GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עופרה רוס: את גיל הנכה בתום המלחמה, את הזמן שהתגלתה המחלה, ויש קריטריונים ואנחנו כל הזמן, כאשר מגיעות מחלות חדשות, שאנחנו רואים שהן שכיחות, אנחנו מעבירים אותם.
<עופרה רוס: הנה, כאן יש את המצגת על איזה מחלות מדובר: מחלת לב, סוכרת, יתר לחץ דם, הכרה בסיבוכים של יתר לחץ דם, אירועים מוחיים וכו'.
<עופרה רוס: אנשים יכולים לראות, הכרה באוסטופורוזיס, מחלות פרקים וכו'.
<עופרה רוס: כל המחלות האלה שבעבר לא הוכרו, או אם הן הוכרו, הן הוכרו באמת - - -
אמנון כהן: אוקי, זאת התשובה, בסדר.
<עופרה רוס: יש לנו את הדו"ח, שבאמת מכוון את כולם.
<עופרה רוס: זה בנושאים האלה, וישנם נושאים אחרים, שכאשר, בכל מקרה גם בדו"ח כשדובר על שנת 2010 והייתה השופטת דורנר, דיברנו שכאשר יש מקרה שרופאי הרשות מחליטים על דחייה, זה עובר לעוד רופא.
<עופרה רוס: הוא לא מחליט לבד על דחייה.
<עופרה רוס: כאשר זה מאושר אין בעיה עם זה הרי, אבל בכל מקרה של דחייה רואה את זה עוד רופא, שולחים לרופא מומחה.
<עופרה רוס: זה לא דברים שהרשות-, גם אין לנו כל אינטרס, חברים - - -
אמנון כהן: אוקי, רציתי להבין אם הנושא טופל.
אמנון כהן: עופרה, התקדמנו.
<עופרה רוס: זו ההתפלגות של החוקים שלנו, אנחנו רואים שיש לנו קרוב ל-58,000 נכי רדיפות הנאצים, יש לנו נכי מלחמה.
<עופרה רוס: אנחנו מטפלים גם בציבור של נכי המלחמה בנאצים, כל הפרטיזנים והלוחמים, זה עוד 4,600 איש.
<עופרה רוס: יש לנו את הקבוצה שמקבלת הטבות בגין חוק ההטבות, מקבלת הטבות מאיתנו ורנטה מוועדת התביעות, זה 6,849 איש.
<עופרה רוס: יש אנשים, קבוצה של יוצאי מחנות וגטאות בשיעור של 2,227 איש, שמקבלים מאיתנו תגמול.
<עופרה רוס: אין להם את ההטבות של נכי רדיפות הנאצים, הם מקבלים תגמול מסוים ומקבלים בנוסף כרטיס נטען, סל שירותים.
<עופרה רוס: יש קבוצה נוספת ששייכת לחוק ההטבות, של 5,984 איש, שמקבלים את הבטחת ההכנסה ומקבלים בנוסף לתגמול התלת חודשי מוועידת התביעות ובנוסף להטבות שמקבלים מאיתנו, מקבלים גם מענק שנתי של 4,600 שקלים.
<עופרה רוס: ויש קבוצה נוספת של 3,174 איש שהם בחוק ההסדרים, שבעצם היום הם כמו נכי רדיפות הנאצים, כאלה שהיו על אדמת גרמניה ב-1.1.
<עופרה רוס: 1947 והיום הם נכנסו, בדיוק כמו נכי רדיפות הנאצים.
<עופרה רוס: אנחנו רואים פה את הגידול במספר הניצולים.
<עופרה רוס: אם אנחנו רואים שבשנת 2005 הרשות הכירה ב-50,000 ניצולים, אנחנו רואים שבשנת 2012 הרשות מכירה ב-90,000 ניצולים.
<עופרה רוס: וגבירותיי ורבותי, מאד חשוב לי שתבינו מה קרה פה משנת 2010.
<עופרה רוס: תסתכלו את שנת 2009, המועד שדובר עליו, הדו"ח.
<עופרה רוס: משנת 2010 נעשה מהפך, ואני יכולה להגיד את זה באחריות מלאה.
<עופרה רוס: אנחנו הכנסנו עוד מעל 20,000 ניצולי שואה שמקבלים היום תגמולים, כל הרומנים, בולגרים, והלובים, שזאת הייתה החלטה מנהלית.
<עופרה רוס: כל המחלות החדשות שהוכרו.
<עופרה רוס: אנחנו רואים פה בגרף הזה את השינוי שחל.
<עופרה רוס: יש עוד הרבה קבוצות שצריכות להיכנס, אבל אנחנו מדברים היום על הקבוצות שנכנסו ואפשר לראות באותה תקופה, בשנים 2010, 2011 ו-2012.
<עופרה רוס: הרשות הייתה עמוסה ברמות, במיוחד בשנת 2010, כשהיא טיפלה בכל ניצולי השואה הרומנים והבולגרים והלובים, ובכל המחלות הנוספות שלא הוכרו קודם.
<עופרה רוס: זאת הייתה התקופה ואנחנו רואים את זה על פני הגרף.
<עופרה רוס: אנחנו רואים פה את השינוי בתקציב.
<עופרה רוס: אם אנחנו אומרים שוב פעם, שהתקציב משנת 2005 היה מיליארד וחצי, אנחנו רואים שבשנת 2012 התקציב הוא בעצם מעל 3 מיליארד, וגם פה אנחנו יכולים לראות מה קרה משנת 2010 על פי הגרף, איזה שינוים חלו.
<עופרה רוס: חלה מהפכה, בפירוש מהפכה.
<עופרה רוס: אני רוצה לתת קצת סקירה על הפעילויות.
<דורה רוט: לא, סליחה, גם אנחנו רוצים לדבר כניצולים.
<דורה רוט: ניצולי השואה רוצים לדבר על מה שאת מדברת ולא יהיה זמן, מכיוון שלא איכפת לנו את זה.
אמנון כהן: גברת רוט, עוד דקה את מדברת.
<עופרה רוס: את תדברי.
אמנון כהן: כן, מה עוד יש לך שם?
<עופרה רוס: על ההיקפים.
<עופרה רוס: הוגשו בשנתיים 2011-2012 מעל 29,000 תביעות ונבדקו ברשות.
<עופרה רוס: אנחנו רואים שהיו לנו מעל 45,000 ועדות רפואיות שקוימו.
<עופרה רוס: מעל 152,000 פניות לטיפולים ולציוד רפואי שבוצעו.
<עופרה רוס: למעלה מ-400,000 פניות טופלו על ידי מרכז המידע.
<עופרה רוס: למעלה מ-36,000 בקשות לקבלת הטבות נלוות, שדיברנו קודם.
<עופרה רוס: למעלה מ-550,000 פריטים טופלו במסגרת דואר נכנס ודואר יוצא.
<עופרה רוס: זה כדי להבין על איזה פעילויות ועל איזה סדרי גודל אנחנו מדברים.
<עופרה רוס: יש אפיקי סיוע נוספים שאנחנו מטפלים בהם, כמו תמיכה במוסדות ציבור שעוסקים בסיוע לנפגעי רדיפות הנאצים, שנותנים עוד טיפולים ביניהם גם הקרן, עמך ועוד גופים שמטפלים.
<עופרה רוס: הנחה בהשתתפות עצמית ברכישת תרופות בסל השירותים.
<עופרה רוס: היום מקבלים 113,000 איש את ההטבה הזאת ויש עוד פרויקטים מיוחדים.
אמנון כהן: אוקיי, תודה בשלב הזה.
אמנון כהן: גברת דורה רוט, ואחריה חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.
<דורה רוט: אני ניצולת שואה של 6 שנים כי נולדתי בוורשה.
<דורה רוט: אני מדברת למר לפיד, שעבדתי עם אבא שלו בארצות הברית.
<דורה רוט: מה שאת אומרת, גברתי זה יוצא מן הכלל.
<דורה רוט: אבל אני אגיד לך משהו קטן מאד שקורה לי.
<דורה רוט: אני 65% נכה, מר לפיד, מזה שירו בי גרמנים בגב, אני צולעת.
<דורה רוט: הייתה לי שחפת, אני נושמת רק עם ריאה אחת, וקיבלתי 65% מהרופאים שהאוצר שלח אותי לוועדות, לכל מיני ועדות.
<דורה רוט: אני לא מתלוננת על זה, בכלל לא.
<דורה רוט: בכלל לא על ה-65%, אבל איפה זה נשמע שביטוח לאומי והפנסיה של בעלי המנוח, נכנס ל-65% שהם נכות שלי.
<דורה רוט: שלי.
<דורה רוט: ואתה שותק על זה.
<דורה רוט: נולדת בבית של ניצול שואה.
<דורה רוט: עבדתי איתו.
<דורה רוט: מ-8,500 שקלים שזה 65% ביטוח לאומי, שכל אחד מאיתנו, כשהוא יהיה בגיל שלי, 83, יקבל.
<דורה רוט: למה מורידים מה-65%?
<דורה רוט: איזו זכות יש לאוצר או לביטוח הלאומי להוריד מהאחוזים שלי?
<דורה רוט: איזו זכות?
<דורה רוט: למה אתם לא אומרים משהו?
<דורה רוט: כל הסטטיסטיקות שלך לא שוות.
<דורה רוט: כשניצול שואה מרגיש שיש לו נכות 65% ובצדק.
<דורה רוט: הייתי 6 שנים.
<דורה רוט: אני לא הונגריה, אני פולניה.
<קריאה: הונגרים לא טובים לך?
<דורה רוט: לא, טובים מאד, אבל לא היו 6 שנים.
<דורה רוט: אנחנו היינו 6 שנים.
<דורה רוט: אז אני רוצה רק לגמור עם זה, שכל דבר שאת אמרת הוא צודק ונכון, רק שניצולי שואה לא מרגישים את זה.
אמנון כהן: השר ייתן תשובה.
שמעון אוחיון: אני רוצה בכל זאת לנסות ולמלא את תפקידי כחבר ועדת הביקורת, ואני דבק בכיוון שלך, אדוני יושב הראש, שעיקר עבודת הוועדה הוא לעקוב אחרי תיקונים.
שמעון אוחיון: המלצות של תיקונים ואני תמיד מפחד, חס וחלילה אני לא רוצה להשתמש במילה כזאת של פופוליזם וכו'.
שמעון אוחיון: אנחנו רוצים לעשות את עבודתנו ולעקוב.
שמעון אוחיון: הרי ועדות היו, המלצות נכתבו ואנחנו רוצים לתקן ונעשה את העבודה הזאת.
שמעון אוחיון: ואם מישהו בא ואומר לי שהדו"ח שנמצא לפני הוא מיושן והדברים תוקנו, עלינו לבדוק את הדברים הללו.
שמעון אוחיון: עלינו לעשות את העבודה ושיונחו לפני גם דו"חות מעודכנים ונעשה את עבודתנו.
שמעון אוחיון: לגבי ההחלטה להעביר את זה למשרד הרווחה, דווקא מתוקף מה שראיתי במסגרת הוועדה לביקורת המדינה, במשחק הזה – מי יש לו אחריות ומי יש לו סמכויות - הדברים נופלים בין הכיסאות.
שמעון אוחיון: בא שר הרווחה אומר – אני כתובת, וזו כתובת מקצועית, למרות הדימוי של משרד הרווחה, כאילו משהו נחות.
שמעון אוחיון: מאיפה באות הצעקות האובייקטיביות המקצועיות?
שמעון אוחיון: מהעובדים הסוציאליים.
שמעון אוחיון: בדיוק המקרה שלך גברתי, שמעתי א ותו, שמעתי מקרה דומה מאשתי, שהיא עובדת סוציאלית אונקולוגית, שבאה ואומרת מדוע זכותנו מקופחת במצב כזה וכזה, כשיש עניין של מה שמגיע לי במסגרת היותי ניצולת שואה, לבין מה שמגיע לי בהיותי נתמך על ידי הביטוח הלאומי או על ידי משרד הבריאות בגלל מחלה וכו', ויש מצבים שאנשים נפגעים ואדוני השר, אני מסכים איתך שבעניין זה צריך גם לתת את הדעת לגבי חקיקה בסוגיה הזאת, אם נדרש אליה.
שמעון אוחיון: אני תומך ברעיון לרכז את הטיפול בידי משרד, שלמרות הדימוי הוא משרד מקצועי, יושבים אנשים מקצועיים, יושבים רופאים, יושבות אחיות, יושבים עובדים סוציאליים ועובדים קהילתיים, שמחוברים אל כלל הקהילה והם יודעים מה קורה בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אנחנו, כחברי ועדת הביקורת, שנתבעים לעבודה יסודית, יש לי כתובת.
שמעון אוחיון: יש לי כתובת מרכזית אחת שהיא צריכה לתת לי דין וחשבון כלפי הציבור כולו.
אמנון כהן: אברהם ברקוביץ.
אמנון כהן: אתה דיברת?
<אברהם ברקוביץ: לא.
<אברהם ברקוביץ: תרשה לי לומר כמה מילים שלשמן באתי.
אמנון כהן: אבל תראה, אף אחד לא יפריע לך.
<אברהם ברקוביץ: תודה רבה.
<אברהם ברקוביץ: אני הייתי עד מספר 2 בוועדת דורנר, ואני שמח לראות את הגברת דורנר הנכבדה.
<אברהם ברקוביץ: הוועדה הזאת הייתה לדעתי כישלון טוטאלי, קולוסאלי.
<אברהם ברקוביץ: מדוע?
<אברהם ברקוביץ: משום שמשרד האוצר, במהדורתו הקודמת, שיבץ שם את לא אחר מאשר הפרופסור עומר מואב.
<אברהם ברקוביץ: אילו ידעתי בזמן אמת מי זה עומר מואב, כלומר נציג של הגישה הימנית ביותר בתחום - - -
אמנון כהן: בסדר, האנשים נמצאים פה, לא צריך.
אמנון כהן: מה לא טוב בדו"ח?
<אברהם ברקוביץ: בכל מקרה, תרשה לי בנושא הדו"ח לסכם כך.
<אברהם ברקוביץ: הדו"ח של ועדת דורנר, כנראה בהשפעתו של הנ"ל, קבעה שגזילת קצבת הביטוח הלאומי מאיתנו היא בסדר.
<אברהם ברקוביץ: עכשיו, כעבור חודש הגברת דורנר הנכבדה נתנה הרצאה באוניברסיטת תל אביב, שהייתי שם.
<אברהם ברקוביץ: היא אורגנה על ידי האדון שיושב כאן ודיברו שם אנשים שונים, ביניהם הגברת דורנר.
<אברהם ברקוביץ: במהלך דבריה החשובים, אמרה הגברת דורנר שמשרד האוצר מנסה, למרות הקביעות שלנו המאד מאד עדינות, להוריד 5% מכאן ו-3% מכאן.
<אברהם ברקוביץ: אם לא תצאו לרחוב לא תקבלו דבר.
<אברהם ברקוביץ: אני כמעט התעלפתי כששמעתי את הגברת דורנר, השופטת העליונה, הנכבדה, שהיא אומרת את הדברים האלה.
<אברהם ברקוביץ: היא הבינה שהיא נפלה בפח.
<אברהם ברקוביץ: עכשיו, אני קמתי והתחלתי למחוא כפיים וכל הציבור הגדול מצטרף אלי.
<אברהם ברקוביץ: ואפרופו ועדת דורנר, זה לא אשמת הגברת דורנר.
<אברהם ברקוביץ: הוועדה מראש, על ידי מינוי של אנשים מטעם, מסקנותיה נקבעו מן ההתחלה.
<אברהם ברקוביץ: אני רוצה לומר בקשר לניסיון להעביר את הגוף שמטפל בניצולי שואה למשרד הרווחה.
<אברהם ברקוביץ: אולי לא הובנתי טוב.
<אברהם ברקוביץ: משרד הרווחה היה צריך להיות המשרד הכי חשוב בתחום הסוציאלי במדינת ישראל, אבל כולם יודעים שהמשרד הזה הוא המקופח ביותר.
<אברהם ברקוביץ: ואינני בא חלילה לומר מילה על העובדים במשרד הרווחה, העובדים הסוציאליים.
<אברהם ברקוביץ: כולם אנשים נפלאים.
<אברהם ברקוביץ: אני רוצה לומר שמדינת ישראל לא מקציבה כהוא זה למשרד הרווחה.
<אברהם ברקוביץ: המנכ"ל איצקוביץ גם הודיע - אנחנו לא נותנים כלום, זה הכל עמותות ותרומות וכל מיני קבצנויות.
<אברהם ברקוביץ: לשם רוצים להעביר אותנו.
<אברהם ברקוביץ: אדוני השר, אנא ממך, לא יהיה כדבר הזה.
<אברהם ברקוביץ: אני לא גרופי של הרשות המוסמכת, מה שהיה קרוי קודם הלשכה לשיקום נכים.
<אברהם ברקוביץ: זה כולם יודעים, נאבקתי 8 שנים עד שזכיתי להכרה ב-נרדפו.
<אברהם ברקוביץ: 8 שנים שהם קיצרו לי את החיים.
<אברהם ברקוביץ: אבל היום, אחרי ועדת דורנר זז בכל זאת משהו, למרות שהוועדה הודיעה – לא תהיה עריפת ראשים, כל הראשים נערפו שם.
<אברהם ברקוביץ: ישנם היום אנשים חדשים שמגלים הרבה הבנה.
<אברהם ברקוביץ: מה שכן צריך לתקן, הוועדות הרפואיות שגרמו את העוול הכבד ביותר לניצולי השואה משך שנות דור.
<אברהם ברקוביץ: אני ביקשתי גם בוועדת דורנר.
<אברהם ברקוביץ: כל הודות הרפואיות במדינת ישראל, לסוגיהן השונים, ניצולי שואה, ביטוח לאומי, משרד הביטחון, תהיינה כפופות תחת נגיד ועדה בכנסת ולא ישירות תחת משרד האוצר, משום שהוועדות האלה הן ועדות משפטיות לכל דבר.
<אברהם ברקוביץ: אלה לא רק ועדות רפואיות, הן ועדות משפטיות, שאינך יכול לערער בנושא הרפואי בשום פורום, אלא בוועדה נוספת, עליונה כביכול, שהיא גם כן אותו סוג של ועדה.
<אברהם ברקוביץ: לכן, תיקון של נושא הוועדות הרפואיות, וקראתי אגב בעיתון שמנכ"ל הביטוח הלאומי גם הוא חושב ככה סוף סוף, וזה יגרום לתיקון, כי הרופאים שמקבלים את שכרם וממונים על ידי האוצר,טוענים כל הזמן שאין - - -
אמנון כהן: הולכים לטפל בזה.
<אברהם ברקוביץ: אבל יש יחסי עובד-מעביד, וכל רופא כזה מסתכל מעבר לכתף, חלילה שמא הוא - - -
אמנון כהן: חברת הכנסת רינה פרנקל, בבקשה.
רינה פרנקל: קודם כל אני מברכת את כל מה שדיברו היום כאן, ואת ההחלטה של שר האוצר יאיר לפיד, לעזור לכל הקבוצה הזו, המכובדים, ניצולי השואה.
רינה פרנקל: אני בעצמי שייכת לדור שאמא שלי ואבא היו פליטי שואה וחמותי היא ניצולת שואה, אז כך שמילדות אני הייתי חיה עם כל ההרגשה הזו של ההורים.
רינה פרנקל: נכון להיום יש קבוצה גדולה של פליטי שואה שלא מוכרים במדינת ישראל, למרות שהם גם סבלו, למרות שחלקם בעצם מתו במקומות מרוחקים מהבית וחזרו גם כן נכים, ועדיין הם לא נחשבים במדינת ישראל, למרות שגרמניה כן הכירה בהם ונתנו להם סכום חד פעמי של 2.5 אלף יורו.
רינה פרנקל: ואני חושבת שהקבוצה הזו, בעיקר בארץ, הם משנת 1990.
רינה פרנקל: חלקם הם חסרי דיור, הם גרים בשכירות, חלקם לא מקבלים פנסיה, אלא נתמכים על ידי קצבת זקנה, והם חיים בתנאים מאד מאד קשים.
רינה פרנקל: אני חושבת שהגיע הזמן גם לשים לב לאנשים האלה, רובם כבר בגיל מאד מתקדם ולא נשאר לנו הרבה זמן לטפל באנשים כאלה, שבכלל לא מוכרים.
אמנון כהן: כן, בבקשה, אדוני .
<מרדכי ויזל: שמי מוטק'ה ויזל, אני ניצול שואה.
<מרדכי ויזל: בגיל 15, שנתיים אני יותר מבוגר מאבא שלך, אני נכנסתי ל-85, אבל אני עוד פה.
אמנון כהן: תמשיך עד ביאת המשיח, אל תדאג.
<מרדכי ויזל: את זה אי אפשר לדעת.
אמנון כהן: קיבלת ברכה מכהן, מה איכפת לך?
<מרדכי ויזל: אתם מדברים על ניצולי שואה, אז אני אחד מהיחידים פה, אולי יש עוד אחד, אני לא יודע, אני היחידי שמעל 85.
אמנון כהן: כבודו ידבר לעניין עכשיו.
<מרדכי ויזל: אני חייב להגיד כמה דברים.
<מרדכי ויזל: קודם כל אני לא מסכים בכל דבר עם חברי, ואני בתור יושב ראש ארגון אסירי הנאצים בירושלים, אני עובד יום יום עם ניצולי שואה ואני אעשה לך בחינה על ניצולי שואה, אז תראה שאתה תיכשל אצלי, כי רובם לא יודעים מה קורה ומה רוצים מניצולי שואה.
<מרדכי ויזל: זה מה שאני יכול לומר לך.
<מרדכי ויזל: קודם כל אני רוצה פה בפני כל הנוכחים, לברך את הגברת רוס.
<מרדכי ויזל: מאז שהיא נכנסה לתפקיד המון השתנה, ומי שאומר שזה לא נכון, אני אומר לך שזה כן נכון, כי אני מטפל בה.
<מרדכי ויזל: היות וכבר דיברו, גם לגברת דורנר, אני יכול לדבר בשם ניצולי השואה שאני יושב ראש הארגון, תודה רבה לך.
<מרדכי ויזל: יש עוד הרבה לתקן, אבל זה לא בדיוק.
<מרדכי ויזל: עשית עבודה נהדרת.
<מרדכי ויזל: שינית הרבה מאד, ואל תצטנעי.
<מרדכי ויזל: עם כל הכבוד לחבר, אני מדבר מתוך ניסיון אישי.
<מרדכי ויזל: הבעיה בעיקר של ניצולי השואה היא שאלה שעלו לארץ אחרי שנת 1953.
<מרדכי ויזל: רבותי הם יהודים, הם סבלו כמוני והם מקופחים.
<מרדכי ויזל: בטח כל הקהל הזה לא כל כך יודע על מה מדובר, אבל הם מקופחים.
<מרדכי ויזל: בשנת 2008 גם זה קצת תוקן, מאז שהגברת רוס נכנסה, והם מקבלים הבראה וכו', אבל כל היתר לא מקבלים תרופות, הם מקבלים נניח 1,200 שקלים לחודש או משהו, והם לא יכולים להגיש והם חולים.
<מרדכי ויזל: אני מכיר חברים שבקושי מגיעים לגילי ואנשים - - -
אמנון כהן: רינה, כמה אנשים כאלה יש אחרי שנת 1953 שאת מכירה ואת מדברת עליהם?
רינה פרנקל: אני מדברת על פליטי שואה, בערך 80,000.
אמנון כהן: ועל איזו כמות אתה מדבר?
<מרדכי ויזל: אני לא יודע.
<מרדכי ויזל: אני פשוט נותן סטטיסטיקה, אני לא יודע.
<מרדכי ויזל: רבותי, הנקודה הזאת - - -
אמנון כהן: מר ויזל, אתה מסיים.
<מרדכי ויזל: רגע, תן לי יותר לדבר.
<מרדכי ויזל: בבית לא נותנים לי לדבר.
<מרדכי ויזל: אז ככה, הנקודה הזאת מאד כואבת, אבל בכל אופן אני רוצה לומר לכם שהאנשים האלה לא יכולים להגיש למחלות, לא יכולים להגיש לתרופות, לא שום דבר.
<מרדכי ויזל: הם ממש כאילו, וזה אחד הדברים הקריטיים ביותר, ואני בכל ישיבה, בכל דבר אני מזכיר את זה.
<מרדכי ויזל: בקשר לדיור של ניצולי שואה, למשל בגילי.
<מרדכי ויזל: לי יש עוד מזל שהצלחתי איך שהוא.
<מרדכי ויזל: יש הרבה.
<מרדכי ויזל: למשל צריך לדאוג לאיזה שהוא דבר שיש הרבה ניצולים שיוכלו להיכנס לבית מוגן, ואני חושב שכל יתר הדברים, וסליחה, אמרתי שזה אסון, זה לא אני אמרתי.
<מרדכי ויזל: הבוקר אני קיבלתי טלפונים שתבקש הכל, לא בגלל זה שהרווחה הם לא טובים, אלא יש לנו ניסיון מר עם הביטוח הלאומי.
<מרדכי ויזל: ואם אישה אומרת לי שבוע שעבר, אם אני אצטרך להיכנס לביטוח לאומי אני אסע לגרמניה, אני אכנס לפקיד גרמני.
<מרדכי ויזל: כי בביטוח הלאומי יש שנאה של יהודים וישראלים, אני מוכרח להגיד, ובמיוחד לניצולי שואה.
<מרדכי ויזל: אני לא יודע איך זה יהיה, אז אני מפחד שיתנהגו אותי כמו שמתנהגים בביטוח הלאומי.
<מרדכי ויזל: אם לי יש משהו עם ביטוח לאומי ועוד הרבה, אני לא נכנס לשם.
מאיר כהן: אדוני, אנחנו יודעים שקיבלת טלפון, זה בסדר גמור.
<מרדכי ויזל: לא אחד.
מאיר כהן: אנחנו גם יודעים שלא אחד.
אמנון כהן: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.
יפעת קריב: חברים, שלום לכם.
יפעת קריב: תראו, כשאני נכנסתי לכנסת האחרונה, הצטרפתי לשדולה כיו"ר השדולה משותפת לשדולה לניצולי שואה, ומהרגע שנכנסתי לתפקיד לקחתי אותו בשיא הרצינות, ובעצם אני מוצאת שאני לומדת ולומדת יותר ויותר ומתעמקת בחומר, ויושבים פה קבוצה מאד נכבדת של אנשים שישבתי איתם, כולל אתמול עם מספר אנשים.
יפעת קריב: וככל שאני מתעמקת יותר בחומר, כל הזמן שר האוצר ושר הרווחה מקבלים ממני SMS – אין גורם, לאורך השנים אין גורם אחראי, אין הנהגה.
יפעת קריב: אף אחד לא רואה מלמעלה את כל התמונה.
יפעת קריב: רק מחר אנחנו מכנסים את השדולה לניצולי שואה בנושא של השבת הרכוש.
יפעת קריב: ומה אנחנו נגיד מחר?
יפעת קריב: שבנושא של השבת הרכוש אין גורם מכוון, אין גורם אחראי.
יפעת קריב: אני רוצה לומר היום לשניכם כאן, באמת כל הכבוד, כי זו פעם ראשונה מזה הרבה מאד שנים, ככל שאתם מתעמקים יותר ויותר בחומרים, שהממשלה באה ואומרת – אנחנו לוקחים אחריות ואחריות היא מילת המפתח.
יפעת קריב: אנחנו שמים את הכל תחת קורת גג אחת.
יפעת קריב: אמרנו נעשה רשימות, והנה יש רשימות.
יפעת קריב: אמרנו נסתכל על הנושא של סל השירותים והסיעוד, שזה הנושאים הכי בעייתיים היום ואנחנו הולכים להסתכל על זה לעומק.
יפעת קריב: כל האנשים שפגשתי, דורה וישראל, הם אנשים טובים.
יפעת קריב: כל מי שמתעסק בנושא הזה בא ממטרות טובות, אבל עדיין צריך ראייה של הנהגה אחראית, ממשלתית אחת.
יפעת קריב: וזה המקום שאליו אנחנו הולכים.
יפעת קריב: הנושא הזה זה נושא אחד.
יפעת קריב: אנחנו מדברים גם על הנושא של ועידת התביעות ואנחנו מדברים על גרמניה ואנחנו מדברים על השבת הרכוש.
יפעת קריב: אנחנו מדברים על הרבה מאד נושאים שניצולי השואה באים ואומרים יש לי בטן מלאה כלפי זה וכלפי נושא אחר.
יפעת קריב: כל התפיסה הזאת היא תפיסה שבאה ואומרת – בואו אנחנו כממשלה נעצור ונסתכל, נבדוק את זה לעומק, כשאנחנו רואים במרכז העשייה שלנו את האדם .
יפעת קריב: את האנשים החיים.
יפעת קריב: לא את הבירוקרטיה, לא את החוקים, לא את מה שקשר את ידינו לאורך שנים.
יפעת קריב: לראות כל אדם שלא מקבל או כן מקבל ולראות איך אפשר לתת לו יותר.
יפעת קריב: בימים האחרונים למדתי מה קורה בגרמניה.
יפעת קריב: התעמקתי במה גרמניה נותנת לניצולי השואה, ואני אלך ואני אציג את זה בימים הקרובים לשר האוצר ולשר הרווחה.
יפעת קריב: ובאמת נותנים לניצולי השואה בעולם, זה אפשרי.
יפעת קריב: בואו נראה איך אנחנו כמדינת ישראל הולכים לעשות את זה גם, אבל בצעדים בוני אמון, לאט לאט.
יפעת קריב: סליחה, אני רוצה לומר שלאט לאט זה מהר מהר, כי אנחנו נמצאים במושב הראשון של הכנסת.
יפעת קריב: כשאני אומרת לאט הכוונה שלי הייתה בהתעמקות בחומר, בלהגיע לכל בן אדם ולכל נושא ונושא.
יפעת קריב: הלאט לאט הוא מאד מהיר.
יפעת קריב: הדברים קורים כבר כאן ועכשיו, וסליחה על האמיר הזאת.
אמנון כהן: חברת הוועדה, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
פנינה תמנו: אני מברכת את כל הנוכחים.
פנינה תמנו: בדו"ח מיוחד של הביקורת בשנת 2007 נכתב: "רשויות המדינה חייבות לנהוג ברוחב לב, באנושיות ובפתיחות ולפעול בנפש חפצה, מתוך רצון להקל על סבלם של ניצולי השואה.
פנינה תמנו: הדעת אינה סובלת שחסמים בירוקרטים יעקבו את הטיפול בניצולים אלה".
פנינה תמנו: אני חושבת שזה צריך להיות נר לרגלינו, וכשאני שומעת את הבשורה שנמצאת פה היום, שיהיה ארגון גג, למרות שאי אפשר להתווכח עם תחושות סובייקטיביות, אבל כן אפשר לבוא ולומר שאחד הדברים החשובים, צריך להבין, לפעמים קשה לקבל שינויים.
פנינה תמנו: אנחנו בתוך הבית הזה 4 חודשים.
פנינה תמנו: סיעת יש עתיד, ובראשה שר האוצר, שמנו לנגד עינינו את נושא השואה, את ניצולי השואה, ואני חושבת שגם ניצולי השואה יודעים את זה .
<דורה רוט: לא.
פנינה תמנו: אז מי שלא יודע דלתנו תמיד פתוחה, אפשר באמת לשבת ולדבר.
פנינה תמנו: אבל אני יכולה להגיד לך עם יד על הלב, שזה לנגד עינינו, ולא מתוך מקום של רחמים.
פנינה תמנו: ממקום של אהבה.
פנינה תמנו: ממקום שאסור לנו, ואמרתי את זה גם בוועדה הקודמת, אסור לנו שנושא ניצולי השואה יהפוך לאות קלון בהיסטוריה הישראלית.
פנינה תמנו: זה אסור לנו.
פנינה תמנו: זה מחובתנו.
פנינה תמנו: השאלה היא, האם אנחנו רוצים להיות פרקטיים, או שאנחנו רוצים להמשיך לבזבז את הזמן של ניצולי השואה.
פנינה תמנו: ואני אומרת כצעירה ישראלית במדינה הזאת, צריך לעבור לשיטה של פרקטיקה.
פנינה תמנו: ואני יכולה להגיד לכם ולהרגיע אתכם שמי שמכיר את שר הרווחה, השר מאיר כהן, יכול להיות שמח על זה שנושא מסוים יהיה תחת ידיו, כי מאיר כהן הוא איש של עשייה, וזה מה שחשוב.
פנינה תמנו: שבסוף הבעיות של ניצולי השואה וכל הצרכים שלהם, יפתרו.
<קריאה: אבל כשיש כל הזמן שביתות במשרד הרווחה, אז מה עושה ניצול השואה?
אמנון כהן: תודה גברתי.
פנינה תמנו: אני רק אסיים ואומר, אני חושבת ששר הרווחה אמר פה משהו מאד מאד חשוב.
פנינה תמנו: בסופו של דבר הוא אמר שיש פה אוזן קשבת גם לתהליך הזה.
פנינה תמנו: יש שולחן פתוח.
פנינה תמנו: יש מי שיקשיב.
פנינה תמנו: הרי בסופו של דבר גם אם עושים דברים מהר מהר ולא לאט לאט, אם האוזניים פתוחות, אפשר שהדברים ייקבעו בצורה הנכונה.
אמנון כהן: ראובן מוזר.
<ראובן מוזר: אני חבר בעמותה פרלמנטארית, יושב ראש של ועדה מספר 2 בוועדת ילדי שואה וחבר ההנהלה.
<ראובן מוזר: אנחנו קבענו לעצמנו שישנם שישה סעיפים בפרקטיקה, שהיינו רוצים לטפל בהם, במסגרת הטיפול בניצולי השואה.
<ראובן מוזר: הגברת דיברה על זה כבר, זה ביטול טוטאלי של כפל קצבאות.
<ראובן מוזר: זה חוסר צדק משווע לבוא ולהגיד שקופת החולים שאנחנו משלמים והביטוח הלאומי, מהווה הכנסה לניצול השואה וממנו צריכים להוריד את האחוזים.
<ראובן מוזר: רק להזכירכם, בכנסת הקודמת חבר הכנסת כץ, ביחד עם חברת הכנסת אדטו, ביטלו את הרנטה הגרמנית שנחשבה כהכנסה כלפי הביטוח הלאומי, אבל הכסף שאנחנו מקבלים מהביטוח הלאומי נחשב כהכנסה.
<ראובן מוזר: זה אבסורד, את זה צריך לבטל.
<ראובן מוזר: לעניין זכויות השארים.
<ראובן מוזר: כרגע יש לניצולי השואה זכויות לשאר בשר רק ל-36 חודשים.
<ראובן מוזר: אנחנו חושבים שזה צריך להשתנות.
<ראובן מוזר: אנחנו כבר היינו בשיחה עם ועדת הכספים בכנסת הקודמת, שם הוסכם שמ-36 חודשים זה יורחב ל-10 שנים, והתחלנו כבר להתמקח.
<ראובן מוזר: היה שם סחר סוסים, ויושב הראש בזמנו, גפני, קבל על כך קשות, ובנוסף גם חברי כנסת נוספים.
<ראובן מוזר: אנחנו מקבלים היום את הקצבאות שלנו מהאוצר בצורה מדורגת.
<ראובן מוזר: בזמנו, קבעה ועדת דורנר שאנחנו נקבל 75% מה-25% נכות שנותנים הגרמנים.
<ראובן מוזר: לצערנו, ואחרי זמן רב נודע לנו כשיושב הראש של מרכז הארגונים היה בדיון, באו ואמרו לו תשמע, השיטה הייתה ליניארית עד כה.
<ראובן מוזר: נכון שדיברו על המדרגה הראשונה 25%, אבל אתם חייבים לקבל את כל שיטת המדרגות.
<ראובן מוזר: ואז מה שנוצר, שבשיטת המדרגות אנחנו מקבלים אחוזים עקרים.
<ראובן מוזר: אנחנו אומרים בין 25% ל-39.9% זה אותו דבר, זה אותו סכום.
<ראובן מוזר: יש איזו שהיא נקודת איזון, נתנו לנו איזו שהיא פשרה, אבל עדיין, מדובר באחוזים עקרים.
<ראובן מוזר: אני הייתי מבקש מהוועדה לביקורת המדינה לבקש מהגברת עופרה רוס, סטטיסטיקה, כמה אנשים מקבלים אחוזים עקרים, כדי לראות אם יש בוועדות הרפואיות מגמה, או שאין מגמה.
<ראובן מוזר: כי לא יכול להיות, אם יש מדרגות – שיתנו את האחוזים בהתאם למדרגות, אבל לא כשברי אחוזים.
אמנון כהן: עופרה, יש לך על זה תשובה עכשיו?
<עופרה רוס: כן.
<עופרה רוס: קודם כל אין מגמה והמדרגות כל הזמן משתנות.
<עופרה רוס: הרופאים אפילו לא יודעים מה היה האחוז בסופו של יום, והאחוזים כל הזמן משתנים.
<עופרה רוס: אנחנו גם הצענו באמת לעגל את אחוזי הנכות, ואני מקווה שההצעה הזאת לא נפלה ובסופו של יום יהיה את השינוי הזה, של עיגול אחוזי הנכות.
<ראובן מוזר: אבל חייבים לשנות את זה.
מאיר כהן: זה יהיה בחודשים הקרובים.
<ראובן מוזר: יש כאן עוד דבר, רבותי, סעיף אחרון, שלדעתי הוא מאד מאד משמעותי.
<ראובן מוזר: אנחנו ניצולי השואה, כמי שהיו ילדים בשואה, לא ידענו כשבאנו לארץ, שאנחנו זכאים לגמלה מהאוצר.
<ראובן מוזר: מה שקרה, היינו ילדים, היינו נערים, היינו חיילים, היינו בוגרים, ואיש לא אמר לנו שאנחנו זכאים.
<ראובן מוזר: עד שיום אחד, באקראי, דרך מודעה על איזה עץ או מפה לפה, נודע לנו שיש לנו זכאות.
<ראובן מוזר: ואז באנו לתבוע את הזכאות - - -
אמנון כהן: אתה מדבר על הילדים של הניצולים?
<ראובן מוזר: לא, אנחנו מדברים עלי, על ניצולי השואה בעצמם, דור ראשון.
<ראובן מוזר: הגענו לארץ כילדים.
<ראובן מוזר: לא ידענו את הזכויות שלנו.
<ראובן מוזר: עשו את חוק נכי רדיפות הנאצים בשנת 1957.
<ראובן מוזר: עם השנים עשו תיקונים לחוק, ואחד התיקונים שהכי מרגיזים הוא תיקון מספר 9 שבא ואמר – אתם לא יכולים לתבוע אלא מהיום שבו פתחתם תיק באוצר.
<ראובן מוזר: הווה אומר, כל השנים שאיש לא אמר לנו, שהסתירו מאיתנו, לא היינו זכאים להם.
<ראובן מוזר: אנחנו מדברים על מושג רטרו אקטיבי.
<ראובן מוזר: הגברת דורנר, גם בבג"ץ הירשזון וגם בדו"ח שלה, קבעה שעל הרטרואקטיביות הזאת, יש לה זכות הקניין.
<ראובן מוזר: משמעות שזכות הקניין בחוק היסוד של חוק כבוד האדם וחירותו, אומרת שזכות הקניין ניתנת להורשה.
<ראובן מוזר: זאת אומרת, אם המדינה חייבת, חייבת כסף לניצולי השואה שהיו ילדים, נערים, חיילים וכיוצא באלה, יש מצב שיתכן ותיקון מספר 9 הוא אפילו לא חוקתי, שצריך לבטל אותו מראש, ואם המדינה באה ואומרת אני לא יכולה לשלם כל כך הרבה כסף שנים אחורה, מאחר שיש על זה את זכות הקניין ויש את זכות ההורשה, אפשר לתת את הכסף הזה במשך השנים גם ליורשים.
<ראובן מוזר: תודה רבה.
אמנון כהן: השופטת דורנר, בבקשה.
<דליה דורנר: אני רוצה אולי להעיר שתי הערות: שופט שכותב פסק דין או כותב דו"ח, לפי ה-DNA שלו גמר את מלאכתו.
<דליה דורנר: אבל עניין ניצולי השואה רודף אחרי, מפני שבאמת אנחנו כחברה צריכים להתבייש, שהמדינה שלנו, שקמה בצל השואה, הייתה צריכה להקים את ועדת החקירה הזאת.
<דליה דורנר: בוודאי, אילו זה היה תלוי בי, הייתי נותנת להם חלב ציפורים, אבל השתדלנו בוועדה להמליץ המלצות כאלה שגם יתקבלו.
<דליה דורנר: עכשיו שתי הערות, כשאנחנו יושבים פה בכנסת, שכדאי להביא.
<דליה דורנר: עניין כפל הגמלאות של המוסד לביטוח לאומי הוא עניין מאד רציני, יש לו השלכה כללית.
<דליה דורנר: השאלה אם אפשר להוציא את ניצולי השואה ואיך הם יתסדרו עם החשבון הכללי – הממשלה והכנסת צריכים לעשות את החישוב.
<דליה דורנר: בעיה אחרת היא פרשת 1953.
<דליה דורנר: מדינת ישראל ויתרה על הזכות של התביעה האישית של הניצולים שהיו אזרחים שלה.
<דליה דורנר: מכאן עניין ה-53.
<דליה דורנר: הגרמנים לא שילמו פיצויים לניצולים שחיו מאחורי מסך הברזל.
<דליה דורנר: זה היה האויב, נכון?
<דליה דורנר: האנשים האלה הגיעו ארצה, הם עברו בדיוק את אותה שואה נוראה שעברו האנשים שעלו ארצה לפני 1953.
<דליה דורנר: אותו דבר, היו באושוויץ, היו פה, והם פשוט על פי החוק לא מקבלים דבר.
<דליה דורנר: בינתיים אצל הגרמנים יש התיישנות, והם נופלים בין שתי הכורסאות.
<דליה דורנר: הוועדה כמובן פעלה במצב חוקי קיים.