר אותו בן אדם זוכה יחיד.
<דב צור: אבל קשה לדעת איפה הגבולות.
אמנון כהן: גם אני לא יודע, אבל אני מדבר כרגע על נראות.
אמנון כהן: אם לא באים לפחות שני מועמדים או שלושה, אז זה גם מדליק נורה אדומה למה לא באו?
אמנון כהן: ואני יודע שראש וועדת המכרזים יכול להגיד בגלל שהגיע-.
אמנון כהן: אתה לא מקשיב.
אמנון כהן: אני אמרתי שכשיושב ועדת מכרזים רואה הצעה אחרת, יש לו אפשרות להגיד שהוא לא רוצה הצעה אחת והוא פותח את זה שוב, כי הוא רוצה שיהיו עוד כמה הצעות.
אמנון כהן: אני רוצה באמת לבחון שילדי ישראל יקבלו את הגוף הכי טוב.
אמנון כהן: ולכן אני אומר לגבי הנראות, ולא רק לגבי עיריית ראשון לציון, על כל העיריות.
אמנון כהן: אנחנו רוצים שגם הנראות תהיה.
אמנון כהן: לכן אדוני ראש העיר, בוא תגיד לי איך אנחנו פותרים את הבעיות האלה ברמת מקרו, שתהיה גם נראות.
אמנון כהן: יכול להיות שהם הכי טובים, לכן המכרז נתן את המענה שהם יזכו.
אמנון כהן: אנחנו רוצים שלא כל קיקיון, לא כל מורה יבוא מחר וילמד, אלא באמת גופים שיכולים להתמודד.
אמנון כהן: אז צריך להתחיל את זה בסף הכי נמוך, ובשיקול דעת.
אמנון כהן: אתה יכול להשאיר גם לשיקול דעת שאתה מעדיף את ההוא כי אתה מכיר אותו למשל, כי יש לך ניסיון איתו והוא עבד כבר שנתיים, מבחן התוצאה.
<מוטי עג'מי: אדוני יושב ראש הוועדה כמה מילים.
<מוטי עג'מי: אני יושב ראש הוועדה של מתכננים ויועצים, ככה אנחנו קוראים לה בעיריית ראשון לציון.
<מוטי עג'מי: אני רואה חשבון במקצועי.
<מוטי עג'מי: אני חייב לומר לך שהרושם שיוצא מהדו"ח הזה הוא לחלוטין שונה מהבדיקות, מהקפדנות שאנחנו עושים בוועדה עד שאנחנו מקבלים החלטה.
<מוטי עג'מי: הנושא הזה לא התקבל בישיבה אחת, הנושא של החינוך שאנחנו מדברים עליו כרגע, באבחה.
<מוטי עג'מי: אנחנו שלחנו אותם הלוך ושוב הלוך ושוב.
<מוטי עג'מי: בכל הרשויות המקומיות שהם בדקו בארץ, לא מצאו, כך נאמר לנו ונתנו לנו רשימה של רשויות מגובה במסמכים מאנשים בכירים במשרדי ממשלה.
<מוטי עג'מי: בכל אותן רשויות, בכל הבדיקות שעשו - - -
אמנון כהן: שהם עובדים כבר?
<מוטי עג'מי: שעובדים בכל הרשויות, האדם היחיד, הגורם היחיד שעוסק, לא בהדרכה של בחינות בגרות, בזה יש רבים, בנושא של לקויות למידה.
<מוטי עג'מי: יש מומחיות מיוחדת בנושא הזה, מגובה במכתבים.
<מוטי עג'מי: יש לי פה מכתב מבכיר במשרד החינוך, הוא נותן מכתב ליועץ המשפטי של אור יהודה, וצרפו לנו הרבה מכתבים, מעבר לבדיקה שנעשתה בכל הרשויות.
<מוטי עג'מי: כל הרשויות שמרימים טלפון מי היחיד שמתעסק בהכנה לבגרויות ללקויות למידה, כולם, הרצלייה, הוד השרון, עשרות רשויות, אתה פונה אתה שואל מה קורה.
<מוטי עג'מי: עובדה שבירושלים, גם בקול הקורא, שנתיים אחרי זה אותה תוצאה.
<מוטי עג'מי: עובדה שבראשון אותה תוצאה.
<מוטי עג'מי: עכשיו, מה זה להוריד את תנאי הסף?
<מוטי עג'מי: היא אומרת להוריד את תנאי הסף.
<מוטי עג'מי: ואם הייתי מוריד את תנאי הסף והיה נבחר מישהו שהיה נותן הצעה יותר זולה?
<מוטי עג'מי: לא רוצה אותו.
<מוטי עג'מי: אין לו ניסיון מספיק.
<מוטי עג'מי: יש לו ניסיון של שנה.
<מוטי עג'מי: אני רוצה ניסיון של 20 שנה עם תוצאות מוכחות.
<מוטי עג'מי: גם אז הייתי בוחר בו.
<מוטי עג'מי: והתוצאה שיצאה בסופו של דבר - - -
אמנון כהן: אין בעיה, אין בעיה.
<מוטי עג'מי: לא, אבל הורדנו את תנאי הסף.
<שמואל גולן: מה שהיושב ראש אומר זה שבתהליך צריך לעשות את - - -
<מוטי עג'מי: עשינו את התהליך, עשינו קול קורא, אבל תשמע אדוני, כשאני יושב בוועדה ואני שואל – אנא תביאו לי רשויות אחרות.
<מוטי עג'מי: לא יתכן.
<מוטי עג'מי: זה בכל ישיבה נאמר הדברים האלה.
אמנון כהן: זה כאילו נראה שמישהו השתלט על הענף הזה, מונופול, ורק הוא יודע לעשות את זה.
<מוטי עג'מי: תראה מכתב, סתם דוגמא שמבחינתי המילה הראשונה פה היא להמחשה, אז אני אומר שזה ממחיש טוב מכל, בפסקה שאני רוצה להקריא לך: להמחשת הדברים אני יכול להתייחס לפרויקט שביצענו ביישוב אור עקיבא.
<מוטי עג'מי: כותב את זה מנהל אגף שחר במשרד החינוך שאחראי על התחומים האלה.
<מוטי עג'מי: יישוב בו פעלו גופים רבים לפנינו ובהם אוניברסיטאות ובתי ספר לחינוך.
<מוטי עג'מי: שיעור הזכאים לבגרות ביישוב לא השתנה באופן דרמטי, למרות ההשקעה העצומה של מיליוני שקלים בכל אותם גורמים.
<מוטי עג'מי: והוא אומר – רק שנכנס מר איפרגן, זה כתוב אחר כך, אם אתה רוצה אני אקריא לך גם כן, רק אז הוכחו התוצאות והוא לכן ממליץ לעבוד רק עם איפרגן.
<מוטי עג'מי: עכשיו, אני יושב בוועדה, אני צריך לקבל החלטות, באים אלי אנשים מגורמי החינוך אומרים לי היחידים שבדקנו, רק הוא.
<מוטי עג'מי: מקבל מכתבים ממשרד החינוך, מכל הגורמים, תגיד לי אדוני מה אתה היית מחליטה באותה ישיבה?
<מוטי עג'מי: אם תגיד לי החלטה אחרת, אני מוכן ללכת לעשות מה שאתה רוצה.
<מוטי עג'מי: אותה החלטה היית מחליט.
<מוטי עג'מי: וגם כן, כשמדברים פה על יועצים, נאמר פה כביכול יש יועצים, אז אנחנו כבר פטורים ממכרז.
<מוטי עג'מי: אז אמנם אנחנו בחלק מהמקרים עשינו קול קורא ופרסמנו קול קורא.
<מוטי עג'מי: חלק מהיועצים נבחרו בסופו של דבר מתוך קול קורא, ובחלק גדול מהמקרים שבחרנו יועצים, בכלל לא מגיעים לכדי מכרז.
<מוטי עג'מי: אולי 90% מהיועצים שמועסקים, מבחינת הסכום שמחייב מכרז.
<מוטי עג'מי: גם לזה צריך להתייחס.
<מוטי עג'מי: זה לא נאמר.
אמנון כהן: מכרז זוטר.
<מוטי עג'מי: לא מכרז זוטר.
<מוטי עג'מי: מכרז זה עד 140,000 שקלים.
<מוטי עג'מי: 90% מהאנשים האלה הם פחות ממכרז.
אמנון כהן: בסדר, אבל אתם יכולים גם לחלק את הפרויקט, שלא יגיע ל-10 פעמים - - -
<מוטי עג'מי: לא, לא, לא, לא.
<מוטי עג'מי: אני אראה לך את הנוהל.
<מוטי עג'מי: אמנון, זו שחיתות, סליחה אדוני.
<מוטי עג'מי: אצלנו אין כזה דבר.
<מוטי עג'מי: אני אגיד לך יותר מזה, אנחנו בישיבה האחרונה, ואני אבקש שיעבירו לך את הפרוטוקול, אמרנו – כל אחד שעבר 100,000 שקלים הוא מגיע אלינו לוועדה.
<מוטי עג'מי: אנחנו עשינו נוהל שאומר שבין 25,000 שקלים ל-100,000 שקלים, אתה יכול להשאיר את זה בצוות מקצועי מצומצם כדי שיבחן את הדבר הזה.
<מוטי עג'מי: ובאנו אליהם ואמרנו להם חברים, אבל אם במצטבר, לא בפרויקט, הוא עבר את ה-100,000 שקלים, תביאו לנו לוועדה.
<מוטי עג'מי: אני אראה לך בישיבת הוועדה האחרונה, כמה מומחים הבאנו שבמצטבר הם עברו 100,000 שקלים וביקשנו הצעות מחיר.
<מוטי עג'מי: עכשיו, יש פה איזה רושם שיועצים זה שניים-שלושה חברים שנכנסו.
<מוטי עג'מי: אדוני, אדריכלים או בעלי מקצועות אחרים, יש לנו במאגר לתחום מסוים, לפעמים 20 ו-30 אנשים.
<שמואל גולן: הגענו בחזרה לאדריכלים.
<מוטי עג'מי: באדריכלים, מכיוון שרצינו קטגוריות, אז להיקפים - - -
אמנון כהן: מי עונה על התקשורת עם יועץ ראש העירייה לפיתוח עסקי.
<דב צור: לא, רק שנייה, אני חייב בנושא הדובר.
<דב צור: לא, פנו אלי באופן אישי, זה בהיבט האישי.
<דב צור: קודם כל אני רוצה להראות איך לצערי משרד מבקר המדינה טעה.
<דב צור: אני מקריא לך מתוך פסק דין של השופט בנימיני בנושא לנשטן.
<דב צור: משרד הפנים מסביר לשופט, ציטוט מתוך פסק הדין - - -
אמנון כהן: זה בנושא שלכם?
אמנון כהן: של ראשון לציון?
<דב צור: נושא אחר, עיר אחרת, אבל זה מתייחס לנושא בעקיפין, מתייחס לאותו חוזר מנכ"ל משנת 2004.
<דב צור: את הכוונה העומדת מאחורי חוזר המנכ"ל, הרעיון היה למנוע מצב בו לרשות יש תקן למשרה מאושרת, ובמקביל היא מעסיקה יועץ חיצוני - - -
<קריאה: זה לגבי הכפילות.
<דב צור: זה חוזר המנכ"ל, הוא לא אומר אסור.
<דב צור: עם זאת מדגיש משרד הפנים בתגובתו כי אין הנחיה גורפת לפיה אין להעסיק יועצים חיצוניים בנושאי דוברות ויחסי ציבור.
<דב צור: כמו שאמרתי הנחיה מלפני שנה.
<דב צור: אני עומד על כך.
<דב צור: לא רק זה, השופט בעקבות זה אומר - מותר להעסיק את אותו יועץ בקריית אונו.
<תמר מנס: יש חוזר פה, הוא אומר בבירור.
<דב צור: אבל כתוב, עמדת משרד הפנים.
<דב צור: הוא מפרש את זה.
<תמר מנס: זה משנת 2004.
<שמואל גולן: תקרא אתה, אנחנו לא מבינים עברית.
<דב צור: ומה ואני לא קורא נכון?
<שמואל גולן: לא, אנחנו לא מבינים עברית, אז אנחנו נקריא לך.
אמנון כהן: לא, הוא קרא את הפרשנות.
<דב צור: אני לא קורא עברית?
<שמואל גולן: אתה קורא את הפרשנות של השופט ואני מקריא לך את החוזר.
<דב צור: אה, כשנוח לך אתה לוקח את דברי השופט?
<שמואל גולן: לא, אל תדאג, נוח לי גם השופט.
<דב צור: אז בבקשה תקרא.
<שמואל גולן: נוח לי גם השופט, אבל אתה הולך לשופט אחד ואני הולך לשופט אחר.
<דב צור: למה אתה מתעלם מזה?
<שמואל גולן: אני מתעלם מהעובדה שהוויכוח הזה - - -
<דב צור: לא, למה אתה מתעלם מזה?
<שמואל גולן: הוויכוח הזה, בוא לא נתעלה על שופטים.
<שמואל גולן: בוא נדבר מה הייתה המטרה.
<שמואל גולן: המטרה הייתה שדובר יהיה עובד עירייה, עובד עירייה ושלא תביא מישהו שעבד איתך בבחירות, וזאת ההערה שהייתה פה.
<דב צור: שנייה, עכשיו אני אענה לך על זה.
<שמואל גולן: תענה ליושב הראש, לי אתה ענית כבר.
<דב צור: נתתי לך מחמאות על זה שקיבלתם אותנו וכיבדתם אותנו, אבל - - -
<שמואל גולן: ואני גם מכבד אותך.
<דב צור: אבל בהבטחה אחת לא עמדת בנושא הזה, כי דרשתי ממך בגלל שזה היבט אישי, בגלל שאני ראש עיר ובגלל שציינתם ניגודים לכאורה, ביקשתי להגיע למבקר המדינה ולא אפשרת לי.
<דב צור: אז אני רוצה שגם זה יירשם.
<דב צור: עכשיו תראה - - -
<שמואל גולן: לא יודע, הוא טוען שהוא רצה להגיע למבקר.
<דב צור: יש פה הנחיה חדשה.
<דב צור: תגיד לי אולי אתה יושב הראש, אם אתה מקבל אותה.
<דב צור: ניגוד עניינים, מצב של ניגוד עניינים כפי שאני מפרש אותו, כפי שהיועצים המשפטיים שלי מפרשים אותו, ככה הסבירו לי, ככה גם השכל שלי אומר, שאני נמצא במצב, היום בהווה, שיש לי איזה קשר עסקי, זיקה כלשהי למשהו.
<דב צור: אני עבדתי במשך 25 שנה בחברת נדל"ן מהגדולות בארץ.
<דב צור: השוק של הנדל"ן בארץ הוא מצומצם, הארץ קטנה.
<דב צור: כל האדריכלים הגדולים מוכרים לי, כל המתכננים הגדולים מוכרים לי, כל השמאים הגדולים עברו דרכי, כל היועצים הגדולים לניהול עברו דרכי.