GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תהל ברנדס: אני לא רוצה להיכנס לאף אחד מהמקרים האלה כי אין לנו את הפרטים, מלבד אותם מקרים שמגיעים ואנחנו מבררים אותם עד הפרט האחרון.
<תהל ברנדס: גם במקרה שהוזכר פה כתב "הגיחון" בתגובתו שאחרי התייעצות איתנו בסופו של דבר הגיעו למסקנה שאפשר לתת פה עוד הפחתה מעבר להפחתה שיש במקרה של נזילה.
אמנון כהן: זו היתה בעיה של האזרח?
אורי מקלב: היא אומרת דבר חשוב.
אורי מקלב: אדוני, אתה גילית עכשיו את אמריקה.
אורי מקלב: מה שאמרה עכשיו עו"ד ברנדס הוא גילוי שלא ידענו עליו, ואני אומר את זה כאחד שמתעסק כבר 25 שנים עם מים.
אורי מקלב: דהיינו, אם אני משקף נכון את דברייך, מעבר להנחה הרגילה, שזה הורדת התעריף מתעריף 2 לתעריף 1, מה חובה על "הגיחון" או כל תאגיד אחר כשמגיע חשבון מים מופרז בעקבות נזילה סמויה, מה תפקיד החברה - - -
<תהל ברנדס: זה לא מה שאמרתי.
אמנון כהן: חבר הכנסת מקלב, היא אומרת משהו אחר.
אורי מקלב: טוב שנוביל אותה לכיוון הזה.
אורי מקלב: אדוני, אני יודע למה אתה מוביל, אני יודע מה שכואב לך עם חשבונות המים האלה.
אורי מקלב: מה תפקידו של התאגיד כשאזרח מקבל 5,000 שקל כאשר הצריכה השוטפת שלו בחמש השנים אחורה היא 100 שקלים לחודש?
אורי מקלב: נניח שגילו או בעקבות שעון מקולקל או בעיקר בעקבות נזילה סמויה – התאגיד צריך להוריד מתעריף 2, שכן הוא שילם תעריף מאוד יקר כי הוא עבר את ה-3.5 קוב, לתעריף 1 שהוא התעריף הרגיל, וכן להוריד את דמי הביוב.
אורי מקלב: בכל חשבון יש גם ביוב.
אורי מקלב: מה זה "ביוב"?
אורי מקלב: ההנחה היא שהמים שהשתמשת יוצאים לביוב.
אורי מקלב: אבל זו היתה נזילה בחצר ולכן הם לא ירדו לביוב.
אורי מקלב: אז גם את זה צריך להוריד.
אורי מקלב: עם כל זה – דברים שאני מטפל בהם - חשבונות שהגיעו בחודש אחד, אדוני היושב-ראש, ל-18,000 שקל, לאדם שגר בקומה ראשונה ובסוף התברר שהנזילה היתה מהשעון שלו לבית שלו והוא בכלל לא ידע.
אורי מקלב: לא מדובר בחצר ולא שום דבר, אלא קטע קטן שם היתה נזילה שהגיעה ל-18,000 שקל.
אורי מקלב: גילה את זה המודד שבא לתת לו את החשבון הבא.
אורי מקלב: איזו הנחה הוא קיבל לדעתך– משפחה של שש נפשות שגרה בירושלים – מ-18,000?
אורי מקלב: אז הוא שילם 10,000 ומשהו.
אורי מקלב: אתה יכול להגיד לי איך בן אדם מתמודד עם 10,000?
אורי מקלב: ואומר "הגיחון" – ואני קיבלתי את זה – אני לא יכול יותר.
אורי מקלב: זה בגלל שהם אומרים להם: אתה לא יכול להוריד יותר, אין לך שום זכות.
אורי מקלב: אם הוא יוריד יותר, יש ביקורת של מבקר המדינה על זה שהוא הוריד יותר, מה פתאום העזת לעשות הנחות.
אורי מקלב: ואם את אומרת עכשיו שיש לו אפשרות להוריד מעבר למה שאני אמרתי עכשיו, אז צריך לומר את זה על השולחן, לפרוטוקול, ואנחנו נחייב את התאגידים לעשות את זה.
אורי מקלב: זה ייצא בהודעה שלנו.
אמנון כהן: זה עוד לא יצא.
<תהל ברנדס: אני אומר בדיוק מה ההסדר ולא לפרש, אלא לומר את הדברים כמו שהם.
<תהל ברנדס: במצב של נזילה יש מנגנון הנחות.
<תהל ברנדס: את המקסימום שאפשר לתת – נותנים, עדיין המים האלה נצרכו.
<תהל ברנדס: מעבר לזה, הפחתה מעבר לזה, זה כבר סטייה מהתעריף ולפי החוק היא צריכה תקציב - - -
אורי מקלב: תקציב?
<זוהר יינון: צריך לתקצב את זה.
<זוהר יינון: לנו אין אפשרות להזדכות - - -
אמנון כהן: שנייה, לא הבנתי.
אורי מקלב: תביא כסף למדינה.
<תהל ברנדס: מצב של הנחה - - -
אמנון כהן: עו"ד תהל, אני נמצא במקום שבו התושב שצריך לקבל את השירות, את המים, אינו אשם.
אמנון כהן: זה בכלל לא בשעון שלו, זה לא הגיע אליו.
אמנון כהן: זה באיזשהו מקום שלא קשור אליו בכלל.
אמנון כהן: למה אני צריך לקחת ממנו כסף כשהוא לא צרך את זה?
אמנון כהן: למה את מענישה אחד שלא מגיע לו עונש?
אמנון כהן: זה כמו שאת אומרת:
אמנון כהן: עכשיו אתה יושב שלוש שנים על כלום.
אמנון כהן: לא עשיתי את העבירה, לא ביצעתי עבירה.
אמנון כהן: אם אני מבצע עבירה והרשיעו אותי, והוכיחו שעברתי עבירה – בסדר.
אמנון כהן: אבל לא ביצעתי עבירה, למה אני צריך לשלם על משהו שלא צרכתי?
<תהל ברנדס: כאשר המים עברו במד המים, גם אם זה בשל נזילה, בסופו של דבר יש צריכה.
<תהל ברנדס: מה אנחנו יכולים לעשות?
<תהל ברנדס: במצב שיש נזילה, לתת את מקסימום - - -
אמנון כהן: במקרה שהזכרת זה היה לפני מד המים?
<אלכסנדר קושניר: לא, אי אפשר לחייב.
אורי מקלב: במקרה שהזכרתי זה אחרי מד המים.
אורי מקלב: אבל יש מקרים שזה בין המים המרכזי של הבניין - - -
אמנון כהן: אבל זה לא עבר לו בשעון.
אורי מקלב: הוא מקבל את זה דרך צריכה משותפת.
אורי מקלב: יש שלוש אפשרויות - - -
אמנון כהן: מר קושניר, אבל הוא לא צרך בסוף.
אמנון כהן: לא הצעה לסדר.
אמנון כהן: אני צריך שהם ינחו את הגופים ושכולם ישמרו על החוק.
אמנון כהן: אם מסתכלים שנתיים אחורה על חשבון של אזרח, משפחה מסוימת, ויש צריכה X ופתאום חריגה.
אמנון כהן: לפעמים זו חריגה קטנה, לא נורא, פתאום יש לו נזילה מהגומייה של אחד הברזים, אבל אם מדובר בחריגה חריגה, 18,000 שקל, כאשר הצריכה הרגילה היא נניח 800 שקל.
אמנון כהן: אותו אחד לא אשם, הוא לא צרך את זה.
אמנון כהן: אמנם זה עבר בשעון שלו, אבל הוא לא צרך את זה.
<אלכסנדר קושניר: עם כל הרגישות והאנושיות, יש טעויות.
<אלכסנדר קושניר: אני לא רוצה להיסחף ולומר שמישהו אוטומטית מדפיס חשבונות, עדיין יש אנשים נורמליים במערכת.
<אלכסנדר קושניר: אבל עדיין, ברגע שמים עברו מד ראשי בכניסה לבניין משותף, זה כבר מים שנכנסו למערכת צריכה.
<אלכסנדר קושניר: אם היתה נזילה בתוך החצר, זה עדיין באחריות של בעלי החצר ובעלי הבניין.
<אלכסנדר קושניר: אם מישהו טוען שזה בגלל הנזילה, לכן יש מנגנון ואנשי "הגיחון" יוצאים ובודקים.
<אלכסנדר קושניר: יש מנגנון מסודר ומאפשר הנחות.
<אלכסנדר קושניר: קיימת התחשבות בזה.
אמנון כהן: הוא אומר ששילמו 10,000 מתוך ה-18,000.
<אלכסנדר קושניר: אני לא אתייחס למקרה הזה כי לא ראיתי אותו.
אורי מקלב: היושב-ראש לא מדבר אתך על מקרים, אלא על עיקרון.
<אלכסנדר קושניר: אז אני מדבר על עיקרון.
אורי מקלב: אדם שלא השתמש במים שלא שלו ואתה אומר על אחריותו.
אורי מקלב: אתה אומר: זה עבר ולא מעניין מה קרה בדרך.
אורי מקלב: היושב-ראש נגע בליבה של העניין – הדימוי הלא טוב והגרוע שיש לתאגידים הוא בגלל המקרים האלה, בגלל החשבונות המופקעים, הגדולים.
אורי מקלב: יש שלושה דברים שיכולים לגרום לחשבון מופקע וחשבון גדול: האחד, שעוני המים בעצמם.
אורי מקלב: לפי תחקיר של כלבוטק שהיה – לא ראיתי את זה, אבל שמעתי – עדיין לא קיבלנו תשובות על מדידות כפולות של המים.
אורי מקלב: כלומר, מודד פעם אחת כשהוא צורך ופעם אחת כשהוא חוזר.
אורי מקלב: אלה התקנים שלכם, לא התקנים של מישהו אחר.
אורי מקלב: אתם צריכים לשים מדי מים שלא עושים את הדברים האלה.
אורי מקלב: התברר, והתברר טוב מאוד, ואחרי שנתיים מהתחקיר עדיין לא קיבלנו תשובות לצריכות הכפולות.
אורי מקלב: דבר שני, הצריכות המשותפות.
אורי מקלב: מה זה "צריכה משותפת"?
אורי מקלב: זה יכול להיות מכמה סיבות, אדוני היושב-ראש, למשל מנזילה שבין השעון הכללי לשעות הביתי.
אורי מקלב: דבר שלישי, ייתכן שהשעונים של חלק מהדיירים מקולקלים ומי שישלם זה אותו אחד שיש לו שעון תקין.
אורי מקלב: הוא יספוג גם את הצריכה הזאת, כי זו צריכה משותפת גם בלי נזילה.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, כל מה שנדבר פה לא יעזור למי שקיבל חשבון של 5,000 שקל, רק אם נקבע שבסופו של דבר יהיה תעריף מיוחד למי שיש אצלו נזילה שהיא פי שניים או שלושה מהצריכה המשותפת לאורך השנתיים האחרונות ושזה חזר לקדמותו לאחר שהוא מוכיח את הצריכה הסמויה.
אורי מקלב: אתה צועק דבר נכון: נזילה סמויה, לא צרכתי בפועל, גם לא הייתי מודע, לא הייתי צריך לדעת מזה, לא הזנחתי אפילו יום אחד ברגע שנודע לי על זה, מדוע אני נושא בנטל לבד?
אורי מקלב: איפה השוויון בנטל?
אורי מקלב: הפתרון הוא שלא יכול להיות שגם על זה ירוויחו.
אורי מקלב: דהיינו, בזמן שיש נזילה כזאת גדולה, בצורה דרמטית יותר גדולה מהצריכה, צריך להיות תעריף מיוחד.
אורי מקלב: תחייב אותם בשקל, זה הכל.
אמנון כהן: השאלה לעוסקים במלאכה – אתה רואה שצורך צריכה מסוימת ופתאום רואה שהשעון קופץ, והצרכן אפילו לא יודע את זה.
אמנון כהן: אתם מתריעים?
<אלכסנדר קושניר: זה כתוב בחשבון.
אמנון כהן: לא צריך להגיע חשבון, לפני כן.
<זוהר יינון: כשאנחנו רואים בעיה או כשאנחנו מזהים לפני הפקת החשבון – יש כשבועיים בין קריאת מונה המים עד להפקת החשבון - אנחנו פונים מיוזמתנו לאותו תושב, לאותו צרכן.
<דוד קוכמייסטר: אני הייתי מנכ"ל "הגיחון" וגם יושב-ראש פורום תאגידי המים.
<דוד קוכמייסטר: בהמשך לדבריו של מורי ורבי חבר הכנסת אורי מקלב, לפני כארבע שנים הצעתי כאן, בבית הזה, הצעה שלדעתי שום כלל לא יכול לפתור אותה, כי בסופו של דבר אתם מדברים על דברים חשובים, אבל נקודתיים, וכללים לא יפתרו את זה.
<דוד קוכמייסטר: מה שצריך הוא לתת סמכות לתאגידים – דרך המנכ"ל או היועצים המשפטיים – בהיקף קטן של 2% ממחזור המכירות, שהם יטפלו במקרים חריגים, נקודתית, בלי יותר מדי הסברים.
אמנון כהן: כמו תעריף מיוחד, כמו ועדת ערעורים.
<דוד קוכמייסטר: בסופו של דבר איש כזה יבוא לשם ויטפלו בזה.
<תהל ברנדס: זה קיים.
<דוד קוכמייסטר: כל כלל לא יצליח להתמודד עם הדברים האלה.
אמנון כהן: יש ועדת ערעורים?
אמנון כהן: מה הסמכות שלה?
אמנון כהן: עד איפה היא יכולה להגיע?
<עומר ורדי: לפעמים מדברים קצת בסיסמאות ומאבדים את הטרמינולוגיה המקצועית.
<עומר ורדי: אנחנו מפרידים בין מצבים שבהם יש סיבה לצריכה, שזה נזילה, תקינות מים וכד', לבין מצבים שהצריכה לא סבירה, לא הגיונית, אין לה סיבה.
<עומר ורדי: כשאין סיבה, יש היום את סעיף 52(א) לכללי אמות המידה שנותן בידי מנכ"ל התאגיד אפשרות לוותר על החיוב.
<עומר ורדי: אגב, זה בדיוק המקרה - - -
אמנון כהן: אבל אתה מחייב אותו והוא משלם ל"מקורות".
<זוהר יינון: בוודאי, אני משלם עד הגרוש האחרון.
<עומר ורדי: אני מדבר כרגע על הצרכן.
אמנון כהן: אבל צריך לפתור את הבעיה מהשורש.
אורי מקלב: אבל גם זה גילוי.
אורי מקלב: אפשר להגיד לתאגידים: אתם רווחיים, אתם יכולים להתחשב.
אמנון כהן: במקום הדיבידנדים.
אורי מקלב: למה שהצרכן ישלם את זה.
<עומר ורדי: אדוני היושב-ראש, זו בדיוק הגישה לצרכן שאנחנו מחפשים.
<עומר ורדי: זה מצב שבו הפונקציות המקצועיות - - -
אמנון כהן: אתה משאיר את האופציה שהמנכ"ל יחליט שלא היתה צריכה.
<עומר ורדי: אגב, זה בדיוק המקרה שהיה עם מר ברון.
אלי כהן: זה לא מדויק.
אלי כהן: אתה לא אמרת ליושב-ראש שיש כללים מסוימים ולא אמרת שאותו מקרה של ברון כשהגיע אליכם, לאדון שור, אני קיבלתי ממנו בכתב הוראה: תן לו הנחה לנזילה.
אלי כהן: אין הנחה לנזילה.
<עומר ורדי: אבל אחרי זה התנהלנו אני ואתה והמקרה הזה נסגר בצורה מסודרת.
אלי כהן: אתה גם לא אומר לו שעניתם לאדון ברון רק אחרי שלושה חודשים.
אמנון כהן: הוא אומר שלא עניתם שלושה חודשים.
אלי כהן: שלושה חודשים לא עניתם על המכתב שכתבנו לכם.
אמנון כהן: מר קושניר, שלושה חודשים.
אורי מקלב: רשות המים צריכה להוציא הנחיה שבמקרים חריגים על התאגידים לוותר על החוב.
אמנון כהן: אבל איך הוא יתמודד אחר כך?
אמנון כהן: הוא יקרוס.
אורי מקלב: אם אלה מקרים בודדים הם לא יקרסו.
אורי מקלב: אם זה מקרים רבים, צריך לבדוק.
<זוהר יינון: אגב, אני רוצה לציין ש-16,384 לקוחות, שהם כ-7% מלקוחות התאגיד, נמצאים בהסדרים שהם מעבר למתחייב.
<זוהר יינון: חבר הכנסת מקלב מכיר את זה.
<זוהר יינון: חבר הכנסת אייכלר מכיר את זה.
<זוהר יינון: כולם פונים אלינו ואנחנו פועלים הרבה מעבר למינימום או להוראות כלשונן.
<יצחק אליהו: כבוד היושב-ראש, אני לא יודע למה כאזרח תושב ירושלים אני לא יכול להגיע למנכ"ל "הגיחון".
אמנון כהן: הגעת אלי, מה אתה רוצה.
<יצחק אליהו: אני מדבר קודם כל ברמה הנמוכה, בתור תושב.
<יצחק אליהו: סוגרים את המים בלי ידיעת הצרכן וכשאתה בא לשלם היחס בכלל -.
<יצחק אליהו: אתה רוצה לדבר עם אלי כהן או עם רונית, סוגרים לך שם את הברזים.
<יצחק אליהו: עד שלא אמרתי להם בפירוש, ואני אגיד שמות ולא אתבייש – מוחמד שם בא וצועק עליי.
<יצחק אליהו: אמרתי לו: תשמע, עוד פעם תצעק, אני בא לשלם 1,000 שקל, זה מה שיש לי כרגע.
אמנון כהן: כמה החוב?
<יצחק אליהו: 25,000 שקל, חלק שלא באשמתי.
<יצחק אליהו: כי היתה לי בעיה אישית שלא יכולתי לפתור אותה.
<יצחק אליהו: באתי ושאלתי מה הקרן, אבל הם לא רוצים להגיד לי מה הקרן.
אמנון כהן: כמה שנים קיים החוב?
<יצחק אליהו: שלוש או ארבע שנים.
<יצחק אליהו: חלק מזה שילמתי.
<יצחק אליהו: הבעיה היא שכשאתה רוצה לשלם, אין לך מאיפה.
<יצחק אליהו: הם קובעים לך מה תשלם.
<יצחק אליהו: כשפניתי אליהם הם אמרו: תלך לרשות המים.
<יצחק אליהו: ביקשתי מיסמין טוהר, עורכת דין ברשות המים, והיא אמרה לי לפנות ל"הגיחון".
<יצחק אליהו: ה"גיחון" אומרים לי תלך לרשות המים.
<יצחק אליהו: החבר קושניר, לא תתבייש?
<יצחק אליהו: תשלח נציג מטעמך, לא מזוהה, שילך ויעשה ביקורות ויראה איזה יחס מקבלים האזרחים מהתאגידים ולא יזרקו אותנו כמו כלבים.
אמנון כהן: אתה ייצגת פה הרבה אנשים.
<יצחק אליהו: זרקו אישה מהבית עם 13 ילדים?
<יצחק אליהו: היא צריכה ללכת לקופת חולים כשהילדים שלה קטנים והם יחרבנו?
<יצחק אליהו: שיסלחו לי פה בבית הזה.
<זוהר יינון: אני מבקש להשלים.
<זוהר יינון: 16,384 לקוחות נמצאים בהסדרים - - -
<צבי ורטיקובסקי: אם מותר לי, ברשותך, שאלה כדי שתתייחס לזה.
<זוהר יינון: אי אפשר, אתם לא נותנים לי אף פעם להשלים.
<זוהר יינון: מה יהיה?
אמנון כהן: כבוד המנכ"ל, פה לא הולך מה שאתה רוצה להגיד.
אמנון כהן: בוועדות שלנו – מה שטוב, משבחים אתכם ויישר כוח על הפעילות שלכם.
אמנון כהן: מה שטוב, אתם עושים.
אמנון כהן: אנחנו מדברים על הביקורת, על מה שפחות טוב, על מה שצריך לתקן.
<זוהר יינון: אני עונה על הביקורת.
אמנון כהן: לכן לא צריכה להיות פה מגננה.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לעזור לכם כדי שתוכלו לעשות מלאכתכם נאמנה, לתת לכם כלים.
אמנון כהן: פה המקום שיכול לעזור לכם, לתת לכם כלים.
אמנון כהן: תשתמש בנו, אל תהיה נגד.
אמנון כהן: כולנו למען הצרכן.
אמנון כהן: בסוף כולנו רוצים שאותו אדם בן 81 לא תנתקו לו את המים, לא תעקלו לו את החשבון.
אמנון כהן: הוא צריך לשלם, אבל אם אתה מסתכל בצור הגיונית, שלוש ארבע שנים הוא שילם 100 שקלים ופתאום זה נהייה 5,000?
אמנון כהן: רגע, דרשני.
אמנון כהן: אני, כמחוקק, צריך לתת לך פתרון, עד כמה אתה הולך בוחן, בודק אם זה אמיתי או לא אמיתי, אולי עשה בריכה שחייה וכו'.
אמנון כהן: הבנתי שיש לך סמכות, כמנהל, לקבל החלטה שלא היתה צריכה.
אמנון כהן: אתה יכול לקבל החלטה.
אמנון כהן: איך זה יגולגל?
אמנון כהן: גם על זה נדבר.
<צבי ורטיקובסקי: כיוון שהיתה הערה קודם, אל מול ה-59% כפי שציין נציג נציבות תלונות הציבור – אם לא מפריע לך, תציג את הנתון שלכם כדי שנבין איפה אתם עומדים?
אמנון כהן: אתה מתכוון לתלונות מוצדקות?
אמנון כהן: יש לך נתון כזה?
<צבי ורטיקובסקי: אתה, ברמה ניהולית, כמנכ"ל, צריך שיהיה לפניך נתון כזה באופן קבוע.
<זוהר יינון: יש לנו SLA - Service Level Agreement – שבו אנחנו בודקים שורה של פרמטרים בתחום של שירות לקוחות.
<זוהר יינון: בין הפרמטרים שנמדדים, אפרופו לגבי זמן מתן מענה לתשובה, אנחנו מקבלים סדר גודל של 2,000 פניות בכתב כל חודש ועל פי החוק אנחנו צריכים לענות תוך 14 יום, 99% - לאורך שנים, לא משהו נקודתי – מקבלים תשובה תוך ארבעה ימים.
<צבי ורטיקובסקי: אני מדבר על תלונות מוצדקות.
<זוהר יינון: דבר שני, זמן מענה לשיחה טלפונית – למעלה מ-70% מהלקוחות אצלנו, ויש כ-1,500 שיחות ביום, מקבלים מענה תוך 40 שניות.
<זוהר יינון: אני מבקש שתעשו השוואה בכל הסקטור הציבורי, תוך כמה זמן עונים לכם לטלפון.
<זוהר יינון: וכן הלאה וכן הלאה.
<זוהר יינון: הדברים האלה נבדקים ברמה יומית, שבועית וחודשית.
אמנון כהן: כמה תלונות מוצדקות יש?
<זוהר יינון: אנחנו עושים סקר שביעות רצון לקוחות אצל כל האנשים שבאים איתנו במגע, הן בכתב והן בעל-פה - - -
אמנון כהן: אני לא מדבר על שביעות רצון, אלא על תלונות מוצדקות.
<זוהר יינון: אני מדבר על תלונות.
אמנון כהן: תקשיב טוב, אין לי כל הזמן שבעולם להסתכל על כל מה שאתה עושה.
אמנון כהן: אני שואל שאלות ממוקדות ורוצה תשובות ממוקדות.
אמנון כהן: כמה תלונות מוצדקות יש על פי הנתונים שלך?
אמנון כהן: ב-2013 – הנה, סיימת עכשיו שנה, עשית עבודת מטה, ישבת עם המטה שלך.
<זוהר יינון: החשבונות נשלחים אחת לחודשיים.
<זוהר יינון: קרוב ל-210,000 חשבונות נשלחים מידי חודשיים.
<זוהר יינון: כמות הבירורים – חלק גדול מזה הם בירורים על גובה החשבון – היא בין 1,000 ל-2,000 אחת לחודשיים.
<זוהר יינון: כלומר, פחות מאחוז מהצרכנים באים אלינו בבקשה לברר.
<זוהר יינון: לא הכל זה בדיוק תלונה, לפעמים אנשים לא מבינים ואנחנו מסייעים להם.
<צבי ורטיקובסקי: עם כל הכבוד לך, אתה לא עונה על השאלה.
<זוהר יינון: אני עונה על השאלות.
<צבי ורטיקובסקי: היתה כאן הערה בסגנון קשה של היועץ המשפטי שלך.
<צבי ורטיקובסקי: אני, כתשומה לנו, למשרד מבקר המדינה - - -
<אביב ברנט: תסלח לי, אתה עושה פה דבר שלא ייעשה, אני אסביר לך גם למה.
<אביב ברנט: גם כשאתה נציג של מבקר המדינה - - -
אורי מקלב: אני מציע לא לרדת לוויכוח הזה, אביב, אתה לא עושה נכון.
<אביב ברנט: חבר הכנסת מקלב, אנחנו לא מכירים את הנתונים האלה.
אורי מקלב: האם מר לוקר זה נקרא תלונה מוצדקת או לא מוצדקת?
אורי מקלב: אצלם זה יימדד כתלונה לא מוצדקת ואצלך זה יימדד כתלונה מוצדקת.
אורי מקלב: הנה ההבדל.
אורי מקלב: אני חושב שאתה צודק וגם הוא צודק.
אמנון כהן: המנכ"ל, יש לך נתון ל-2013?
<זוהר יינון: אז אני מסביר לכם עוד פעם.
<זוהר יינון: הבירורים לגבי אותם חשבונות אחת לחודשיים – פחות מחצי אחוז נמצא מוצדק.
<זוהר יינון: מה זאת אומרת "מוצדק"?
<זוהר יינון: שצרכן התלונן שהוא קיבל חשבון מנופח, שלחנו את הפקח פעם ראשונה, פעם שנייה, פעם שלישית, בדקנו את ההיסטוריה שלו – אגב, היום כל צרכן של "הגיחון" יכול להיכנס לאתר האינטרנט ולראות את כל החשבונות שלו שבע שנים אחורה, מה שלא קיים בשום גוף בסקטור הציבורי בישראל – וכשאנחנו מוצאים שהוא צודק אנחנו לא מתביישים לזכות אותו.
אורי מקלב: אדם שקיבל 18,000 שקל צריכה בגלל נזילה סמויה, זה נקרא "מוצדק" או "לא מוצדק"?
<זוהר יינון: אני פועל בתוך כללים.
<זוהר יינון: אדוני היושב-ראש, תפעלו לתקן את הכללים, אבל לסגור את המעגל.
<זוהר יינון: מה זה נקרא "לסגור את המעגל" – וזה מאוד חשוב, אדוני המבקר – אומרים: תזכו את הלקוחות.
<זוהר יינון: לפני רגע אמרתי לכם נתון שחשבתי שיגרום פה להרמת גבה, שעם יותר מ-7% מלקוחות התאגיד אנחנו נמצאים בהסדר בהיקף כספי של 76 מיליון שקל.
<זוהר יינון: לא 18,000 שקל ולא 10,000 שקל.
<זוהר יינון: רק במהלך 2013, מתוך רחמנות על אנשים שאנחנו יודעים שאגף הרווחה לא מטפל בהם, אולי גם כמו האנשים שהיו כאן לפני רגע - - -
אורי מקלב: אבל לא כולם צרכנים ביתיים.
<זוהר יינון: קרוב ל-2,400 איש הועברו לטיפול משפטי.
<זוהר יינון: למה לטיפול משפטי?
<זוהר יינון: כדי לאפשר להם להמשיך לצרוך את המים, כי כשזה עובר לטיפול משפטי אני לא מנתק להם את המים.
<זוהר יינון: לכאורה, לפי הכללים, הייתי צריך ללכת ולנתק להם את המים, אבל אז הייתי מעצים את הבעיה שיש.
<זוהר יינון: צריך להבין, ההיקף הזה של החובות שמטופלים, לכאורה בטיפול משפטי שאחריתו מי ישורנו, הוא בהיקף של 27 מיליון שקל.
<זוהר יינון: לי אין את האפשרות לגשת למנהל רשות המים או למנכ"ל "מקורות" ולהראות להם את 2,400 התיקים ולומר: נא לקבל זיכוי על 27 מיליון שקל.
<זוהר יינון: אלה מים שקניתי ביוקר מ"מקורות" וסיפקתי אותם בחינם.
<זוהר יינון: מאיפה אנחנו אמורים לממן את העלויות האלה?
אמנון כהן: אתה תשלוט בדיבידנדים, כבוד קושניר, ואם יש דיבידנד נוסף באיזשהו אזור אחר, תוכל לתת פה, לגוף הזה.
<זוהר יינון: אני חוזר ואומר, "הגיחון", מאז הקמתו בשנת 96', מעולם לא חילק דיבידנדים לעיריית ירושלים.
אורי מקלב: אבל היא לא גירעונית.
אמנון כהן: אני עוד אמשיך בנושא "הגיחון", אבל לפני כן לדבר על עפולה – "מי נע".
אמנון כהן: התקבלה אצלי תלונה וגם קיבלתי התייחסות שלכם.
אמנון כהן: ההתייחסות נכתבה לחבר הכנסת א.
אמנון כהן: כץ, הוועדה לביקורת המדינה.
אמנון כהן: אני לא יודע מי זה, אבל בסדר.
אמנון כהן: מי זה יצחק מזור?
<דוד קוכמייסטר: יצחק מזור הוא המנכ"ל והוא נמצא פה, אבל הוא אחרי ניתוח שיניים ולכן לא יכול לדבר.
אמנון כהן: מי מייצג אותו?
<דוד קוכמייסטר: אני.
אמנון כהן: קיבלתי את המכתב שלכם לפיו חייבתם את הצרכנים ב-5,000 שקל, למרות שהצריכה הרגילה שלהם היתה 300, 400 שקל.
אמנון כהן: המכתב שלך אומר שראש העירייה הקודם לא חיבר ועכשיו התחברו.
אמנון כהן: בגלל שהם התחברו עכשיו נעניש אותם, ניתן להם רטרואקטיבית.
אמנון כהן: בסעיף 8 במכתב שלך נאמר:
אמנון כהן: החל מראשית שנת 2013 צירפה "מי נע" את משק המים והביוב של עפולה לחברה.
אמנון כהן: אז למה אתה רוצה שהתושבים ישלמו לך על 2010, 2011, 2012, שכן העיר חוברה אליכם רק ב-2013?
אמנון כהן: התושבים שילמו לעיריית עפולה על הצריכה שלהם עד אותו מועד שזה עבר ל"מי נע".
<דוד קוכמייסטר: אנחנו לא גובים את זה.
<דוד קוכמייסטר: התאגיד לא גובה חובות תושבים בגין שנים קודמות.
אמנון כהן: אז איך הגעתם ל-5000 שקל?
אמנון כהן: כך אתה מסביר את זה, שהיתה הצטברות וכו'.
<דוד קוכמייסטר: לא, זה לא הסיפור.
<דוד קוכמייסטר: הסיפור הזה הוא כזה, ופה צריך ממש שתי דקות של נתונים, למרות שזה לא כל כך פופולארי בוועדות כנסת.
<דוד קוכמייסטר: אני התבקשתי על-ידי "מי נע" לבדוק את הדבר הזה, כי בינואר השנה בחשבונות המים שנשלחו לתושבים בפעם השישית מאז שהתאגיד התחיל לעבוד, כי זה חשבון דו-חודשי, התבררו שהיו תקלות בחשבון וחשבונות יצאו בגבהים יותר גדולים מהרגיל.
<דוד קוכמייסטר: התקבלו בעירייה 26 תלונות של תושבים בעניין הזה שהועברו לתאגיד, מתוכם הספקתי לבדוק 14 וביצעתי תחקיר על כל מה שקרה שם.
<מוטי פריאל: אגב, קיבלתי רק תשובה אחת.
<מוטי פריאל: תשובה אחת קיבלתי.
<דוד קוכמייסטר: אם תיתן לי בסבלנות להגיד, תשמע תשובות, כי רק היום הנחתי בתאגיד את הטיוטה של הדוח שלי.
<דוד קוכמייסטר: צריך להגיד כמה עובדות: ב"מי נע" עד היום זה האירוע הראשון שקרה להם, מאז 11 שנה, לפי שבדקתי אותם, שהחשבונות יצאו גדולים.
<דוד קוכמייסטר: דבר שני, אכן אפשר היה למנוע את שליחת החשבונות האלה.
<דוד קוכמייסטר: אני רוצה לחלק את התשובה שלי לשניים: היה אפשר למנוע את שליחת החשבונות האלה לתושבים אם היו בודקים – ועשיתי את הבדיקה הזאת עבורם – את פחת המים העירוני נכון לתקופת החשבון והיו רואים שקרתה תקלה והחשבונות יצאו גבוהים מדי.
<דוד קוכמייסטר: יכלו היו אז לעצור אותם ולעשות בדיקה.
<דוד קוכמייסטר: למה זה יצא גבוה מדי, ופה אני נכנס לקושי - - -
אמנון כהן: לא צריך פולמוס.
אמנון כהן: מה משלם בסוף התושב?
<דוד קוכמייסטר: כשהתאגיד גילה את הדבר הזה הוא עצר את החשבונות, ביצע תחקיר פנימי מידי כדי לבדוק מי הצרכנים עם הצריכות הגבוהות.
<דוד קוכמייסטר: הוא איתר 747 צרכנים שהחשבונות שלהם היו לא הגיוניים ולצרכנים הללו הוא מייד שלח מכתב לומר להם: אל תשלמו את החשבון הקודם, הנה יש לכם חשבון זמני, אנחנו בודקים את זה.
אמנון כהן: החשבון הזמני, בכמה הוא פחות?
<דוד קוכמייסטר: הזמני היה בשווי הממוצע של התקופה הקודמת, כדי שהצרכן לא ישלם יותר מדי.
<דוד קוכמייסטר: אלה הם 747 צרכנים.
אמנון כהן: אני רוצה לחדד את הנקודה.
אמנון כהן: אתה אומר שרטרואקטיבית, כל עוד הם לא היו מחוברים ל"מי נע" הם שילמו לעירייה ובזה זה נגמר.
<דוד קוכמייסטר: ואם הם חייבים לעירייה, הם עדיין צריכים לשלם לעירייה.
אמנון כהן: זה עניין שלהם.
אמנון כהן: אז אתה אומר: אני, "מי נע", לא גביתי על צריכה שלא שייכת אליי.
אמנון כהן: זאת אומרת, מה שהיה מול העירייה – נסגר מול העירייה, ואתה לא גובה רטרואקטיבית.
<דוד קוכמייסטר: נכון.
אמנון כהן: זה מה שרציתי לדעת, כי אתה כותב פה שב-2013 התחברו, והחיוב הוא ל-2010, 2011, 2012.
אמנון כהן: כך אני מבין.
<דוד קוכמייסטר: לא, זה לא כתוב במכתב.
<דוד קוכמייסטר: זו תובנה שאינה נכונה.
אמנון כהן: זה מה שהיה חשוב בנושא הזה.
<מוטי פריאל: אני נציג עפולה.
<מוטי פריאל: הוזמנתי לפגישה הזאת והייתי רוצה מאוד להתייחס.
<מוטי פריאל: אני רוצה להבהיר שעפולה הצטרפה לתאגיד בשנה האחרונה ובחשבון האחרון תושבי עפולה הוכו בשוק.
<מוטי פריאל: אנחנו שומעים טענות לא רק לגבי החשבון האחרון, אלא טענות היסטוריות במשך השנה הזאת על גבייה של תעריפים גבוהים מאוד.
<מוטי פריאל: צריך לקחת בחשבון – פעם אחת, התעריף עלה משמעותית, וזה לא שייך.
<מוטי פריאל: פעם שנייה, בחודש האחרון התקבלו חשבונות בצורה מוגזמת, וזו מילה עדינה.
אמנון כהן: עם עצרו את זה.
<מוטי פריאל: הם עצרו, ואני אקריא לך את ההודעה שנשלחה לתושבים ופורסמה בעיתונות.
<מוטי פריאל: אני אקריא מילה במילה וצריך להבין את זה בצורה פשוטה: עד שתסתיים הבדיקה, צרכנים אשר צריכתם סטתה מהצריכה הממוצעת יקבלו לבתיהם מכתב בצירוף שובר לתשלום עבור הצריכה הממוצעת והתשלום המלא יידחה ל-6 בפברואר 2014 (לרבות המשלמים את חיובי המים והביוב באמצעות הוראת קבע).
<מוטי פריאל: אני קובע כאן חד משמעית, רבותי, שזה לא נעשה, אולי נעשה בצורה מאוד חלקית.
<מוטי פריאל: חלק מהתושבים קיבלו מכתבים שכתוב בהם שצריך להיות חשבון מצורף ולא היה חשבון מצורף.
<מוטי פריאל: חלק מהתושבים עדיין ממשיכים לפנות אלינו על כך שהם צורכים מים מעל הממוצע באופן משמעותי והם לא נכללים באותם חשבונות.
<מוטי פריאל: לכן, כל החשבון של 747 תושבים נראה לי תמוה ומוזר, מה גם שעד היום ממשיכים להגיע עוד ועוד תלונות והשרשרת הזאת לא מסתיימת, ומדובר בסכומי עתק.
<מוטי פריאל: רק לסבר את האוזן, לפני שבוע התייצב אצלי יהודי שהראה לי את ההכנסה שלו – 2,500 שקל.
אמנון כהן: והוא צריך לשלם - - - ?
<מוטי פריאל: 1,200 שקל.
<מוטי פריאל: הוא אומר לי: תגיד לי, איך אני אשלם את זה?
אמנון כהן: זה חד-פעמי, נכון?
<מוטי פריאל: כן, החשבון האחרון.
<מוטי פריאל: אני מדבר על זוג זקנים.
<מוטי פריאל: אגב, רצינו לקבל את התלונות מהלקוחות ולהעביר ל"מי נע", אבל ב"מי נע" כעסו עלינו ואמרו: אנחנו לא מוכנים שתעשו את זה בשום פנים ואופן.
<מוטי פריאל: לכן אתה מדבר על 26 תלונות, אבל אם היינו מעבירים את כל התלונות של התושבים וגם את אלה שממשיכים להגיע, זה לא היה 26, זה היה כמה מאות.
<דוד קוכמייסטר: אתה מוזמן להעביר עכשיו את כל מה שיש לכם.
אמנון כהן: אני אסכם את הדיון ואני אתייחס גם לדברים שנאמרו כאן.
אורי מקלב: אני מבקש להציע הצעה לסדר, שאתה תנחה את רשות המים להכין מסמך לגבי צריכות חריגות, שהם יגדירו מה זה "צריכה חריגה", עד מתי היא נקראת צריכה חריגה, מה התעריף לצריכה חריגה, צורת התשלומים לתאגיד, הסדרי התשלום, ניתוקי מים בעקבות צריכה חריגה.
אורי מקלב: זו שורה ארוכה של דברים שיהיו נכונים לגבי כל התאגידים.
אורי מקלב: זה צריך להיות כלל לגבי כל התאגידים, כאשר ההנחיה שלך היא שיש תעריף מיוחד, בגלל שהאדם לא צרך את זה, הוא לא ידע מזה.
אורי מקלב: שיהיה תעריף מיוחד, אם בכלל, בוודאי מינימלי, לקוב מים בצריכה חריגה.
אמנון כהן: אני מסכם את הדיון הזה – ראשית, אנחנו מודים למשרד המבקר ולרשות המים על התשובות שקיבלנו.
אמנון כהן: אני מחזק את רשות המים בנושא של תאגידים מרחביים, 15 תאגידים, כדי לצמצם את מספר תאגידי המים.
אמנון כהן: הוועדה לביקורת המדינה תומכת ואם צריך לסייע ברמה של חברי הכנסת, אנחנו נתגייס ונעזור לך.
אמנון כהן: זה הכיוון שצריך להיות – לצמצם את מספר תאגידי המים.
אמנון כהן: כך הם יהיו יותר יעילים.
אמנון כהן: צריך גם לחזק ולעבות את המחלקות לפניות הציבור, כדי שלא יראו רק שעון, אלא יראו את האדם, יראו אם מדובר במשפחות במצוקה, קשישים, מבוגרים, עולים חדשים וכו'.
אמנון כהן: חבר הכנסת מקלב דיבר על מדי מים, על התקן שלהם.
אמנון כהן: אולי אפילו כדאי לעשות איזשהו מבצע כדי להחליף את כל השעונים, בשיתוף פעולה כזה או אחר, ב-matching כזה או אחר, כדי שתהיה נראות ולא יהיה מצב שיש שעון מקולקל ומישהו משלם את החוב של זה שיש לו אינטרס לא לתקן את השעון שלו.
אמנון כהן: צריך לתת מענה לדברים האלה.
אמנון כהן: לגבי צריכה משותפת – גם כאן צריך לראות את האזורים והמקומות ולתת גמישות לתאגידים.
אמנון כהן: לעניין תעריף מיוחד – אני מציע שתקבעו הגדרה ל"תעריף מיוחד" או אם תהיה החלטה שיקבל מנכ"ל של תאגיד על כך שלא היתה צריכה, אבל לסגור את זה בצורה כזאת שלא נגלגל את זה רק על התאגיד, שכן בפועל איכשהו "ברחו" מים ומישהו צריך לשלם על זה.
אמנון כהן: לכן אולי לעשות קלקולציה בין כל התאגידים ואם יש דיבידנדים במקום מסוים הם יהיו בפול שלך ובאזורים שיש בהם אוכלוסיות מוחלשות שבהם קיבלו החלטה – ברור שאסור שזה יהיה גורף וצריכה להיות ביקורת אם קיבלו החלטה נכונה או לא – שלא היה שימוש בכלל או 50% או 70%.