GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עירית בירן: אנחנו לא ידענו מה קורה שם ואמרנו שנשלח לעשות בקרה.
<עירית בירן: ניסינו לעשות מהלך דומה גם בפזורה הבדואית.
<עירית בירן: שם אנחנו קצת מתקשים אבל אנחנו מתקדמים.
<עירית בירן: גם דיווחתי בוועדת החינוך כשהיית נוכח שאנחנו איתרנו חלק מהילדים ואנחנו בתהליך איתור של כל הילדים גם שם.
אמנון כהן: עירית, מתי קולטים את מנהל אגף שח"ר חדש?
אמנון כהן: יש תאריך?
<עירית בירן: הבחינה היא ב-23 לפברואר, אם אני לא טועה.
<עירית בירן: אני מקווה שבקרוב יהיה לנו מנהל.
אמנון כהן: את בינתיים מחליפה וממלאת מקום.
אמנון כהן: אחרי הדיון אני רוצה להתייעץ איתך לגבי איזשהו נושא, בסדר?
אמנון כהן: תישארי כאן.
<עירית בירן: יעד ההחלה - המשרד החליט לפני שנתיים להיכנס ליעד ההחלה, לעבוד עם צוותי בתי-ספר ומנהלים על לקיחת אחריות על מאה אחוז התלמידים הנמצאים גם בגנים, גם בבתי-הספר היסודיים, גם חטיבות הביניים וגם בתיכונים.
<עירית בירן: זה אומר שבתוך בתי-הספר אנחנו עושים עבודה של הכשרה בתהליך של כלים מה לעשות עם אוכלוסייה שבית-הספר לא יודע מה לעשות איתה, אוכלוסייה מקשה יותר או מאתגרת יותר.
<עירית בירן: בשיתוף אשלים ובשיתוף משרד רווחה עם ילד ונוער אנחנו מנסים לבנות מודלים שונים שייתנו תשובה יחד עם התוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון, ביחד לבנות איזשהו מארג שיעזור לבית-הספר לקבל כלים לטפל באותה אוכלוסייה מאתגרת.
אורית סטרוק: על איזה כלים את מדברת?
אורית סטרוק: את מדברת על זה שלמורים ולמנהל ולצוות הקיים תהיה הכשרה נוספת או שאת מדברת על להכניס לתוך בתי-הספר גורמים טיפוליים נוספים כמו עובדים סוציאליים, פסיכולוג וכד'?
<עירית בירן: קודם כל, לתת כלים לבית-הספר פדגוגיים וטיפוליים, ללמד אותם לעשות אחרת, ללמד אותם לאסוף וגם להכניס שילוב תוכניות דרך מה שנקרא חיבור בין משרדי הממשלה יחד , לתת רשת ביטחון יותר טובה לאותה אוכלוסייה בסיכון גבוה, אוכלוסייה ענייה, או משפחות במשבר ובסיכון גבוה.
אורית סטרוק: כן יכניסו גורמים טיפולים בתוך בית-ספר?
אורית סטרוק: באיזה טווח של זמן?
<עירית בירן: גם וגם.
<עירית בירן: זה תהליך וזה לפי צרכים.
<עירית בירן: יש מקום שצריך יותר ולפי תוכניות.
<קריאה: תלוי תוכניות.
<קריאה: יש תוכניות שזה כבר קיים.
<עירית בירן: יש יישובים ותוכניות שכבר קיים ואיגום משאבים.
<עירית בירן: יש כסף לאותם יישובים שנכנסו לתוכנית הלאומית לילדים ונוער ויש תקציבים נוספים שיעד ההחלה הביא לתוך בתי-הספר, כולל הדרכה וכולל מה שנקרא שעות למורים פרא-רפואיים לטפל בילדים בסיכון.
אמנון כהן: רחמים יוסף, אתה ממחוז דרום.
אמנון כהן: מה יש לך להגיד לגבי ביקור סדיר?
אמנון כהן: תתייחס לדוח בבקשה לגבי המחוז שלך.
<רחמים יוסף: הדוח מטפל בעיר אשדוד שהיא חלק ממחוז דרום, הקדקוד הצפוני שלנו.
<רחמים יוסף: אני רוצה לעשות אבחנה בין הילדים שלומדים במערכת היישובית לבין הילדים לומדי החוץ.
<רחמים יוסף: בערים הגדולות שלנו, עוד הרבה לפני שהוחלט במשרד על חיבור בין ביקור סדיר וקידום נוער, אנחנו כבר עשינו את החיבורים האלה בערים הגדולות.
<רחמים יוסף: דהיינו, אשדוד, באר-שבע, אשקלון.
<רחמים יוסף: עכשיו אנחנו בונים את החיבור בעיר רהט.
<רחמים יוסף: עשינו זאת משום שרצינו לראות את הרצף הטיפולי מרגע שהילד בנשירה סמויה עד הרגע שהוא התנתק מהמערכת ומה עושים איתו.
<רחמים יוסף: זה פתר גם לי באופן אישי בעיה לשלוט בתנועת התלמידים בתוך העיר.
<רחמים יוסף: בזמנו בתי-הספר עשו החלפות של תלמידים בעייתיים.
אמנון כהן: הדוח אומר שהקב"סים והקב"סיות שלך עד שהם מגיעים לילד עוברים בין שלושה לשבעה חודשים.
אמנון כהן: היא דיברה כללי ואתה ממוקד.
אמנון כהן: אני רוצה תשובות ממוקדות על העיר אשדוד.
אמנון כהן: הדוח מציין: הטיפול בילדים האלה לא היה רצוף וחלו בו הפסקות שנעו בין שלושה לשבעה חודשים.
אמנון כהן: אנחנו יודעים שכמה שהזמן מתרחק הטיפול הוא יותר קשה, קשה לקלוט אותו חזרה.
אמנון כהן: זה לא בבית-ספר אחד, ב-14 בתי-ספר.
<רחמים יוסף: קודם כל, רוב הדוח, אף על-פי שזה לא נזכר במפורש, מתייחס למגזר החרדי.
<רחמים יוסף: יש לנו קושי עצום.
אמנון כהן: אתה לא אחראי בביקור סדיר על המגזר הזה?
<רחמים יוסף: אני אחראי.
<רחמים יוסף: אנחנו לא מצליחים לגייס קב"סים למגזר החרדי משני טעמים: ראשית, משום שלא כולם עומדים בתנאי הסף, אלה שבאים.
<רחמים יוסף: שנית, רמת השכר כל כך נמוכה שהגברים בוודאי לא באים כי הם מפרנסים עיקריים וגם הנשים בקושי מגיעות.
אורית סטרוק: מה השכר של קב"ס?
<רחמים יוסף: היום להיות מורה עם תוכנית "אופק חדש", השכר הוא פי 2 יותר גבוה מאשר שכר של קב"ס וכמות השעות של קב"ס שצריך לתת היא כמות - - -
אמנון כהן: אז צריך לסגור את המחלקה, לפטר את האנשים האלה כי לא עושים את העבודה.
אמנון כהן: לא צריך סתם לתת כסף.
אמנון כהן: אם אתה אומר שהוא לא עושה את העבודה והילד נושר, אין טיפול בין שלושה לשבעה חודשים, בשביל מה אתה מחזיק בן-אדם?
<רחמים יוסף: אין בן-אדם, זה מה שאני רוצה להגיד.
<רחמים יוסף: אין קב"סים.
אמנון כהן: אז אפשר לצאת עם הכרזה לסגור את הקב"סים בכל מדינת ישראל?
<רחמים יוסף: לא אמרתי את זה, אמרתי שאין.
<רחמים יוסף: המכרז השלישי שעיריית אשדוד פרסמה עומד להיפתח עכשיו בימים הקרובים.
<רחמים יוסף: בשני מכרזים קודמים לא היו אנשים שעמדו בתנאי המכרז או אלה שהתחילו כבר תוך ימים ספורים עזבו.
<רחמים יוסף: זה קושי.
אמנון כהן: עירית, לקחת את זה בחשבון בשכלול?
אמנון כהן: אם לא רוצים להגיע למקצוע והמקצוע כנראה דורש מאוד מאוד טיפול אינטנסיבי וריצה מבית לבית של הילדים וממשק בין הרווחה וקידום נוער, זה מצריך תקציב, אחזקת רכב בוודאי.
אמנון כהן: אולי זה לא בנוי נכון.
אמנון כהן: עירית, את בוחנת את זה בשולחן העגול?
אמנון כהן: אנחנו מטפלים ועושים את המאמץ, ועדת התמדה וסיפורים, ובסוף אין טיפול כי קב"סים לא באים בסוף.
<עירית בירן: בימים אלה אנחנו מקיימים ועדה יחד עם האוצר.
אמנון כהן: עוד ועדה?
<עירית בירן: כי זה תחום שצריך לעבוד מול האוצר לאישור שינוי דירוג השכר של הקב"סים.
<עירית בירן: זה לא משהו פשוט ואנחנו בתהליך כדי לשפר את שכר הקב"סים, ואני מקווה שגם להגדיל את מספר התקנים.
אמנון כהן: לפני הדוח לא ידעתם שיש בעיה עם קב"סיות?
<רחמים יוסף: כל הזמן יודעים אבל מישהו צריך לשלם את זה.
אמנון כהן: אתה יודע כמה כסף משלמת המדינה לנושא החינוך?
<רחמים יוסף: אבל לא אנחנו יכולים להחליט כמה לשלם לקב"סים.
אמנון כהן: מתי לוח הזמנים בנושא של הקב"סים?
<עירית בירן: את התשובה הזו צריך לקבל ממשרד האוצר כי אנחנו עוד לא קיבלנו מהם את התשובה.
<רמי הופנברג: אני רמי הופנברג, סמנכ"ל לחינוך של עיריית פתח-תקווה, אבל אני גם סגן יושב-ראש האיגוד הארצי של מנהלי מחלקות החינוך.
<רמי הופנברג: הנושא הזה הוא נושא שאנחנו גם עוסקים בו.
<רמי הופנברג: פנינו למשרד האוצר, למשרד החינוך.
<רמי הופנברג: אני אשאיר לך גם את המסמכים בעניין הזה.
אמנון כהן: לא, אני לא צריך מסמכים.
אמנון כהן: אני צריך שמשרד החינוך יעבוד ושלא ילך לי רק לבגרויות וסיפורים, שיטפל גם בקב"סיות ושייתן להם שכר שיטפלו בילדים.
<רמי הופנברג: הנושא הזה קשור גם למשרד האוצר.
אמנון כהן: כמה עולה קב"ס?
אורית סטרוק: מה המשכורת של קב"ס?
<רעיה צ'מפרליק: 3,000 שקל משרה מלאה.
אמנון כהן: מה התואר הנדרש?
<קריאות: תואר ראשון, חמש שנות ניסיון.
<רעיה צ'מפרליק: - - -תואר ראשון, מורה עם תעודת הוראה.
אמנון כהן: למה שהוא יבוא לשם?
אמנון כהן: כמה זמן אתה יושב בתפקיד שלך?
<רחמים יוסף: 15 שנה בתפקיד הנוכחי.
<רחמים יוסף: לפני כן ניהלתי בתי-ספר ואז עברתי.
<רמי הופנברג: ברשותך, אסביר את זה.
<רמי הופנברג: "אופק חדש" גרם לבעיה הזו.
אמנון כהן: הבנתי הכול, אני לא צריך הסברים - אופק חדש, אופק ישן.
אמנון כהן: עירית, תשובה לגבי שיפור התנאים של קב"סיות.
אמנון כהן: עם 3,000 שקל אף אחד לא יבוא, בטח אם יש לו תואר ראשון אלא אם כן הוא רוצה לעשות את זה כשליחות.
אמנון כהן: אבל עם שליחות הוא לא הולך למכולת והוא לא ישלם את המשכנתא.
אמנון כהן: צריך פה אחזקת רכב.
אמנון כהן: האם לקחת את זה בחשבון?
<עירית בירן: אנחנו את כל הנושאים האלה לקחנו.
<עירית בירן: גם ועד הקב"סים יושבים איתנו, השלטון המקומי יושבים איתנו.
<עירית בירן: אני מקווה שנצליח עם האוצר לפרוץ את המחסום הזה.
אמנון כהן: חיים, מה קורה עם קידום נוער?
אמנון כהן: איפה הממשק ואיפה הטיפול?
<חיים להב: קודם כל, הפתיח של עירית נותן איזשהו יחידת שינוי שאנחנו כרגע נמצאים בה וזה באמת שינוי.
אמנון כהן: כמה עובדים יש בקידום נוער בארץ?
<חיים להב: יש לנו כ-800 עובדי קידום נוער, 700 ומשהו.
אמנון כהן: השכר שלהם הולם?
<חיים להב: השכר הוא אף פעם לא מספיק.
אמנון כהן: אבל זה לא מצב של קב"סיות.
אמנון כהן: כמה קב"סיות יש לך לא במחוז, אני צריך ארצי?
<חיים להב: 580.
אמנון כהן: ואתה 800.
<חיים להב: קרוב ל-800.
<חיים להב: השכר בנוי אחרת.
אמנון כהן: למה אין עבודה?
אמנון כהן: למה יש נשירה ענקית כזו?
אמנון כהן: פה צריך חיבור מול שלטון מקומי, ממשק מול רווחה ומול זה?
<חיים להב: אני אספר מה קורה.
<חיים להב: משרד החינוך בנה או ייצר את המנגנון הזה של קידום נוער כרשת נוספת לאסוף ולאתר ולהגיע לאותם ילדים שלא מצאו את עצמם במסגרות הרגילות.
אמנון כהן: אבל לא עושים את העבודה.
<חיים להב: בוא אני אספר לך מה עושים ואחר כך תגיד אם לא עושים.
אמנון כהן: עושים לא מספיק.
אמנון כהן: מה עושים אני כבר יודע, מה לא עושים?
חנין זועבי: תגיד מה לא עושים.
חנין זועבי: תמיד אומרים מה עושים ואז מתחילים את החלק החסר.
חנין זועבי: מה לא עושים?
חנין זועבי: שם הבעיה, לא במה עושים.
<חיים להב: אוקיי.
<חיים להב: קודם כל, בדוח המבקר מבחינת הסוגיות שעלו כאן וגם היו בשולחן הזה היה את סוגיית האיתור, היתה סוגיית התכנון של תוכנית ההתערבות לגבי כל ילד, היתה סוגיה של כניסה או כמה זמן לוקח לשלב ילדים.
<חיים להב: הסוגיה האחרונה נושא של תיאום בין המשרדים, בעיקר עם הרווחה כמובן שהם תחנה נוספת בהקשר של העבודה.
אמנון כהן: תיכף נגיע אליהם.
<חיים להב: מבחינת האיתור שזו הסוגיה המרכזית שעלתה כאן וגם המבקר דיבר עליה, המערכת שלנו פועלת עם מערכת ממוחשבת שמתחזקת את מאה אחוז הילדים כל הזמן.
אמנון כהן: צריך קודם כל לאתר אותו.
אמנון כהן: מי מאתר?
<חיים להב: יפה.
<חיים להב: יש לנו חמש שיטות איתור.
אמנון כהן: בלי קב"סיות, תעזוב את הקב"סיות בצד.
אמנון כהן: אין קשר, כן?
<חיים להב: יש קשר, חייב להיות קשר.
אמנון כהן: קב"סיות אין עכשיו, חסר לו במחוז איזה עשרים וגם במחוזות אחרים חסר כי לא באים כי המשכורת נמוכה.
אמנון כהן: אתה צריך למלא שתי פונקציות כרגע.
אמנון כהן: אם אין איתור אז יכול להיות שיש עוד הרבה ילדים שאתה בכלל לא יודע עליהם.
<חיים להב: תן לי רגע לנסות להגיד.
<חיים להב: קודם כל, יש לנו מחשבת ממוחשבת שיש לה את מאה אחוז הילדים באותו יישוב ויש לנו את מאה אחוז הילדים שנמצאים רשומים בתוך מערכות החינוך, כולל בתי-הספר החיצוניים מהיישוב, כך שאנחנו רואים את התמונה הארצית.
<חיים להב: המינוס של מספר תושבי היישוב פחות התלמידים נותן לך את המספר הפוטנציאלי, מי אתה מחפש.
<חיים להב: זה קודם כל נותן לך איזשהו בסיס של איתור וחיפוש.
<חיים להב: שיטות האיתור היציאה לאיתור מעבר למיחשוב - פעם אחת יש הפניה באמת של הקב"סים וברוב המקומות זה קיים.
<חיים להב: יש הפניה של בתי-ספר.
<חיים להב: פעם שנייה - יש פנייה אישית של הורים ומשפחות.
<חיים להב: פעם שלישית - יש מה שנקרא יזום של יציאה במסגרת - - -
אמנון כהן: מנהל בית-ספר פונה לפעמים?
<חיים להב: בוודאי.
<חיים להב: התפקיד שלו זה להביא אותו במסגרת ועדת ההתמדה שעירית דיברה עליו ליישוב ולהגיד: הילד הזה לא אצלי ובוא נמצא לו אלטרנטיבה בתוך היישוב.
<חיים להב: אם אין ביישוב, צריכים לחפש אלטרנטיבה בתוך החיפוש.
<חיים להב: זה בדיוק הציר שהמנהל משולב.
אמנון כהן: הוא פוחד שאת הכסף הזה הוא לא יקבל.
<חיים להב: כשהוא פונה והוא משדר מצוקה אז פעם אחת הוא - - -
אמנון כהן: הוא לא משדר כלום, הוא מעדיף לטאטא את זה ושהוא לא יפריע לו.
<חיים להב: אני לא הייתי הולך ל- - -
אמנון כהן: יש כאלה.
אמנון כהן: אני הולך, אני דווקא הולך לשם.
אמנון כהן: חיים, אלה שדיווחו לך ואמרו לך, זה הכול בסדר.
אמנון כהן: אני חרד לכך שיש הרבה ילדים שבאים כאילו בבוקר ואחר כך הולכים לנוף, לים, ולכולם זה נוח.
אמנון כהן: זה נוח לבית-הספר כי הוא כאילו בבית-הספר, הוא מקבל את התקציב.
אמנון כהן: נוח לך כי אתה לא מטפל בו כי הוא לא במאגר שלך.
אמנון כהן: אבל המדינה פה שילמה הרבה כסף והילד הזה בסוף הוא שלילי למערכת.
אמנון כהן: איך אתה מאתר אותו?
<חיים להב: המנגנון הרביעי שאנחנו מתעסקים איתו זה יזום או יישוג של הילד שלו בבית או ברחוב.
<חיים להב: יש לנו מערכת שלימה עובדי רחוב שנמצאים בדיוק באזורים שבהם הילד יכול להסתובב, אם זה בחופים, בפארקים, באזורי העבודה.
<חיים להב: לשם אנחנו מגיעים.
<חיים להב: זה קידום נוער.
<חיים להב: המערכת הזאת בכל מקרה אמורה להצטלב באיזושהי נקודה עם המערכת הממוחשבת וזה מה שאנחנו עושים.
<חיים להב: המנגנון האחרון שאני רוצה להזכיר - ביישובי החוק, ביישובים שסומנו באישור ועדת החינוך של הכנסת כיישובי חוק, שם אנחנו מקבלים רשימות מסודרות שאנחנו הולכים אל הילד ומחפשים אותו.
<חיים להב: יש X ילדים מיישוב שלא שובצו באותה נקודת זמן באף מקום, באף מסגרת, אותם אנחנו מחפשים.
<חיים להב: אליהם אנחנו מגיעים, לילד עצמו אם הוא בבית או בעבודה כדי לנסות לחבר אותו מחדש.
<חיים להב: זה מנגנון האיתור.
<חיים להב: להגיד שאין פה נקודות שאפשר לשפר?
<חיים להב: בוודאי שלא.
אמנון כהן: יש פה מושג של לתת לכל ילד מנהל טיפול.
<חיים להב: זה משהו אחר.
אמנון כהן: הפרויקט הזה עובד, רחמים?
<רחמים יוסף: זה לא פרויקט.
אמנון כהן: אמרו שנמצא מנגנון שיהיה מנהל טיפול לילד כזה.
<רחמים יוסף: הקב"ס הוא אחראי.
אמנון כהן: אבל אין קב"ס.
<רחמים יוסף: איפה שאין קב"ס אז אין מי שיעשה את העבודה, אין מה לעשות.
אורית סטרוק: אולי נעבוד עם מתנדבים.
אורית סטרוק: זה יותר טוב ממישהו שמקבל 3,000 שקל לחודש.
<חיים להב: השינוי שכרגע מדובר בו, אחד המרכיבים שלו מעבר לחוזר המנכ"ל שהוזכר, זה מערכת ממוחשבת שתדבר בין כל היחידות, קודם כל במשרד.
<חיים להב: אני מאוד מקווה שתהיה לנו גם אפשרות למנגנון של תיאום עם הרווחה.
<חיים להב: יש לנו הרבה מאוד שיתופי פעולה עם הרווחה, ובטח זה יוזכר בהמשך.
<חיים להב: פעם אחת, מול ילדים ספציפיים, מה שאתה קורא ניהול מקרה או טיפול במקרה.
<חיים להב: יש מנגנון של שיתוף פעולה ותיאום על מקרים שדורשים התערבות גם של החינוך וגם של הרווחה ומחליטים מי המנהל או מי מה שנקרא ה-case manager של אותו ילד בתיאום של שני המשרדים ואנחנו נמצאים שם.
<חיים להב: זו התחלה של עבודה מאוד מסודרת בעניין הזה גם בגלל שזה תיאום בין-משרדי וגם שהתוכנית הלאומית מפעילה מנגנונים בדיוק בהקשר הזה.
באסל גטאס: מה המגמה?
באסל גטאס: עלייה או ירידה?
אמנון כהן: שלא יהיו נושרים.
<חיים להב: של הנשירה יש ירידה כל הזמן, בנשירה הגלויה.
<חיים להב: הנשירה הסמויה זה סיפור אחר שעלה פה ואני חושב שזה שווה דיון נפרד.
באסל גטאס: מה קורה במגזר הערבי?
<חיים להב: גם במגזר הערבי יש ירידה.
באסל גטאס: 17% זה אחרי ירידה?
<חיים להב: יש ירידה כל הזמן.
<חיים להב: מה שהיושב ראש שואל, עדיין במה שיש האם יש טיפול?
<חיים להב: האם יש סנכרון ותיאום?
<חיים להב: מה שאנחנו מנסים להגיד, אכן יש שיפור לאורך כל הדרך והמשרד כרגע במהלכים ה- - -
אמנון כהן: תיכף נחזור אליך.
חנין זועבי: לשאלה של באסל גטאס - אני חושבת שיש טעות באינפורמציה שהוא נתן.
חנין זועבי: על אחוז או מגמה של ירידה או עלייה באחוז המנותקים.
חנין זועבי: הוא אמר שיש מגמה של ירידה.
חנין זועבי: אני אומרת שבסטטיסטיקה של 2006 האחוז היה פחות מ-17%, נכון?
<חיים להב: אני יכול לבדוק את זה.
חנין זועבי: אני אומרת לך.
חנין זועבי: המגמה במגזר הערבי עולה, לא יורדת.
חנין זועבי: את הטעית עכשיו.
חנין זועבי: אתה אמרת שהיא יורדת, לא נכון.
אמנון כהן: זה מ-2010 כנראה יש ירידה.
אמנון כהן: אני מבקש שתבדקו את זה ותתנו לנו תשובה.
אמנון כהן: אייל, מה זה מנהל תחום מידע?
אמנון כהן: איזה מידע?
<אייל גבאי: אני אסביר.
<אייל גבאי: לכל קב"ס יש מערכת ממוחשבת.
אמנון כהן: הוא יודע להפעיל אותה?
<אייל גבאי: כן, כמובן.
<אייל גבאי: הוא יודע טוב מאוד להפעיל אותה.
אמנון כהן: לא, אני שואל.
אמנון כהן: ב-3,000 שקל משכורת שהוא מרוויח עוד להתעסק עם מחשב?
<אייל גבאי: מה לעשות?
<אייל גבאי: גם עם מעט הכסף עדיין יש קב"סים שרואים בתפקיד שליחות.
<אייל גבאי: אני אחראי על כל הבנייה של מסד הנתונים שיש גם ברשות המקומית וגם במשרד.
אמנון כהן: אבל הדוח מצביע על זה שזה לא טוב.
אמנון כהן: אין ממשק, אין קשר.
<אייל גבאי: מה שנבדק - ראיתי את הנתונים, אני מכיר אותם.
<אייל גבאי: בחלקם לוקחים שני מקרי קיצון ומנסים לייצג את התהליך המרכזי וזה לא כך.
<אייל גבאי: יש לנו במשרד נתונים מאוד מסודרים, ואם כבודו ירצה לראות אותם אני אציג אותם, של הלמ"ס, לא של המשרד.
<אייל גבאי: אם אנחנו מדברים על הסתכלות של חמש שנים של נתוני הלמ"ס, אני מקבל כל שנה דוח שלהם בהתמקדות באוכלוסיות.
<אייל גבאי: אנחנו מפרידים את זה באוכלוסיות של א', ו', ז, ט', י', י"ב.
<אייל גבאי: יש בפניי דוח של השנה האחרונה.
באסל גטאס: אבל הם מקבלים את זה מהחינוך.
<אייל גבאי: לא, לא - שנייה.
באסל גטאס: איפה - - - עם הנתונים?
באסל גטאס: אתה ממחזר אותם אליך בחזרה?
<אייל גבאי: לא, אני אסביר.
<יצחק קדמן: זה השוואת קבצים.
<יצחק קדמן: לא רואים שם ילדים.
<יצחק קדמן: יש קובץ א', קובץ ב'.
<אייל גבאי: יש קובץ מול קובץ.
<יצחק קדמן: אוספים את הקבצים.
<יצחק קדמן: זה לא אומר שהילד בכלל נמצא בבית-הספר, העיקר שהוא רשום בקובץ.
<אייל גבאי: נכון.
<אייל גבאי: לגבי השיטה - כן.
<יצחק קדמן: כל דבר נותנים תשובה: המחשב יסדר.
אמנון כהן: איפה הילדים שלא נמצאים שם?
אמנון כהן: הקב"סית לא מצאה אותו.
אמנון כהן: דבר איתי על ילדים שהקב"סית לא מאתרת.
אמנון כהן: בכמה תלמידים צריכה לטפל כל קב"סית באשדוד?
<אייל גבאי: מאה תלמידים כאשר הם מחולקים: 30 תלמידים טיפול אינטנסיבי ו-70 במעקב.
<אייל גבאי: כל אלה שהם במעקב אלה תלמידים שנמצאים בתוך המסגרות.
אמנון כהן: היא צריכה לטפל במאה.
אמנון כהן: בפועל כמה היא מטפלת?
<אייל גבאי: יותר.
<אייל גבאי: מר קדמן פה ואני מעביר לכבודו את הנתונים.
<אייל גבאי: אנחנו מדברים על כמעט 90,000 תלמידים והדוח האחרון כרגע עומד על 100,000 תלמידים.
<אייל גבאי: אם מחלקים 100,000 תלמידים ל-500 ומשהו קב"סים אז ברור שהמספרים הרבה מעבר למספר שהוא אמור לטפל.
אמנון כהן: לא כולם בעייתיים, לא כולם זקוקים לקב"סית.
<אייל גבאי: לא.
<אייל גבאי: כבודו, אין תלמיד שמגיע לקב"ס שאין לו אחד מחמישה מהמאפיינים כפי שאנחנו יודעים לאפיין אותם.
<אייל גבאי: הטריגר הראשון שילד מגיע לקב"ס זה ביקור לא סדיר בבית-ספר.
אמנון כהן: אם המנהל לא מדווח עליו איך היא יודעת?
<אייל גבאי: קודם כל, אם מנהל לא מדווח אז איך יכול להיות שהילד מגיע בעצמו?
אמנון כהן: הוא לא מגיע בחיים לקב"סית.
<אייל גבאי: כבודו, יש שכנים, יש בית-ספר.
<אייל גבאי: גם התלמיד בעצמו מגיע.
<אייל גבאי: אני יכול להציג תמונה.
<אייל גבאי: כלומר, הילדים כן מגיעים, השכנים כן אומרים.
<אייל גבאי: הקב"סים כן מעורים בצורה זו או אחרת.
<אייל גבאי: יש לנו שני חורים: זה החלק של החינוך החרדי בגלל ריבוי ההוצאה של הילדים החוצה.
<אייל גבאי: בשביל לסבר את האוזן, אתמול בדקתי, 1,687 תלמידים מאשדוד לומדים ב-30 בתי-ספר מחוץ לאשדוד.
<אייל גבאי: כבודו יגיד לי איך אפשר עם מה שאין לי להסתכל.
אמנון כהן: במחשב צ'יק צ'אק אתה יודע.
<אייל גבאי: זה לא מספיק.
<שמואל גולן: אני לא יודע מה ראית אתמול.
<שמואל גולן: אנחנו בדוח כתבנו על 6,000 ילדים באשדוד שנמצאים מחוץ לאשדוד.
<אייל גבאי: אני מדבר על השנה.
אמנון כהן: אתה מדאיג אותי אם זה ירד כל כך הרבה.
אמנון כהן: איפה הלכו ללמוד?
אמנון כהן: מ-6,000 ל-1,300?
<אייל גבאי: לא, יש שלומדים בתוך הרשות.
<אייל גבאי: מה שנבדק אז נבדק.
אמנון כהן: באשדוד הוא גילה 6,000.
אמנון כהן: תקן אותי, אני מתחיל להיות מודאג.
<אייל גבאי: לגבי השנה הזו, תשע"ד, אתמול בדקתי.
<אייל גבאי: יש לנו במערכת של המשרד מודל שמאפשר לי לבחון שליחה של ילדים.
<שמואל גולן: אתה רוצה להגיד לי שבין שנת תשע"ג עד תשע"ד ירדנו ב-5,000 תלמידים?
<אייל גבאי: לא אמרתי.
<אייל גבאי: ילדים לומדים בתוך הרשות יותר.
<שמואל גולן: לפי הנתונים שלכם היו 6,000 תלמידים שלומדים באלף בתי-ספר חיצוניים.
<שמואל גולן: אז איפה הולכים?
<שמואל גולן: הולכים לראות למי מעבירים כסף.
<שמואל גולן: אני לא יודע איפה בדקת.
<אייל גבאי: אני מדבר פה על המגזר החרדי בלבד בתוך אשדוד.
<שמואל גולן: אני מדבר על כולם, לא רק חרדים.
אמנון כהן: המערכת המיחשובית טובה או שצריך לקבל שיפור?
<אייל גבאי: תמיד מערכת צריכה שיפור.
<אייל גבאי: אנחנו בנויים שחלק מהדיווחים על מנהלי בתי-הספר.
<אייל גבאי: כמו שכולם יודעים, יש כל מיני עניינים שזה לא - - -
אמנון כהן: תודה, אייל.
אמנון כהן: אהרון ממשרד הרווחה, איפה אתה בממשק?
אמנון כהן: אתה תתייחס למה שעלה פה ותתייחס גם למה במגזר אנחנו לא רואים עובדים ועובדות סוציאליים, גם נושא של קב"סים וקב"סיות, אבל אולי הם מטפלים בזה.
אמנון כהן: אבל למה חסרים עובדים סוציאליים במגזר?
אמנון כהן: כנראה שצריך גברים וכנראה שיש קצת בעיה.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת את זה ואנחנו רוצים לדעת גם לגבי הממשקים.
אמנון כהן: מתי קב"סים מעדכנים את הרווחה, מתי קידום נוער?
אמנון כהן: איפה אתם מסתכלים על היבטים נוספים?
אמנון כהן: למשל, תלמיד נשר אולי בגלל מצב כלכלי כזה או אחר או שיש לו אח בפיגור כזה או אחר ולכן הוא צריך לעזור לאחיו.
אמנון כהן: איך מתחבר ההיבט הזה שלכם של הרווחה לתמונה?
<אהרון שבי: קודם כל, נתחיל בנתונים וקצת לגבי העשייה ואז אני אתייחס לתשובות.
<אהרון שבי: קודם כל לגבי הנתונים הכללים גם שצוינו בדוח מבקר המדינה - לא מדובר על 40,000 מנותקים.
<אהרון שבי: מדובר על 40,000 בני נוער וצעירים שהם בסיכון, במצוקה, 4,000 מהם ללא מסגרת בכלל.
<אהרון שבי: זה הדיווח שאנחנו נתנו בזמנו, ולכן אני לא יודע לגבי ה-24,000 שצוינו כאן מהיכן המספרים האלה.
<אהרון שבי: אבל זה הנתונים שקיימים אצלנו.
<שמואל גולן: זה המספרים שאתם מטפלים בהם.
<אהרון שבי: 40,000 של משרד הרווחה.
<שמואל גולן: לא כל המנותקים זה מטופלי רווחה.
<אהרון שבי: בהקשר הזה אני מתייחס למה שהצגנו גם בפני הדוח.
<אהרון שבי: לגבי הנושא של יישוג והפעילות בהקשר הזה של איתור האוכלוסייה - בשנה האחרונה אנחנו איתרנו 6,400 נערות ונערים, מתוכם 4,200 בנים.
<אהרון שבי: זאת אומרת, יש כאן דגש לעשייה בתחום הזה.
<אהרון שבי: העשייה הזאת נעשית על-ידי צוותים של עובדים סוציאליים ומדריכי איתור כפי שהם קיימים אצלנו.
<אהרון שבי: המערכת בנויה על 300 עובדים ועוד כמאה מדריכי איתור שהעבודה המשולבת שלהם היא בעצם לעבוד ברחוב בשעות הערב, לעשות פעולה של ייעוץ, ליווי.
אמנון כהן: הדוח אומר לי לגבי מדריכים מאתרים שתפקידם לאתר בני נוער בסביבתם הטבעית - זאת אומרת, בכל מיני מקומות - ובעיריית באקה אל גרביה ובפתח-תקווה עסקו המדריכים המאתרים רק בריכוז עבודתו של מועדון הטיפולי ולא עסקו באיתור בני נוער וצעירים מנותקים בניגוד להנחיות שלכם.
<אהרון שבי: זה לא בניגוד להנחיות שלנו וזו תשובה גם שנתתי בזמנו למבקר המדינה.
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, צורת העבודה אצלנו היא צורה של עבודה הן ברחוב אל מול מסגרת טיפולית, אל מול מרכז טיפולי או מועדון.
<אהרון שבי: בהקשר הזה כאשר אותרה האוכלוסייה הזו נעשית עבודה משלימה איתה על-ידי העובד הסוציאלי והמדריך בתוך המועדון.
<אהרון שבי: זאת אומרת, יש כאן איזשהו תהליך גם - - -
אמנון כהן: הם באו למועדון נוער.
אמנון כהן: הם מאותרים, הם שם.
אמנון כהן: במקום להסתובב ברחוב, לאתר את הנוער הזה.
אמנון כהן: ללכת לפאבים, למקומות כאלה.
אמנון כהן: יש חופים וגנים שבהם יושבים בערב נערים ושותים שיכר והם מפריעים לשכנים ואז המשטרה מתערבת.
אמנון כהן: אנחנו ראינו כמה מקרים שהנערים האלה עשו יותר מדי רעש ושכנים ירדו וביקשו מהם להפסיק את הרעש ודקרו אותו כי הם כבר היו שתויים והם לא שלטו בעצמם.
אמנון כהן: לכן אני אומר שהמדריך צריך להיות בשטח.
אמנון כהן: הדוח מציין שהוא לא בשטח.
אמנון כהן: אולי אתה לא משלם לו מספיק טוב כדי שהוא יסתובב בשטח.
אמנון כהן: מי בודק אותו אם הוא בשטח?
אמנון כהן: האם יש דוח שהוא כותב שאת זה וזה איתרתי בשטח ואת ההוא במועדון?
<אהרון שבי: ההקשר הזה של מועדון ושל עבודה בשטח היא קיימת גם בפני עצמה, אבל אנחנו מדברים על איזשהו תהליך שנעשה גם בשטח, גם במקומות שונים ומגוונים שצוינו.
<אהרון שבי: אגב, בהקשר הזה שלנו המעורבות של עבודת שטח היא לא רק על-ידי העובדים האלה.
<אהרון שבי: גם ניידות רחוב, למשל, שהוזכרו כאן נעשות על-ידי משרד הרווחה בשיתוף על"ם והדגשים של כל מערך המועדונים ומרכזי הטיפול הם עבודה גם בחוץ וגם בפנים.
<אהרון שבי: יש אוכלוסייה של עובדים שהיא ייעודית לעבודה במקומות כאלה.
אמנון כהן: כמה מדריכים מאתרים יש?
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, אנחנו מדברים על מאה מאתרים שיש לנו בחלקיות משרה.
<אהרון שבי: אין ספק שזה לא משהו שהוא שלם ומספק, אבל בעיקרו של עניין הם עושים עבודה משותפת.
אמנון כהן: איזה דוח הם נותנים לכם על העבודה?
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, הם מסכמים את העבודה במסגרת הטיפול הכולל שנעשה באוכלוסיית בני הנוער.
<אהרון שבי: הטיפול הזה נכתב במסגרת תיקי טיפול ושם יש את הדיווח הבסיסי לגבי נער פרטנית מה צורת העבודה שנעשתה איתו, מה קרה איתו, מה התרחש.
<אהרון שבי: צריך לציין שיש איזשהו מעבר בין העשייה של המדריך לבין העשייה של העובד הסוציאלי כי הוא מהווה את השלב המשלים בטיפול יותר מסודר.
<אהרון שבי: בדוח עלתה השאלה של סוגיית ביקורי בית.
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, ביקורי בית לא נעשים בשלב ראשון.
<אהרון שבי: הם נעשים בשלב המשכי ששם נעשה מאמץ לחבר בין אוכלוסיית הנערים שלפעמים מתנגדת לקשר עם בני המשפחה, נעשית עבודה כזו בשלב משלים, ומהבחינה הזו משם מתחיל איזשהו תהליך או התערבות משפחתית או התערבות משותפת.
<אהרון שבי: לגבי המגזר הערבי - כידוע מרב העובדים הם עובדות סוציאליות ויש קושי אכן תרבותי בעבודה של עובדות מול בנים, לפחות בהקשר הזה של המגזר.
<אהרון שבי: אנחנו עשינו איזושהי פעולה שבצד כל עובדת סוציאלית - - -
חנין זועבי: כמה עובדים יש לך שם?
<אהרון שבי: בתוך המגזר הערבי יש לנו כשמונים עובדים ועוד מערכת משלימה של עובדים מדריכים ומדריכות.
חנין זועבי: לא משרות מלאות.
<אהרון שבי: לא, לא.
<אהרון שבי: לצערנו, לא משרות מלאות, משרות חלקיות בהרבה מאוד מהיישובים.
חנין זועבי: זה פחות מ-30 משרה, נכון?
<אהרון שבי: אנחנו יכולים לדבר על 60 משרות מלאות או 50 משרות.
<אהרון שבי: זה תלוי.
<אהרון שבי: יש לנו דגשים כאלה ואחרים.
<אהרון שבי: בכל אופן, הפעילות מול המגזר הערבי הוא לנסות לשלב בין כוח-אדם של מדריכים לבין כוח-אדם של - - -
אמנון כהן: מה זה "לנסות"?
אמנון כהן: זה לא משולב.
<אהרון שבי: זה הדגש.
<אהרון שבי: הנושא הזה של מדריכים מאתרים אצלנו הוא לא תקינה, הוא מה שקרוי אצלנו תקציבי פעולה ואנחנו מצמידים לכל יישוב את הקטע הזה של מדריך שעושה באמת את העבודה.
אמנון כהן: אבל הוא לא עושה.
<אהרון שבי: בעיקרו של דבר, הוא עושה וזה אחד מתפקידו.
<אהרון שבי: מה קורה כאשר המערכת של המסגרת הממוסדת של מועדון כוללת כבר אוכלוסייה מלאה?
<אהרון שבי: אז יש קטע שיכול להיות שהמאמצים נעשים מול האוכלוסייה הזאת, אבל עדיין לאורך כל הדרך גם במסגרת המועדונים הם מה שנקרא in door – out door.
<אהרון שבי: הם יוצאים החוצה ועושים את הפעילות בחוץ, חוזרים.
אמנון כהן: תראה מה כותב הדוח: עובדים סוציאליים נוער וצעירים בשלוש העיריות שבדקו לא פעלו על-פי ההנחיות של משרד הרווחה המופיעות בתקנון העבודה הסוציאלית, בתע"ס.
אמנון כהן: לא נעשו פעולות לייזום קשר עם בני נוער מנותקים.
אמנון כהן: הקשר עם המטופלים נוצר בדרך כלל בעקבות הפניות של עובדים סוציאליים ממשפחה, קב"סיות, או עובדי חינוך, והטיפול בהם לא היה רציף.
אמנון כהן: זאת אומרת, הוא לא יוזם כלום.
אמנון כהן: רק אם הגיעה איזושהי פנייה אז הוא אומר: אוקיי.
<אהרון שבי: שני דברים: ראשית, בהחלט יש יוזמה.
אמנון כהן: כתוב אין יוזמה, למה אתה אומר לי יש יוזמה?
אמנון כהן: אתה לא עומד במכוונות שלך.
אמנון כהן: אתה מנחה אותו והוא לא עושה, זה מה שאני אומר.
אמנון כהן: אתה משוכנע שהוא עושה, הוא לא עושה.
<אהרון שבי: יש דגשים שקשורים גם לגבי כמות כוח-האדם שנמצאת אל פר-אוכלוסייה.
אמנון כהן: אמרת מאה אנשים.
אמנון כהן: מאה האנשים האלה לא עושים, אומר הדוח.
אמנון כהן: אם זה שלושה מקומות אז כל המקומות כך.