GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון רובינשטיין: עלתה הצעה כאן לרשות סחר חוץ והייתי רוצה לקבל תגובות מהמשרדים השונים לרעיון, ויותר מאשר תגובה, אלא איך עושים את זה כדי שזה גם יפעל.
אמנון רובינשטיין: שאותם לחצים שונים של רציונליזציה יפעלו גם כאן.
אמנון רובינשטיין: זו ההצעה שעלתה על סדר היום של הוועדה, להקים רשות סחר חוץ משותפת לכל המשרדים הכלכליים, לא למשטרה.
אמיר חייק: לצערי אני לא מבין את המשמעות של רשות כזו.
אמנון רובינשטיין: זאת אומרת שהמנויים נעשים על ידי רשות - - -
אמיר חייק: אני חושב שמשרד החוץ ממנה את האנשים שלו, ויש למשרד החוץ פונקצית מטרה מסוימת ולאנשים ממשרד התעשייה יש פונקצית מטרה מסוימת.
נסים בן שטרית: אני חושב שהנייר שאנחנו הולכים להגיש לכם עונה על השאלה הזו.
אמנון רובינשטיין: מתי נקבל אותו?
נסים בן שטרית: תוך עשרה ימים.
אמנון רובינשטיין: אז המשך הישיבה צריך להיות לאחר שיקבלו את כל הניירות האלה.
אמנון רובינשטיין: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף משהו?
מאיר אדמון: הערה אחת לגבי רשות, לרשות יש אספקטים משפטיים מאד מורכבים, והייתי נמנע, בין ניהול מרוכז לבין הגדרה משפטית של רשות, שאחר כך יש לה גורם המבצע אלף הגנות ויבוא יו"ר ועדת הביקורת ולא יוכל להגיד להם שום דבר כי בתוקף חוק רשות - - -
אמנון רובינשטיין: אתה מציע מנהל ולא רשות.
מאיר אדמון: גוף מרכז, אני לא נכנס להגדרות.
אמנון רובינשטיין: אתה מציע מנהל משותף?
מאיר אדמון: לא רשות בכל מקרה.
מאיר אדמון: אני לא אומר מה כן, אני אומר מה לא.
אמיר חייק: אני מאד מכבד את האנשים שעשו את הביקורת ממשרד מבקר המדינה, פגשתי אותם גם בכובעי הקודם ואם אני זוכר אז גם בכובעי החדש.
אמיר חייק: הם באמת הצביעו על הרבה נקודות שיש להתייחס אליהן בכובד ראש, אני חושב שהמערך זה צריך לשפר את שיתוף הפעולה בין הגופים שבו.
אמיר חייק: אבל אני פוחד משיתוף פעולה כזה, כמו שהגדרתי לחברי היו"ר בטלפון, שיתוף פעולה שבו ניתן ידיים כדי שאף אחד לא ימריא לבד, שאף אחד לא יצליח לבד, אנחנו נשתף פעולה ונעמיד את עצמנו על הרצפה.
אמיר חייק: לכן אנחנו צריכים להחליט, ואת זה צריך לעשות בוועדה בין משרדית ולתת דיווח לוועדה הזו ולמשרד מבקר המדינה, על אופן השקיפות ואופן חלוקת התפקידים בין המשרדים, ואיך מונעים כפילויות.
אמיר חייק: נצטרך לתת לזה פתרון בוועדה שנסים יטפל בה, ובלי פתרון כזה, אפשר לחזור להצעה הזו ולבחון אותה, אני כרגע חושב שצריך לתת צ'אנס לפתרון שננסה להציע בין המשרדים.
אמנון רובינשטיין: נסים, אתם בכלל לא עוסקים במשרד הביטחון?
נסים בן שטרית: משרד הביטחון מתנהל לחוד על כל שלוחותיו.
נסים בן שטרית: אני מדבר על כוחות הביטחון.
אמנון רובינשטיין: וגם משרד התיירות?
נסים בן שטרית: אנחנו לא מטפלים במשרד התיירות, למעט משרד התיירות, כולם תחת המטריה של משרד החוץ.
אמיר חייק: אפשר להביא תיירים לראות את האניה באילת.
נסים בן שטרית: רוב התקנים גם נמצאים אצלנו.
אמנון רובינשטיין: בסוף הישיבה הקודמת ביקשנו נתונים מהפגישה המשותפת בין שני השרים, שרת החינוך והשר לביטחון פנים.
אמנון רובינשטיין: יש לנו אי בהירות לגבי נתונים.
בלהה נוי: כל שאר הנתונים שיש לנו, ויש עכשיו משוב ארצי למערכת החינוך על אזרחות ואקלים אזרחי, הם רק על כיתות ח' כאשר פחות או יותר כולם נותנים את אותה תמונה של רמה מאוד גבוהה של הצקות, הטרדות, חוסר נוחות בבית-הספר שזה מה שמתן וילנאי קרא הבנליזציה של האלימות.
בלהה נוי: זאת אומרת, ילדים כבר התרגלו שזה כך, אפילו לא מדווחים למורים ולא עושים עם זה הרבה אלא חיים בצד זה או עם זה.
בלהה נוי: אמרתי לך קודם שאני לא יודעת אם אנחנו במקום ראשון או במקום חמישי או במקום שביעי, אבל אנחנו במקום לא טוב.
סוזי בן-ברוך: באשר לאלימות נוער בכלל, יש עלייה של 4,5 אחוזים ברמה הארצית כשהנתון הזה כולל את מה שקורה בתוך מוסדות החינוך.
סוזי בן-ברוך: ברשותך, אדוני היושב-ראש, תן לי להתייחס לנתון הזה שאנחנו במקום ראשון באלימות.
סוזי בן-ברוך: הנושא הזה נבדק על ידי אל מול פרופסור יוסי הראל ואל מול דוקטור יצחק קדמן שמהספר שלו נלקח הנתון.
סוזי בן-ברוך: במחקר שנעשה בשנת 1998 על-ידי יוסי הראל ושהוא בעצם הנציג של מדינת ישראל בארגון הבריאות הבינלאומי, מדובר ב28- מדינות.
סוזי בן-ברוך: במחקר הזה השאלה הקריטית – וזו השאלה שנשאלו ילדים בארץ מגיל 12 עד 16 – הייתה בכמה אירועים הם השתתפו במה שנקרא הצתות ואירועים אחרים פיזית.
סוזי בן-ברוך: על סמך התשובות אנחנו נמצאים במקום 11 מתוך 28 מדינות.
סוזי בן-ברוך: כך שקודם כל אנחנו לא במקום הראשון בעולם.
סוזי בן-ברוך: במסגרת מחקר נוסף שנעשה עם מכון ברוקדייל, יוסי הראל ואוניברסיטת בר-אילן, שאלו לגבי קורבנות, כמה פעמים הילד היה קורבן לאלימות פיזית בבית הספר.
סוזי בן-ברוך: שם אנחנו במקום גרוע מאוד, במקום רביעי מתוך 28 מדינות.
סוזי בן-ברוך: אני חייבת לציין לזכות משרד החינוך שבשנתיים האחרונות אנחנו זוכים לשיתוף פעולה הרבה יותר פורה מאשר בשנים עברו - ואני מעל עשרים שנה בתחום אגף החקירות במשטרת ישראל – לפתיחות הרבה יותר רבה, לנכונות של מנהלים הרבה יותר לדבר, ויותר מזה, להיוועץ עם מה שנקרא אצלנו עובד מניעת עבירות.
סוזי בן-ברוך: אנחנו מיסדנו תפקיד מיוחד למנהלי מוסדות חינוך.
סוזי בן-ברוך: לקחנו 71 אקדמאים ובשנתיים האחרונות הם הוכשרו והתפקיד העיקרי שלהם הוא להוות מענה מייעץ, מכוון והולם לכל מנהלי מוסדות חינוך באותה טריטוריה של אותה תחנה.
סוזי בן-ברוך: בכל תחנה יש היום מייעץ כזה.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה לשאול את אנשי משרד החינוך.
אמנון רובינשטיין: במקרים חמורים ממש, יש איזה הוראות מיוחדות לגבי המקרים האלה בהבדל מהצקה ובריונות?
סוזי בן-ברוך: מגילאי 12 עד 13 ו17- עד 18.
סוזי בן-ברוך: גילאי 12 עד 13 - 3.7 אחוזים ממקרי האלימות מבוצעים על-ידי גילאי 13-12.
סוזי בן-ברוך: גילאי 13 עד 14 – 8.3 אחוזים.
סוזי בן-ברוך: 14 עד 15 – 15.5 אחוזים.
סוזי בן-ברוך: 15 עד 16 – 20 אחוזים.
אמנון רובינשטיין: סוזי, אני מבקש שלישיבה הבאה תעשי חיתוכים ואני מתכוון לכל חיתוך אפשרי בנתונים שלכם.
אמנון רובינשטיין: אם כן, אין לנו בסיס נתונים.
אמנון רובינשטיין: אולי אפשר להשיג לישיבה הבאה – גם המשטרה וגם משרד החינוך – ולמסור לנו חיתוכים וקואורלציות כי אנחנו מגששים כאן באפלה וחיים מדיווחי תלמידים, כך שלא יודעים אם זה אמין או לא.
אמנון רובינשטיין: אנחנו רואים שיש לנו רמת אלימות די גבוהה.
אמנון רובינשטיין: בכל מקרה, גם אם הדוח של המועצה לשלום הילד הוא לא נכון, אנחנו במקום לא טוב.
אופיר פינס-פז: אני יכול לומר לכם שכשאני הייתי תלמיד, לפי דעתי מחנכת שלנו שהייתה רצינית ידעה מראש איזה בעיות עלולות להתרחש, מי הילדים שעלולים לסבול מאלימות כזו או אחרת ומי הילדים שעלולים להפעיל אלימות כי היא הכירה את הכיתה ושלטה בכיתה.
אופיר פינס-פז: מחנכת שפחות שלטה בכיתה, לא ידעה כלום או זה לא עניין אותה או שכן עניין אותה והיא עדיין לא ידעה.
אופיר פינס-פז: השאלה אם יש לכם כלים כדי לעשות משהו בעניין הזה באופן שיטתי ולא באופן ספונטני.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה לשאול לגבי הקמת מרכז ארצי למניעת אלימות על כל סעיפי החלטת הממשלה, האם הוא הוקם והאם יש לנו מערך ישובי למניעת אלימות?
אמנון רובינשטיין: החלטת הממשלה היא לגבי אלימות בכלל ולא רק בבתי-הספר, אבל אני מדבר רק על בתי-הספר.
אמנון רובינשטיין: האם הוקם מרכז ארצי למניעת אלימות?
סוזי בן-ברוך: לגבי ועדת שרים לאלימות.
סוזי בן-ברוך: סיימנו את תפקידנו, הגשנו את ההמלצות, יצאה חוברת מאוד יפה בנושא הזה והופצה במאי 2001.
סוזי בן-ברוך: החוברת כאן ואתם יכולים לקבל אותה.
סוזי בן-ברוך: זה לגבי אלימות בכלל כולל מוסדות חינוך.
סוזי בן-ברוך: יש שם שש תתי-ועדות כאשר הוועדה הזו אימצה את כל המלצות ועדת וילנאי והמשיכה את הפן של החינוך המיוחד.
סוזי בן-ברוך: ועדת שרים לאלימות סיימה את תפקידה וכבר הגשנו את ההמלצות.
סוזי בן-ברוך: היום אנחנו עומדים במצב שהשר שמואל אביטל מחזיק את ההמלצות והוא בעצם ממונה על יישומן, וכאן זה עומד כמו שאמרתי קודם.
סוזי בן-ברוך: השר שמואל ביטל אמור לתת את המענים לנושא הזה.
סוזי בן-ברוך: הוועדה השלישית שהיא בין משרד החינוך למשרד לביטחון פנים ממשיכה את עבודתה ויש לנו מספר פרוייקטים משותפים שהתחילו לרוץ בשנת הלימודים הנוכחית והפרוייקטים הם מאוד יפים שבאמת ראויים לציון אבל אנחנו עדיין לא יודעים מה תהיה התוצאה.
סוזי בן-ברוך: זה מתחיל בתוספת של בסך הכל 300 שוטרים קהילתיים שנכנסו ל300- בתי-ספר בעיקר בחטיבות הביניים, פנימיות וכפרי נוער והם עובדים בשיתוף עם מנהל בית-הספר בתוכנית שנקראת מודל בית-ספר בטוח.
סוזי בן-ברוך: התוכנית השנייה היא חדירה של בין 260 ל280- עובדי מניעת עבירות שנכנסו רק לכיתות י' עד י"ב בבתי-ספר תיכוניים כאשר בממוצע כל תחנה אימצה כארבעה בתי-ספר תיכוניים כאלה והתחילו לצאת לדרך עם תוכנית חדשנית בנושא אלימות וסמים בעיקר.
סוזי בן-ברוך: אלה שני הפרמטרים שלקחנו לכיתות י' עד י"ב בתנאי שיש שיתוף מלא של הורים ואנשי קהילה.
סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, יש לנו היום למעשה כ560- שוטרים בתוך בתי-הספר שמריצים את הפרוייקט מודל בית-ספר בטוח ומודל בית-ספר בטוח משולב.
סוזי בן-ברוך: במאמר מוסגר.
סוזי בן-ברוך: בתי-הספר התיכוניים שנבחרו הם בתי-הספר שמשרד החינוך וגם משטרת ישראל ראתה לנכון צורך אמיתי להיכנס אליהם.
סוזי בן-ברוך: לגבי הפרוייקטים הנוספים שנעשים.
סוזי בן-ברוך: יש פרוייקט משותף חדשני שמי שאחראי לו הוא עודד כהן, סמנכ"ל משרד החינוך והמנכ"לית אישרה אותו.
סוזי בן-ברוך: יש ועדה בין-משרדית שהיא מיישמת המלצה אחת עיקרית מתוך ועדת שרים לאלימות.
סוזי בן-ברוך: בנוסף לכל משטרת ישראל אוכפת בדרכיה שלה וזה אומר כניסה לפאבים, מועדונים ודיסקוטקים בימי חמישי וששי בלילה וכאן מדובר באכיפה מקסימלית, חדירה לבתי-ספר כאשר בלשי הנוער נמצאים בבתי-הספר.
סוזי בן-ברוך: יש פרוייקטים נוספים והוכן עבורך מסמך בנושא.
יצחק כהן: באופן כללי אני חושב שאם נכנסים לזה – העברתי לכם כבר את החומר – פרט לשני הדברים שכבר צוינו, הדבר הראשון הוא שיש היום מאגר נתונים יותר טוב ואנחנו פונים לחוקרים ואנחנו מבקשים שיחשפו את כל הנתונים האפשריים כדי שנקבל תמונת מצב.
יצחק כהן: גם בתוך המערכת, שפ"י – שירות פסיכולוגי ייעוצי – פיתח מדד אלימות.
יצחק כהן: זאת אומרת, איזשהו כלי שמופעל היום ב500- בתי-ספר והוא לשימוש מנהלי בתי-הספר.
יצחק כהן: הנקודה השנייה שבלהה נוי ציינה, התפיסה המערכתית הכוללת גם ברמת מחוז, גם ברמת מטה וגם בעבודה שלנו מול המשטרה ומול גורמים קהילתיים, עבודה ברמה ישובית ואחרת.
יצחק כהן: התפיסה המערכתית היום – והיא לא הייתה קיימת בעבר – היא תפיסה שמלווה אותנו כנקודת מוצא בנושא של מניעת אלימות.
יצחק כהן: אני עובר להמלצות כפי שגובשו ומיושמות.
יצחק כהן: אני חושב שהדבר החשוב ביותר ולעניות דעתי בטווח הארוך יהיו לו תוצאות זה תקן משרת יועץ בבית-ספר יסודי, תקן שלא היה קיים עד היום.
יצחק כהן: במקומות בהם ישנו אותו יועץ או אותה יועצת, וגם במקומות שאין עדיין יועצת, תוקם ועדה בית-ספרית בהתאם להמלצות ועדת וילנאי.
יצחק כהן: כפי שסוזי אמרה קודם אימצנו את מרבית ההמלצות ויש כאן פירוט מדויק שאומר אילו המלצות אימצנו, החל מהגדלת סמכויות מנהל בית-הספר.
יצחק כהן: מה שלא בא לידי ביטוי, ואני אומר את זה בצורה מאוד ברורה, היא ההמלצה המרכזית שמדברת על צמצום מספר התלמידים בכיתה, המלצה שאנחנו לא מסוגלים לבצע אותה, בוודאי לא מתקציבי המשרד המקוצצים בשנים האחרונות.
יצחק כהן: מדובר כאן בהיקף תקציבי עצום.
יצחק כהן: יש הצעה שהיום אנחנו מגבשים במשרד והיא במספר ורסיות: או לצמצם את מספר התלמידים בכיתה, או לקחת תלמידים בכיתות מסוימות, בעיקר בחינוך היסודי, ולפצל אותם בחלק מן השיעורים, והשרה דיברה על אפשרות של פיצול תלמידי כיתות א' לשתי קבוצות למידה וזאת כדי לא ליצור מלכתחילה מצב של איזשהו פער וחסך שיבוא לידי ביטוי בשלב יותר מאוחר.
יצחק כהן: כל ההצעות האלה הן הצעות מאוד מאוד יקרות.
יצחק כהן: יש הצעה נוספת של הכנסת מורה לכיתה בכיתות שהן מאוד מאוד עמוסות, וזה במקום לפצל את הכיתה לשניים או במקום לצמצם את מספר התלמידים.
יצחק כהן: אני שוב מזכיר שבממוצע – ואני מדבר על ממוצעים – אנחנו מדברים בחינוך היסודי על כ28- תלמידים בכיתה.
יצחק כהן: מספר הכיתות בחינוך היסודי בהן יש 38, 39, 40 תלמידים בכיתה, פחות מעשרה אחוזים.
מתן וילנאי: אין ספק שיש אלימות בבתי-הספר והיא מדאיגה.
מתן וילנאי: לדעתי הנושא צריך להיות במעמד של פרוייקט חירום.
מתן וילנאי: אם לא הייתי שר לשמחתם של רבים, הייתי לוקח עליי את הפרוייקט הזה כי זה פרוייקט חירום.
מתן וילנאי: לא מספיק חוזר מנכ"ל ואמרה לי שרת החינוך שהיא מתכוונת לזה ואני בטוח שהיא מתכוונת לזה.
מתן וילנאי: לא מספיק שפירטו למנהלים את הפעולות המסוימות שהם צריכים לעשות, כי העיקר נעוץ בסגל החינוכי של בית-הספר והתלמידים.
מתן וילנאי: המרובע – תלמידים, סגל חינוכי, קהילה, הורים – זה המרובע הקובע.
מתן וילנאי: אני עכשיו עוסק באלימות במגרשי הכדורגל ואני הולך לאוהדים ולמשטרה כי כאשר מדובר במשטרה, מדובר בחקיקה.
מתן וילנאי: כאמור, זה פרוייקט וחוזר המנכ"ל הוא נכון אבל צריך לרכז את הנושא, לדרוש דיווח, שיהיה צוות המשרד בבתי-הספר.
מתן וילנאי: חשבתי שהוועדה שלי תמשיך לעקוב אחרי יישום ההמלצות, אבל לצערי זה לא קרה.
מתן וילנאי: משרד החינוך פועל נכון ברמה של טיפול בנושא אבל אני חושב שהנושא צריך לעלות מדרגה.
מתן וילנאי: יש נושא שבדוח היה מאוד זניח והופיע באותיות קטנות וזה צמצום מספר התלמידים בכיתות.
מתן וילנאי: אני לא נבהל מזה שאומרים אין כסף כי לדעתי יש כסף אבל השאלה איך מחלקים אותו.
מתן וילנאי: אני מבין שזה פרוייקט ענק, אבל זה פרוייקט שצריך להתחיל בו ואפשר להתחיל אותו אפילו בעשרים אחוזים.
מתן וילנאי: לכן נדמה לי שלא צריך לדון בנתונים כי זה קיים.
מתן וילנאי: גם על זה היה ויכוח ואמרו אז לשר החינוך יצחק לוי שזה לא ממש כך, אבל היום כבר לא אומרים את זה.
מתן וילנאי: צריך להפוך את זה לפרוייקט חירום ואצלי הדגש הוא על הקהילה ועל סגל ההוראה כאשר התלמידים וההורים הם חלק.
מתן וילנאי: אני מתנצל על שאני חייב לעזוב ואני מודה לכם.
אמנון רובינשטיין: היום חמישים אחוזים מבתי-הספר עם מיזוג אוויר, ולכן צריך לדעתי לבדוק את הקואורלציה.
רונאל חרמץ: בבית-ספר באשדוד למשל גילו בעיה ספציפית נקודתית של אלימות בכניסה לבית-הספר ולכן הרחיבו את שער הכניסה כי השער הקודם היה צר מדי, היה דוחק, ילדים נדחפו, הם היו כבר מתוחים והתעוררה אלימות.
רונאל חרמץ: ברגע שהרחיבו את שער הכניסה, הבעיה הזאת במקום הזה נפתרה.
רונאל חרמץ: יש פתרון גם בנושא של ונדליזם וגרפיטי, כאשר אתה בונה ספסלים או אתה בונה תשתית שמונעת ונדליזם מראש.
רונאל חרמץ: למשל, אתה שם חפצים שלא ניתן לשבור אותם.
רונאל חרמץ: למשל, קירות שמלכלכים בגרפיטי אבל אתה צובע את הקיר בצבע מונע גרפיטי כאשר על-ידי צינור מים אפשר לשטוף את הגרפיטי.
רונאל חרמץ: הנושא של העיצוב הסביבתי מפותח מאוד במקומות אחרים ובארץ הוא רק בחיתוליו.
רונאל חרמץ: הנושא מתחיל מעיצוב סביבתי שמונע אלימות עד לעיצוב כיתות ומסדרונות.
רונאל חרמץ: אני חושב שצריך לתת את הדעת על הנושא הזה ואפשר לקבל מידע רב ממה שקורה בעולם בנושא הזה.
גילי דנה: כשאנחנו אומרים סיטואציה מעצבת התנהגות זה לא רק חזות בית-הספר שאין ספק שהיא מאוד חשובה, ולא רק דבר שנמצא מתחת לפנס כמו הרחבת השער כי גם אלף מלאכים לא יכולים לעבור בסדר ובכבוד הדדי בשער צר, אז בוודאי לא אלף תלמידים.
גילי דנה: אנחנו מדברים על ניהול כיתה.
גילי דנה: קודם הזכיר חבר הכנסת פינס את המחנכת שלו שידעה לאתר דברים בכיתה ולמנוע.
גילי דנה: לא מעט אנחנו מוצאים את עצמנו, גם כאנשי חינוך, גם המחנכים וגם היועצים, מגיבים ומכבים שריפות.
גילי דנה: מי שקובע את קצב הדברים ואת האופי שלהם אלה הם התלמידים.
גילי דנה: הם קובעים את סדר היום של הכיתה במקום שהמחנכת תרכוש כלי שלמיטב ידיעתי הוא כלי יעיל.
גילי דנה: ותקנו אותי אם אני טועה אבל במכללות ובאוניברסיטאות בלימודי הכשרת מורים אין פרק כזה שנקרא ניהול כיתה.
גילי דנה: אנחנו מפעילים תוכנית בכשלושים בתי-ספר, שזה מעט, אבל זה מאפשר לנו בדיקה והערכה מעצבת של התוכנית לכל אורכה.
גילי דנה: בתוכנית הזו – לדעתנו המילה תוכנית לא מתאימה כאן כי אנחנו רואים את זה כאורח חיים בית-ספרי – מיושם הפרק הזה של ניהול כיתה.
גילי דנה: בנוסף לזה אנחנו עובדים תחת אורו או לצלו או בדרכו של פרופסור הולבוס, אותו פרופסור שוודי – הוא נולד כאן וחי בשוודיה – ששמו הולך לפניו במחקרים, בידע ובמיומנויות טיפול באלימות ומניעה.
גילי דנה: כאן אני מגיעה לדבר שכבר הוזכר כאן, לאקלים בית-ספרי.
רונאל חרמץ: יש שימוש די נרחב בנושא של מניעת אלימות באמצעות פעילות אתגרית וגם נושא של ספורט נכנס לעניין הזה.
רונאל חרמץ: העיסוק הזה בספורט בקטע של העצמה אישית ובקטע של אתגר לבני נוער הוא מאוד חשוב.
רונאל חרמץ: גם נושא העצמת מנהיגות, כשלוקחים מתוך התלמידים עמיתים לנושא כדי שיוכלו אחר-כך להנחות את יתר בתי-הספר ולעבוד עם מועצות התלמידים, הוא מאוד חשוב בעניין הזה.
רונאל חרמץ: אני שוב חוזר לנושא של הסביבה הפיזית והנושא של מניעת אלימות באמצעות עיצוב הסביבה ומוסיף לזה את הנושא של הטמעת טלוויזיות במעגל סגור.
רונאל חרמץ: יש בתי-ספר מסוימים בהם תופעת האלימות היא כל כך קשה שיש מקום לעשות דברים נוספים מבחינה טכנולוגית.
רונאל חרמץ: למשל, המיקום של מצלמות טלוויזיה במקומות שונים כמו בחצר בית-הספר והצבתן בצורה גלויה ולא בצורה סמויה.
אמנון רובינשטיין: בדוח מבקר המדינה בסעיף 2(6) יש בקרה על האלימות בתוכניות טלוויזיה לילדים ונוער.
אמנון רובינשטיין: קיבלנו דיווח של דוקטור חוה תדהר.
אמנון רובינשטיין: אני מבקש להעביר את הדיווח למבקר המדינה כי יש בו כמה המלצות.
אמנון רובינשטיין: מי במשרד מטפל בעניין הזה?
אמנון רובינשטיין: בדוח מוזכרות כמה תוכניות של הטלוויזיה החינוכית.
אמנון רובינשטיין: בדוח יש לדוקטור תדהר המלצות מאוד מעניינות ואני לא יודע מה נעשה אתן.
אמנון רובינשטיין: כאן יש המלצות מאוד מאוד ספציפיות של דוקטור תדהר וההמלצות הן טובות מאוד, גם לגבי הגופים המשדרים וגם לגבי בתי-הספר.
אמנון רובינשטיין: סוזי, איזה סטטיסטיקה נקבל בישיבה הבאה כדי שנוכל להסיק מסקנות?
טלי גל: נושא נוסף שחשוב להזכיר זה שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים בבתי-הספר שזה דבר מאוד חשוב אבל ילדים עם צרכים מיוחדים משולבים בלי שניתנים להם הכלים המתאימים.
טלי גל: ילדים עם בעיות התנהגות משולבים במערכת – וזה דבר טוב ונכון שאנחנו תומכים בו – אבל חייבים לעשות את זה יחד עם סייעת או כל סיוע אחר שאפשרי.
טלי גל: המועצה לשלום הילד מפעילה ניידות שנקראות ניידות זכויות הילד והן מעבירות פעילויות בבתי-הספר והגענו למאה אלף ילדים גם באוכלוסייה הערבית וגם באוכלוסייה היהודית.
טלי גל: אנחנו רואים את הבעיות האלה והמידע שלי הוא מהשטח.
טלי גל: הוא לא עם נתונים מדויקים אבל הוא עם תחושה שיש הרבה אלימות, האווירה היא קשה, האקלים הוא קשה ובין היתר בגלל הנושאים האלה.
אמנון רובינשטיין: לגבי ההישגים במתמטיקה, נושא שהועלה כאן, ההשוואה הבינלאומית לא דומה כי משווים בתי-ספר אקסלוסיביים כמו ברוסיה שלוקחים רק תלמידים טובים ואין שילוב של תלמידים עם צרכים מיוחדים ומשווים אותם לבית-הספר הישראלי שהוא אולי הכי אינטגרטיבי בעולם.
אמנון רובינשטיין: אמנם אנשים לא מעריכים את זה אבל בית-הספר הישראלי הוא הכי אינטגרטיבי ואת זה צריך לזכור.
אמנון רובינשטיין: כשאנחנו מתחרים בסין, בהונגריה או בגרמניה, זה לא אותו דבר.
אמנון רובינשטיין: בארצות-הברית שבעה אחוזים מהתלמידים המוכשרים ביותר הולכים לבתי-ספר פרטיים, כך שזה בכלל לא אותו עולם.
אמנון רובינשטיין: אנחנו אומרים שכולם צריכים ללמוד ביחד וזה טוב וזה חשוב אבל יש לזה מחיר.
אמנון רובינשטיין: דווקא בגלל זה צריך לטפל באלימות.
אמנון רובינשטיין: אי אפשר להתעלם מאלימות כי היא תופעה, אבל זו לא גזרה משמים.
אמנון רובינשטיין: זה לא דבר שהוכתב לחברה הישראלית ואפשר להוריד אותה.
אמנון רובינשטיין: הניסיון הסקנדינבי הוא מאלף.
אמנון רובינשטיין: כמו שמבקר המדינה אומר אפשר להוריד אותה בשילוב של כל האמצעים.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה להודות למשרד החינוך על מה שהוא עושה, אבל אנחנו רוצים לדעת מה פועל, מה לא פועל והעיקר מה עושים הלאה עד שנגיע למצב שנהיה בתחתית הרשימה ולא באמצע ולא למעלה.
אמנון רובינשטיין: אני פותח את ישיבת ועדת ביקורת לענייני מדינה.
אמנון רובינשטיין: אנחנו דנים היום בבקשת מבקר המדינה בעניין הקמת שדה תעופה בנגב, במסגרת המצב הכללי של הנגב.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה להדגיש דבר אחד: שדה תעופה בינלאומי לישראל שהיא אי, בעצם, לדאבוננו הרב היא עדיין אי ורוב התחבורה שלה לעולם החיצון מתקיים דרך האוויר, זה מצב הרה סכנות שאני לא רוצה אפילו להרחיב את הדיבור עליהן.
אמנון רובינשטיין: יש החלטת ממשלה ותיקה, יש גם החלטה של משרד התחבורה, מר לנגנטל היה אז מנכ"ל משרד התחבורה, בדבר הקמת שדה תעופה בינלאומי אלטרנטיבי.
אמנון רובינשטיין: אנחנו רוצים לשמוע מה התקדם בעניין זה.
אפרים סנה: נושא הדיון שלנו הוא סכנה לשיתוק התחבורה האווירית בישראל.
אפרים סנה: אני רוצה לבשר בשמחה שסכנה כזאת איננה קיימת.
אמנון רובינשטיין: אין שביתות באופק.
אפרים סנה: שביתות זה עניין אחר.
אפרים סנה: מטרת הדיון הייתה אם יש שדה תעופה בינלאומי אחד, מה זה אומר.
אפרים סנה: אם כן, אלה הם פני הדברים.
אפרים סנה: התחזית המקסימלית עבור נתב"ג היא תפוסה של 16 מיליון נוסעים.
אפרים סנה: הערכות בהנחה שתהיה התאוששות כללית ויחזור קצב הגידול השנתי המקובל בעולם של התעבורה האווירית, הקיבולת של השדה תמוצה רק בשנת 2015.
אפרים סנה: אם אנחנו מדברים על קיבולת מירבית של 16 מיליון נוסעים הרי בשנה שקדמה לאינתיפאדה ולאירועים בארצות הברית הקיבולת הייתה 9.3 מיליון.
אפרים סנה: היא ירדה בשנה זו לכ- 8 מיליון בלבד.
אפרים סנה: זאת אומרת שאנחנו נמצאים היום בחצי מהקיבולת המירבית.
אפרים סנה: התוכנית הקרויה "נתב"ג 2000", לפי מיטב הערכותינו, תבוא למימושה והטרמינל החדש ייפתח בצורה נוחה לציבור, בתחילת 2004, בחודש אפריל.
אפרים סנה: נצטרך לעמול קשה כדי לעמוד בתאריך הזה אבל הוא תאריך ריאלי לאור מסקנות ועדת עינן שבדקה את העיכובים שחלו וניתוח מקצועי של אנשי רשות שדות התעופה.
אפרים סנה: בהחלטה נכונה מאוד של מנכ"ל הרשות עדיף לקבוע תאריך יעד מעט יותר רחוק אבל אשר יעמדו בו.
אפרים סנה: השירות לנוסע יהיה שירות נוח, ראוי ומכובד.
אפרים סנה: לכן הגענו למסקנה שאנחנו מדברים על אפריל 2004.
אפרים סנה: החלטה נוספת היא להתחיל לתכנן ולבצע את הזרוע הרביעית.
אפרים סנה: הזרוע הרביעית תיתן לנו קיבולת כוללת של 12 מיליון נוסעים.
אפרים סנה: 5 זרועות, המיצוי, יתנו לנו קיבולת של 16 מיליון נוסעים.
אפרים סנה: מה קורה בינתיים?
אפרים סנה: אנחנו מכירים בכך שצריך להיות תכנון לאומי לשדה מעבר לנתב"ג.
אפרים סנה: אני בדעה שצריך להגיע למצב שיהיה לישראל שדה בינלאומי נוסף אחד לפחות.
אפרים סנה: יש צוות ששייך למשרד הפנים, אבל כמובן הוא צוות מולטי-דיסיפלינרי, שבודק מה הוא השדה החלופי הראוי לנתב"ג.
אפרים סנה: הם נמצאים כיום בשלב שהם הגיעו ל- 4 חלופות נבחרות ממגוון יותר גדול.
אפרים סנה: הם מבקשים עוד חצי שנה כדי להצביע על האפשרות הנבחרת מבין ה- 4.
אפרים סנה: אפשרות אחת היא נבטים.
אפרים סנה: האפשרות הזאת כשדה בינלאומי נראית כרגע, הגם שהיא נשקלת, נמוכה יותר משני טעמים: האחד, התנגדות נחרצת של מערכת הביטחון, ודבר שני, הערכה ששדה בריחוק זה מתל אביב ומגוש דן, שיישאר לב העסקים במדינת ישראל, סבירות האטרקטיביות שלו לתנועה הבינלאומית איננה גבוהה.
אפרים סנה: הראיה: שדה שהיה במרחק של 40 דקות נסיעה מהעיר מונטרול נסגר והוזנח לטובת שדה תעופה דרבן.
אפרים סנה: אנחנו ממשיכים ומחפשים שימושים אזרחיים לשדה התעופה בנבטים.
אפרים סנה: זאת אחת האפשרויות, ואולי לא הכי ריאליסטית שבהן, אבל אנחנו מחפשים לתת בנבטים שימושים אזרחיים מתוך ראיית הנגב, מתוך רצון להביא לשם מקומות עבודה.
אפרים סנה: גם אם זה אולי בהתחלה לא יהיה הדבר הכי כלכלי אבל פעילות שם תגביר תעסוקה בנגב.
אפרים סנה: אבל מה?
אפרים סנה: אני יכול לחייב איזשהו מפעל להקים שלוחה בנבטים, אבל אני לא יכול לחייב איש עסקים מלונדון לנחות בנבטים ולא בנתב"ג.
אפרים סנה: האפשרות השניה היא ציקלג.
אפרים סנה: זה האזור של חיר בית מחז, דרומה לקרית גת, צפונה לבאר שבע, גם פה עומדת שאלת הריחוק, הגם שהיא לא חריפה כמו נבטים, אבל גם פה קיימת התנגדות נחרצת של מערכת הביטחון.
אפרים סנה: הסיבה לכך היא שהאתר המיועד נופל על שטחי אש של בסיס הדרכה גדול שמועבר מהשומרון למרכז הארץ.
אפרים סנה: כמובן זה לא עולה בקנה אחד עם קיומו של שדה, לבטח לא שדה בין לאומי.
אפרים סנה: הוועדה עדיין בודקת את האפשרות הזאת אבל היא עושה את זה ביודעה שהתנגדותו של משרד הביטחון לדבר הזה היא נחרצת ביותר.
אפרים סנה: האפשרות השלישית זה שדה התעופה חיפה.
אפרים סנה: אנחנו מטפלים בשדרוגו של שדה התעופה חיפה, ובהפיכתו לשדה עם יכולת הפעלה בינלאומי.
אפרים סנה: אבל אם הוועדה דנה בו כחלופה לבן גוריון אנחנו לא רואים בו חלופה מלאה.
אפרים סנה: מה אנחנו אכן רואים בו?
אפרים סנה: שדה שיוריד עומס מנתב"ג.
אפרים סנה: אם זה יהיה שדה שטיסות הצ'רטר וטיסות אזוריות במרחב היעדים הים-תיכוני תצאנה מהשדה הזה, אז אנחנו מהתחזיות של ה- 12 מיליון או ה- 16 מיליון מורידים בין 1.5 מיליון בהתחלה לעד 4 מיליון כשהעסק יתפתח.
אפרים סנה: מה זה אומר יתפתח?
אפרים סנה: יש היום תכנון שהרשות מתחילה אותו, יש גם החלטת ממשלה על זה, להאריך את המסלול בחיפה לים ולהעמידו על 2400 מטר.
אמנון רובינשטיין: זה מיועד לטיסות בינלאומיות?
אפרים סנה: 2400 מטר זה כבר מגוון של טיסות, למעט מטוסים כבדים מאוד וליעדים רחוקים מאוד.
אפרים סנה: זה פותר למעשה את כל היעדים האחרים.
אפרים סנה: מדובר במסלול של 2400 מטר ומתוכם 500 מטר הולכים לתוך הים.
אפרים סנה: יש אופציה צנועה יותר שמדברת על מיצוי המסלול הקיים ללא כניסה לתוך הים, ואז יהיה לנו מסלול של 1900 מטר.
אפרים סנה: זה אופציה יותר זולה, בשתיהן אנחנו חושבים על אפשרות שמפעיל פרטי ייקח על עצמו את התפעול, וכל מה שמסביב.
אמנון רובינשטיין: זה שיטת BOT?
אפרים סנה: זה יותר דומה ל- BOT אבל שיהיה ברור, מדובר אם כך או כך על שדה קומפקטי ויפה, עם טרמינל חדש, עם תחנת רכבת שתהיה חלק מהמתחם.
אפרים סנה: פסי הרכבת משיקים לגדר של השדה הקיים, אנחנו רוצים לשלב לתוכנית הזאת רכבת.
אפרים סנה: זה יהיה שדה יפה.
אפרים סנה: האם הוא יהיה שדה חלופי לבן גוריון?
אפרים סנה: אני חושב שלא.
אפרים סנה: הוא יוריד עומס מבן גוריון, הוא יוריד אפילו עומס שבשיא יהיה שווה לזרוע אחת, שיעור נכבד.
אפרים סנה: האפשרות הרביעית אולי נשמעת דמיונית משהו אבל יש בה ייתכנות וזה אי בים.
אפרים סנה: במה מדובר?
אפרים סנה: זאת אחת מהאופציות שהצוות הזה בודק בגלל שהיא הידועה פחות אני אומר עליה מספר מילים.
אמנון רובינשטיין: אני לא מבין, יש 2 היבטים לשדה תעופה בינלאומי, 1 זה הקיבולת, ה- 2 זה הוא לא עניין של הקיבולת, גם אם הייתה קיבולת הרבה יותר גדולה לבן גוריון צריך להקים אלטרנטיבה לעת צרה, זה 2 דברים שונים לגמרי.
אפרים סנה: יש פה 2 טעמים: טעם החירום אבל בעיקר הצורך למדינה שבלי קשר לגודלה הכמותי תהיה מרכז כלכלי ותיירותי באזור הזה ויבואו אליה הרבה אנשים.
אפרים סנה: בשנת 2015 העסק הזה מגיע למיצויו.
אפרים סנה: לכן הדיון בדבר הזה הוא דיון בהחלט במקומו ולא נראה מוקדם מדי.
אפרים סנה: אם אני בודק בכתבי ראשונים מתי התחילו לדבר על רכבת תחתית בתל אביב אני מגיע לשנת 1972.
אפרים סנה: אם אני רואה מתי התחילו לדבר על "נתב"ג 2000" אני גם כן מגיע 15 שנה אחורה ולכן הדיון הוא לא מוקדם מדי.
מרדכי משעני: מה ההבדל בין זה לבין שדה תעופה שלא נמצא על אי?
אפרים סנה: אתה יכול לקחת בהשוואה את המודל של "נתב"ג 2000".
אפרים סנה: מדובר פה על 600 מיליון דולר בלי מסלול ובלי עלות קרקע.
אפרים סנה: לכן פה מדובר בשדה שמבחינת רעש וזיהום אוויר יש בו יתרונות גדולים, הוא גם מרחיב את המדינה מערבה.
אפרים סנה: יש לו הרבה יתרונות וגם ייתכנות.
אפרים סנה: אני יכול להגיד שיש לו גם ייתכנות מימונית.
קריאה: אבל לא בתנאי שפל היום.
אפרים סנה: דיברו על זה בעיצומה של האינתיפאדה.
אפרים סנה: אבל מדובר על פרוייקט לא של מחר ולא של מחרתיים.
אפרים סנה: יש גורמים שמוכנים להתחיל עם הפרוייקט הזה, לבטח החברות ההולנדיות מוכנות להיות מעורבות בזה.
אפרים סנה: הן חברות מאוד רציניות שגם יש להן את המומחיות של הטכניקה הזאת של שאיבת חול מקרקע הים והצבתו במקום אחר.
אמנון רובינשטיין: הטכניון הציע שימוש לאפר פחם שיש בים.
אפרים סנה: אנחנו משתמשים לכבישים באפר פחם, אין כמות מספקת.
אפרים סנה: מדובר בכמויות גדולות מאוד ויש אוניות מיוחדות שעושות את התהליך הזה.