GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריה מור: יש כרגע 18 משימות פעולה בתחום של ועדת החינוך הגופני - לתת מיקוד לכל אותן בעיות ותאונות בחינוך הגופני.
<אריה מור: כמו כן, ועדה בנושא הטיולים וכו' של אנשי המקצוע מהמטה ומהמחוזות על מנת לתת הכוונה נקודתית לפי הפרמטרים ומה שאנחנו רואים מתוך התאונות ומאפייני התאונות.
<אריה מור: לגבי התקציב - בתקציב הבטיחות היו במשרד החינוך בתקנה של האגף, 3.5 מיליון שקלים, 3.4.
<אריה מור: מה שדוח המבקר העיר: מדוע איחדתי את זה עם התקנה האחרת של הביטחון?
<אריה מור: אני אגיד לכם למה.
<אריה מור: כי ראיתי שב-3.4 אי-אפשר לעשות כלום, ובשאר בתקנת הביטחון יש לי 20 מיליון.
<אריה מור: אז איחדתי אותם ביחד ואני מוציא היום כמעט 8 על בטיחות.
<אריה מור: למה?
<אריה מור: כי שיניתי את כל התפיסה.
<אריה מור: הכשרה של הבטיחות עולה מיליון שקל, הבקרה של הבטיחות, רק מכרז בקרים, הוא 3 מיליון שקל ואז למעשה כל תקציב הבטיחות הלך.
<אריה מור: כל הנושא של מחקר - אנחנו עושים עכשיו מחקר עם מכון התקנים לפעילות של דלתות, קביעת תקן לדלתות, קביעת תקן לחלונות וכו'.
<אריה מור: התקנה הזו היא תקנת סיוע לרשויות, אדוני היושב-ראש.
<אריה מור: בדרך כלל התקנה הזו היתה ביטחון ואז מה שהיו מבקשים מאיתנו זה סיוע בגדר או בנשק או בביתן שמירה.
<אריה מור: הכנסנו בתקנה הזו לרשויות המקומיות פריטים של בטיחות כמו חסמי נפילה, מגבילים לדלתות, לחלונות, ואלף ואחד דברים שקבענו שאנחנו חושבים שאנחנו רוצים לסייע על מנת למקד.
<אריה מור: מתוך 18,000 תאונות, למשל, 1,200 זה קטיעות אצבעות כאשר נטרקת ילדים - 1,200.
<אריה מור: כלומר, כשרואים את המספר הגדול צריך להבין מה זה אומר.
<אריה מור: זה 1,200 אצבעות.
<אריה מור: אני בא לקריית-ארבע היום ואני רואה במשרד הקב"ט של הרשות ארגזים.
<אריה מור: אני שואל אותו מה יש לו בארגזים והוא אומר לי: מגיני אצבעות לבתי-ספר ולגני-ילדים שרכשנו באמצעות
<אריה מור: כם בתקנה 49.
<אריה מור: זה המחולל שינוי.
אמנון כהן: למה זה בחדר אצלו ולא בבית-הספר?
<אריה מור: לא, מתקינים.
<אריה מור: הם רכשו את זה וכרגע הם מתקינים.
<אריה מור: הנושא הזה, מבחינתי, הפך למאוד מאוד קריטי.
<אריה מור: לקחנו את כל הקב"טים שהיו אוריינטציית ביטחון, ביטחון, ביטחון, והכשרנו אותם למנהלי בטיחות ברשויות המקומיות - 200 שעות.
<אריה מור: הם התנגדו לזה.
<אריה מור: הם אמרו: אנחנו קב"טים, אנחנו ביטחון.
<אריה מור: אני עכשיו גמרתי 70% מהקב"טים של הרשויות המקומיות שהם המונחים שלי בתחום של הבטיחות.
<אריה מור: אגב, גם בנושא של הטיולים עשינו את המשימה הזאת.
<אריה מור: אותם קב"טים הוכשרו עכשיו במכון התקנים.
<אריה מור: כרגע רץ קורס אחרון, השמיני במספר בשנתיים וחצי האחרונות.
<אריה מור: יש לנו לשנה הבאה תוכנית לעוד שלושה קורסים.
<אריה מור: אחרי שנגמור את מנהלי הבטיחות הרשותיים נעבור לבעלי תפקידים נוספים ברשות.
<אריה מור: אנחנו צריכים להכניס את המהנדסים להבנה, אנחנו צריכים להכניס את אבות הבית להבנה, אנחנו צריכים להכשיר כל מי שעוסק בנושא בתוך מוסדות חינוך מתוך איזושהי תפיסה שאנשים שעוסקים בזה.
<אריה מור: אנחנו רואים כבר את השינוי.
<אריה מור: קב"ט מגידו שיושב על קו התפר בג'נין שהוא עשרים שנה קב"ט, אחרי שהוא עשה את הקורס הזה הוא אומר: יש לי חמישה בתי-ספר, ואני מתעסק בביטחון עשרים שנה.
<אריה מור: סוף סוף אני יודע שיש לי דברים אחרים שאני חייב להתעסק בהם כשאני בא לבית-הספר.
<אריה מור: מבחינתי, זהו גם כן השינוי שמתחולל.
אמנון כהן: אני עדיין לא רגוע.
<אריה מור: במה אני יכול להרגיע?
אמנון כהן: אני אגיד.
אמנון כהן: אם לא, אני אצטרך להביא את המנכ"לית, אין מה לעשות.
אמנון כהן: אני רוצה עדיין להבין.
אמנון כהן: אתה אומר כרגע שהדיווח עלה בכמה אחוזים בגלל שמחשבתם.
אמנון כהן: אני עדיין לא יודע אם כולם מדווחים.
אמנון כהן: אני חושב שאתם צריכים לחשוב על סנקציה על זה שלא דיווח.
אמנון כהן: הבירור הוא לא מספיק.
אמנון כהן: ברגע שגילית שיש פה מחדל ועל מנת שיראו וייראו אתה צריך לעשות מכה, שתיים, אולי כלפי מנהלי בית-ספר.
אמנון כהן: אני לא יודע, אני לא רוצה להיות אגרסיבי.
אמנון כהן: אבל אם לא תעשה מעשה זה לא יהיה.
אמנון כהן: להשעות או לעשות איזשהו תהליך ואז לחשוב על איזשהו פרמטר של שיפוי.
אמנון כהן: אני שם עכשיו מדד.
אמנון כהן: בתי-ספר שבהם לא יהיו תאונות בתקופות מסוימות יזכו למשהו שעליו אתה תחשוב.
אמנון כהן: מצד אחד, ענישה.
אמנון כהן: מצד שני, תמריץ.
אמנון כהן: זה עובד כך בעולם הכלכלי וכך זה עובד בכל דבר.
אמנון כהן: אם זה יהיה סתם אז כן ידווחו, לא ידווחו.
אמנון כהן: תבדוק, לא תבדוק.
אמנון כהן: אני רוצה שהוא ידווח.
אמנון כהן: הוא צריך לדעת שיותר חשוב לו לדווח כי אם הוא ייתפס מחר אז הסנקציה תהיה כל כך קשה שעדיף לו לדווח.
אמנון כהן: אתה אמרת שרוב התאונות קורות בהפסקות.
אמנון כהן: אתה צריך איש תורן.
אמנון כהן: גם הם צריכים לנוח.
אמנון כהן: ודאי, הם צריכים לשתות כוס קפה.
אמנון כהן: יכול להיות שיהיו תורנים, אבל חייבת להיות איזושהי סנקציה.
אמנון כהן: יש לו אחריות שבמקרה וחס וחלילה קורה משהו הוא ידע שמחר הוא יהיה מושעה, או לא יודע מה.
אמנון כהן: אתה תחשוב מה יהיה.
אמנון כהן: אני רוצה להיות רגוע שהילדים שלנו שנמצאים בבתי-הספר קיבלו את מקסימום הבטיחות.
אמנון כהן: תאונות קורות, ודאי.
אמנון כהן: אנחנו צריכים לצמצם עד כמה שאפשר.
אמנון כהן: לכן, עוד לא שוכנעתי.
אמנון כהן: אתם עשיתם מהלך, אני לא אומר.
אמנון כהן: אבל עדיין לא ראינו.
אמנון כהן: אני חשבתי שכאשר תמחשב זה דווקא יגיע ל-30,000.
<אריה מור: זה בחצי שנה, זה יגיע.
<אריה מור: זה מינואר.
אמנון כהן: אני לא שמח על כך כי אני רוצה שיהיו כמה שפחות.
אמנון כהן: אתה מתחיל בטופ, מגיע למקסימום.
אמנון כהן: ואז אתה שם לך מדד, ואז אתה אומר: בית-ספר שירד במספר התאונות יקבל ממני שיפוי.
אמנון כהן: צריך לחשוב גם על זה.
אמנון כהן: תשים משהו בצד בתקציב שלך ואז אתה אומר או פרס, או ארבעה אוטובוסים מתנה על חשבון התקציב שלך.
אמנון כהן: עדיין לא שוכנעתי שזה עובד.
אמנון כהן: האם אתם מסתכלים על זה?
<אריה מור: אני אענה ליושב-ראש.
<אריה מור: בנושא של חובת הדיווח ומעקב אחרי הדיווח ומי שלא מדווח, אכן עכשיו כשאנחנו מסיימים את המהלך הגדול הזה בנושא המיחשוב וניתוח הנתונים אני אעלה את מה שהציג היושב-ראש והציע למנכ"לית המשרד כי הרי כל הנושא הזה של הדיווח הוכנס בחוזר מינהל פדגוגי.
אמנון כהן: צריך אכיפה.
<אריה מור: נדאג לאכוף את זה באמצעות הפיקוח הפדגוגי של המשרד.
אמנון כהן: אריה, האם אתה יודע כמה חוזרי מנכ"ל אני מכיר שלא נאכפים?
אמנון כהן: אני מכיר חקיקות שלא מתבצעות, לא אמרתי על חוזר מנכ"ל.
אמנון כהן: אם אין אכיפה מתמדת בנושא הזה עשרה חוזרי מנכ"ל לא יעזרו.
אמנון כהן: אתה יכול לכתוב מה שאתה רוצה, בסוף בפועל זה לא עובד.
אמנון כהן: אם אין בקרה, אם אין בדיקה, אם אין סנקציה, זה לא עובד.
אמנון כהן: אתה צריך להיכנס חזק בנושא החדש הזה.
אמנון כהן: אתה תבנה מערכת כך שהם ירוצו לדווח כי לא יהיה כדאי להם לא לדווח, כך צריך לבנות את זה.
אמנון כהן: ואז אתה אומר שעכשיו אתה משפר.
אמנון כהן: אם לא תבנה את זה כך אז כל הזמן זה יהיה כמו חתול ועכבר
<אריה מור: נעביר את המסר.
<אריה מור: מקבלים, הבנו את מה שהיושב-ראש אמר.
אמנון כהן: מי אחראי על טיולים?
אמנון כהן: אדוני, הבנתי שזה אגף אחר.
אמנון כהן: תסביר לי איך יוצא איש, אישה, מדריך, מורה לטיול ואיזה אחריות יש לו, איזה הדרכה הוא קיבל.
אמנון כהן: האם הוא חותם על איזשהו מסמך שהוא אכן מכיר את המסלול ושהוא אחראי על זה?
אמנון כהן: האם עושים איתו איזושהי הכרה?
<אלי שיש: קוראים לי אלי שיש ואני מנהל את אגף של"ח וידיעת הארץ של משרד החינוך.
<אלי שיש: הטיול מורכב משני חלקים: חלק חשוב של הטיול מתרחש בבית-הספר על-ידי המחנכים, והחלק האחר ברוב בתי-הספר היסודיים נרכש מחברות שהמשרד מאשר אותן שתעבודנה עם בתי-הספר, חברות הטיולים כמו החברה להגנת הטבע, כמו שביל בצד, אגד תיור וכו'.
<אלי שיש: זה עובד בשיטה הזו.
<אלי שיש: לפני שבית-הספר יוצא לטיול הוא מתאם את הטיול שלו עם הלשכה לתיאום טיולים שעליה מופקד אגף הביטחון.
<אלי שיש: הטיול המתואם חוזר לבית-הספר, האישור, ויש בו הנחיות לגבי סכנות בטיחות או מגבלות כלשהן על מסלול הטיול.
שמעון אוחיון: הנחיות למי?
<אלי שיש: מי שמטפל בטיול נקרא רכז הטיולים של בית-הספר.
<אלי שיש: בבית-ספר שרכז הטיולים איננו פעיל מי שאחראי על הנושא הוא מנהל או מנהלת בית-הספר.
אמנון כהן: האם הרכז הזה מקבל איזושהי הדרכה כמו שמקבל קב"ט?
<אלי שיש: אני אעמוד בכמה נקודות על כל התהליך.
<אלי שיש: אני רק אצייר את התמונה.
אמנון כהן: למה לא אותו קב"ט יהיה גם אחראי על הטיולים מבחינה זו?
<אלי שיש: כי זה מקצוע אחר שיש בו הרבה היבטים פדגוגיים.
<אלי שיש: הקב"ט מתמודד עם דברים אחרים שקשורים בזה.
<אלי שיש: רכז הטיולים הוא מחנך הכיתה, אחת הכיתות.
אמנון כהן: האם הוא מקבל הדרכה?
<אלי שיש: בוודאי, מכשירים אותו.
<אלי שיש: הוא או היא עוברים קורס להכשרה.
<אלי שיש: טיול שיצא כבר לדרך מקבל טיפול מיום קודם תוך כדי הטיול מחדר מצב שהוא נותן פתרונות בזמן אמת לחס וחלילה או תקלה, עומס חום, פגעי מזג-אוויר - שם הוא מקבל טיפול בזמן אמת.
<אלי שיש: מעגל נוסף שיש לטיול הזה זו ועדת הטיולים המחוזית שיש בה אנשים שהמומחיות שלהם זה נושא של טיולים.
<אלי שיש: הם באים מתחום של"ח וידיעת הארץ, נושאים של ידיעת הארץ וטיולים, והם יועצים לבתי-הספר לגבי הכנת הטיולים, הכנת מסלולי הטיולים.
<אלי שיש: הכול פועל על-פי תוכנית עקרונית שנקראת התוכנית להכרת הארץ ואהבת המולדת.
<אלי שיש: לדבר הזה יש גורם בבית-הספר שיוצר קשר עם בתי-הספר.
<אלי שיש: כל בתי-הספר מגישים תוכנית שנתית של כל מסלולי הטיולים שלהם על-פי שכבות הגיל ופחות או יותר הטווחים שבהם הם עושים את זה לאורך השנה, המועדים.
<אלי שיש: זה ועדות הטיולים.
<אלי שיש: הם גם מייעצים וגם מסייעים.
<אלי שיש: עכשיו אני רוצה להתמקד בנושא של הכשרות של הגורמים המקצועיים שבאים בקשר עם הילדים ומוציאים אותם אל המסלול.
<אלי שיש: הקבוצה הראשונה היא קבוצה של מדריכים שעובדים בחברות הטיולים השונות.
<אלי שיש: נקטתי עכשיו בשלוש שמות, אבל יש קבוצה גדולה ונכבדה של גורמים כאלה.
<אלי שיש: המדריכים עוברים הכשרה של קורס שהוא מעניק להם היתר להדרכת טיולים מערכת החינוך, מה שאנחנו קוראים בקיצור תו תקן.
<אלי שיש: יש תקן שמדריך כזה עובר אותו.
<אלי שיש: הוא צריך להכיר עשרה חבלי ארץ, הוא צריך להכיר נושאים פדגוגיים, איך זה מתחבר לתוכנית הלימודים, כולל בטיחות.
אמנון כהן: הוא אחראי על בטיחות הילדים או המחנך שיוצא?
<אלי שיש: מי שהוא אחראי על הטיול אחראי על בטיחות הילדים.
<אלי שיש: אבל זה גם מתחלק לשני חלקים.
<אלי שיש: תן לי לסיים את התמונה הכללית.
<אלי שיש: עוד דקה והכול יהיה ברור.
אמנון כהן: מרוב אחריות אני לא יודע מי אחראי.
<אלי שיש: בסוף מי שאחראי על הילדים שלנו זה מנהל בית-הספר.
אמנון כהן: הוא לא בטיול עכשיו, האוטובוס בטיול.
<אלי שיש: נכון, אז יש לו אנשים שלוחים שלו.
אמנון כהן: אני שואל אותך, מי קיבל את ההכשרה?
אמנון כהן: המורה שהיא המחנכת - - -
<אלי שיש: המורה רכזת הטיולים מקבלת הכשרה.
אמנון כהן: לא, היא מחנכת כרגע.
אמנון כהן: היא לא רכזת טיולים.
אמנון כהן: היא יוצאת יחד עם הכיתה שלה לטיול.
אמנון כהן: איזה הכשרה היא קיבלה?
אמנון כהן: ממי קיבלה?
אמנון כהן: האם יום לפני כן מדריכים אותה?
אמנון כהן: האם זה מה שהיא מקבלת או שיש הכשרה מסודרת?
<אלי שיש: למורה מחנך בכיתת בית-ספר שיוצא עם הילדים שלו לא מקבל הכשרה מסודרת, מקבל תדריך טרם יציאה לטיול כזה או אחר.
אמנון כהן: מה קוצץ?
אמנון כהן: מה לא קוצץ?
<קריאה: התקנים של רכזי טיולים קוצצו בתקציב של שנה שעברה.
<אלי שיש: זה לא בתפקודי אופק חדש כבעל תפקיד, אבל השנה זה כן נכנס לתפקידים של בעלי תפקידים באופק חדש.
אמנון כהן: איזה הדרכה מקבל המחנך?
אמנון כהן: הוא הכי חשוב לי כרגע כי הוא נמצא עם 40 - 50 ילד.
אמנון כהן: הוא מקבל את המסלול, קיבל הדרכה.
אמנון כהן: איזה הכשרה הוא קיבל כך שחס וחלילה לא יקרה משהו?
<אלי שיש: המחנך מקבל תדריך טרם יציאה על המסלול או מחברת הטיולים או גורם שבית-הספר מזמין מטעם ועדת הטיולים.
<אלי שיש: בימים האלה אנחנו נמצאים בסיומו של מכרז להקמת מטה טיולים שזה יהיה גורמים מקצועיים שיגיעו לחדרי מורים להדריך את חדרי המורים על אפשרויות וכל הנושאים שקשורים בבטיחות ובפדגוגיה.
<אלי שיש: הקטע הכי קריטי בעניין של בטיחות - - -
אמנון כהן: כרגע אין.
אמנון כהן: מתי יהיה המכרז?
<אלי שיש: עכשיו זה בשלבי סיום.
אמנון כהן: האם בחופשה הזו יהיה כבר?
<אלי שיש: היום דיון אחרון.
<אלי שיש: זה לוקח זמן.
<אלי שיש: יותר מהחופשה הזו, לדעתי.
<אלי שיש: יותר מ-45 ימים.
אמנון כהן: המורים עכשיו יצאו לא כל כך מודרכים.
אמנון כהן: זאת אומרת, המחנכים שיוצאים עכשיו לטיולים.
<אלי שיש: הם יוצאים מודרכים.
<אלי שיש: אני חייב לעמוד רגע על משהו שקשור בהדרכה.
<אלי שיש: לכל בית-ספר יש רכז טיולים שעובר הכשרה.
<אלי שיש: מעבר להכשרה כל רכז טיולים כזה עובר שני ימי השתלמות לאורך השנה.
אמנון כהן: אבל הוא לא יוצא לטיול, זה מה שאני אומר.
<אלי שיש: הוא כן יוצא.
<אלי שיש: אבל בטיחות זה לא רק עניין של אזהרה, בטיחות זה משהו שצריך להפנים כערך.
אמנון כהן: לכן אני אומר, אתה לא מפנים את זה למחנך שיוצא לטיול.
<אלי שיש: בוודאי שכן כי תפקיד של חדר המורים לקבל תדרוך מרכזת הטיולים שהוכשרה לתפקיד שאיתה הם משוחחים על הנושא של הבטיחות שאמור להתרחש כפעולות מניעה.
<אלי שיש: נושא של משמעת - נגיד שילד מתייבש בטיול, זו עבירת משמעת שהילד לא נקט.
מיקי רוזנטל: בכל בית-ספר יש רכזת טיולים?
<אלי שיש: ברוב בתי-הספר יש רכזי טיולים.
מיקי רוזנטל: תגיד לנו בכמה לא.
<אלי שיש: קודם כל, לכל בית-ספר יש רכז טיולים.
<אלי שיש: לא בכל בית-ספר יש רכז טיולים שעבר הכשרה.
<אלי שיש: בכל בית-ספר יש רכז טיולים.
שמעון אוחיון: האם יש חשיבה שנייה לגבי מידת הכשרתו של רכז הטיול?
שמעון אוחיון: האם אתה משוכנע שההכשרה שמקבל רכז הטיול עונה על הצרכים באמת?
<אלי שיש: באופן עקרוני, כן.
<אלי שיש: מתוך 60 שעות הכשרה שמקבל רכז הטיולים, 12 שעות מהן עוסקות בנושא של בטיחות וביטחון.
שמעון אוחיון: זה מספיק.
<אלי שיש: לפי התפיסה שהציגו בפניי, לפי תפיסת אגף הביטחון, נראה שזה מספיק.
<אריה מור: אני רוצה לתת נתונים שהוא לא נתן של ירידה בפעולות ובאירועים החריגים.
<אריה מור: קודם כל, הגדלנו את הפיקוח והבקרה בשטח ב-30%.
<אריה מור: זה חלק מהמסקנות של הדוח שלפני שלוש שנים.
<אריה מור: הנתונים מראים על כל ההטמעה שמדוברת, רכזי הטיולים, כל הפעולות האלה שעשינו בשנתיים האחרונות, של ירידה של 40% באירועים החריגים והליקויים שנמצאים על-ידי הבקרים בשטח בטיולים.
<אריה מור: מתוך 17,000 ירידה של 40% באירועים חריגים, ליקויים חמורים.
<אריה מור: זה עבר גם בדוח של הכנסת שעשתה הגברת והיא באה בדקה את הנתונים.
<אריה מור: לקחנו אותה לכל המערכות הממוחשבות.
<אריה מור: יש ירידה של 30% לכל החילוצים והפינויים בשטח בשנים האחרונות.
<אריה מור: רואים את הגרף של הירידה.
<אריה מור: הפעולות האלה של החינוך, של המניעה, הן אלה שמביאות לזה.
<אריה מור: לא מטיילים פחות.
<אריה מור: כמות הטיולים המתואמים הרגליים גדלו מ-99,000 ל-130,000.
<אריה מור: זה גם מיקד לנו אוכלוסיות שבהן אנחנו מוצאים את עיקר הליקויים.
<אריה מור: בתי-הספר יודעים.
אמנון כהן: ד"ר קדמן, תתייחס בקצרה.
<יצחק קדמן: קודם כל, אני מתנצל שהתפרצתי קודם.
אמנון כהן: אתה תקבל את הרשימה, אבל אמרו שדרך המנכ"לית.
אמנון כהן: זה לא היה מוכן כשאתה פנית.
<יצחק קדמן: אני אכתוב למנכ"לית.
<יצחק קדמן: הנתונים האחרונים שקיבלנו היו מתש"ע, הפעם האחרונה שקיבלנו נתונים מפולחים לפי כיתות, לפי מקום הפציעה, מסודר מאוד.
<יצחק קדמן: מאז תש"ע לא נותנים לנו את הנתונים וזה חבל כי הנתונים הם נתונים שאף אחד לא אשם בהם.
<יצחק קדמן: אפשר ללמוד מהם.
<יצחק קדמן: אני מאוד מקווה, יש לי פה מכתב שחתום עליו מר רותם זהבי בתשובה לפנייה.
<יצחק קדמן: לא קיבלנו גם השנה נתונים.
<יצחק קדמן: נאמר לנו שהמנכ"לית תחליט.
<אריה מור: נכון, תפנה למנכ"לית.
<יצחק קדמן: אני פניתי למנכ"לית ואני מאוד מקווה.
<יצחק קדמן: מעבר לנתונים, אני רוצה להעביר לך פה תמונה רק כדי להמחיש.
<יצחק קדמן: זה מקרה שאירע בחודש אפריל.
<יצחק קדמן: תאונה חמורה ביותר לילדה בת שש בחינוך המיוחד שמורה שפכה עליה, אני מאוד מקווה בלי כוונה, תה רותח.
<יצחק קדמן: היא סבלה מכוויות קשות ביותר.
<יצחק קדמן: המקרה הזה לא דווח.
<יצחק קדמן: בניגוד לכל ההנחיות, בית-הספר העלה אותה על מכונית ושלח אותה הביתה במקום להזעיק את נטל"י או את מד"א או כוח חירום אחר.
<יצחק קדמן: אנחנו פנינו בעניין הזה והתשובה שנתנה מנהלת המחוז שהיא מנהלת מחוז נהדרת, גברת עמירה חיים, ואני בדרך כלל מאוד סומך עליה, היתה תשובה שציטטה את עמדת בית-הספר.
<יצחק קדמן: איך לומר בצורה הכי עדינה?
<יצחק קדמן: לא היתה הולמת לעובדות העניין, כולל העובדה.
<יצחק קדמן: הילדה מאז יושבת בבית, הם ענו שהילדה בבית-ספר.
<יצחק קדמן: מנהלת המחוז עצמה העירה לבית-הספר איך זה שהם לא הזעיקו את נטל"י?
<יצחק קדמן: פה אני רוצה לומר עוד מילה חשובה.
<יצחק קדמן: הפשע שנעשה שהוציאו את אחיות בתי-הספר מבתי-הספר יש לו קשר הדוק לנושא התאונות.
<יצחק קדמן: מאז שאין אחות בית-הספר, וברוב בתי-הספר בארץ אין יותר אחיות בית-ספר, הפריטו את השירות הזה, האחות לא נמצאת באופן קבע בבית-ספר, אין מי שייתן את הטיפול המידי.
<יצחק קדמן: חלק גדול מבתי-הספר לא יודעים שמשרד החינוך משלם הון תועפות לחברת נטל"י עבור הזעקתם בכל מקרה שיש פציעה.
<אריה מור: עכשיו זה מד"א.
אמנון כהן: לא חשוב, מיקור חוץ.
<יצחק קדמן: כל הזמן מפריטים.
<יצחק קדמן: לא מזעיקים אותם.
<יצחק קדמן: לשלוח ילדה כזאת עטופה בסמרטוטים הביתה עם כוויה.
<יצחק קדמן: אגב, כל הסיפור הוא שהילדה באה מאחורה ופגעה למורה ביד.
<יצחק קדמן: למה מורה מסתובבת עם תה רותח ליד תלמידים?
<יצחק קדמן: זוהי שאלה ראשונה.
<יצחק קדמן: השאלה השנייה, לפי אופי הפציעה היא נכוותה בירכיים.
<יצחק קדמן: זה לא יכול היה להיות שהיא באה מאחורה והתה נשפך עליה בצורה שבה זה תואר.
<יצחק קדמן: למה אני אומר את זה?
<יצחק קדמן: יש היום תרבות של אי-דיווח או דיווח חלקי או דיווח לא נכון.
<יצחק קדמן: לפי הנתונים שפרסם פרופ' הראל 60% מהתלמידים בישראל במהלך שנה- - -
שמעון אוחיון: איזה הראל?
<קריאות: יוסי הראל.
<יצחק קדמן: למעלה מ-60% מהתלמידים הבנים, 57% מהבנות, נפצעו במהלך השנה האחרונה לפחות פעם אחת בבית-הספר.
<יצחק קדמן: זה היקפים עצומים.
<אריה מור: 50% זה מיליון.
<יצחק קדמן: תתווכח עם פרופ' הראל, לא איתי.
אמנון כהן: אביטל מארגון "בטרם", בבקשה בקצרה.
אמנון כהן: יש שיתוף פעולה.
<אביטל אפל-פנקס: כן.
<אביטל אפל-פנקס: מאז פברואר 2013 ממשלת ישראל הבינה שהבעיה של היפגעות ילדים נופלת לא בחצר של משד ממשלתי אחד אלא בחצרות רוב משרדי הממשלה.
<אביטל אפל-פנקס: לא כולם לוקחים את האחריות שצריך.
<אביטל אפל-פנקס: הנתונים הם שמידי יום 500 ילדים מגיעים לחדרי מיון עקב תאונות, לא עקב מחלות, וכל יומיים וחצי נהרג ילד, וזה משהו שהדעת לא יכולה לסבול.
<אביטל אפל-פנקס: לכן, היא הטילה על משרד הבריאות להוביל תוכנית לאומית לבטיחות ילדים ובליווי מקצועי של ארגון "בטרם".
<אביטל אפל-פנקס: אגב, משרד החינוך הוא אחד השותפים המובילים.
<אביטל אפל-פנקס: הוא עושה עבודה מאוד יפה עם תתי-ועדות שעוסקות בנושאים העיקריים של היפגעות ילדים במערכת החינוך.
<קריאה: כולל בבית.
<אביטל אפל-פנקס: המטרה שלנו היתה, ראשית, למפות את ההיפגעויות של ילדים ואת תחומי האחריות, על איזה תחום כל משרד אחראי, לראות האם יש פערים, נושאים שנופלים בין הכיסאות.
<אביטל אפל-פנקס: יש נושאים שכמה משרדים אחראים עליהם כמו ההסעות.
<אביטל אפל-פנקס: אנחנו יכולים למנות כל כך הרבה משרדים שאחראים על הנושא.
<אביטל אפל-פנקס: וכמובן לעשות תוכנית רב-שנתית כשלכל משרד תהיה תוכנית עבודה חמש-שנתית שתעסוק בתחום בטיחות ילדים.
<אביטל אפל-פנקס: אנחנו סיימנו את שלב המיפוי וכיום משרדי הממשלה, חלקם הניכר יושב וכותב תוכניות עבודה, כאשר אנחנו מקווים שבסביבות אוקטובר יוגש דוח לממשלה ולכנסת שיש בו תוכנית עבודה מפורטת לקידום בטיחות ילדים.
<אביטל אפל-פנקס: אני רק חייבת לציין שאתמול היה עוד מקרה טרגי של ילד בן שבע מתלמוד-תורה שטבע בבריכת חפץ-חיים.
<אביטל אפל-פנקס: מצבו מאוד מאוד קשה.
<אביטל אפל-פנקס: זו עוד דוגמה לכך שזה לא קשור רק למשרד אחד.
<אביטל אפל-פנקס: אותו מקום, חפץ-חיים, בשנים האחרונות אנחנו מתריעים כבר כל כך הרבה פעמים על כך שילדים נפגעים שם, פגיעות מאוד מאוד חמורות ופגיעות חוזרות ונשנות שם ועדיין המקום הזה פתוח, עדיין ילדים ממשיכים להיפגע.
<אביטל אפל-פנקס: ישנם תחומים, לדוגמה, שמשרד החינוך שולח למקום שמקבל רישיון עסק והשאלה מי אחראי, מי נותן כאן את רישיון העסק למקום שיש בו פגיעות כל כך חמורות חוזרות ונשנות?
שמעון אוחיון: אני מבקש לשאול שאלה חשובה מאוד בהקשר הזה.
שמעון אוחיון: תודה שהזכרת את המקרה הזה של חפץ-חיים.
שמעון אוחיון: האם למשרד החינוך יש בעניין הזה גם פיקוח?
שמעון אוחיון: האם הוא נכנס ויש לו סמכות שם וגם לכל מיני מסגרות שנקראות מוכר ושאינו מוכר, תלמודי-תורה למיניהם?
שמעון אוחיון: מה מידת המעורבים מבחינת הפיקוח על הדברים הללו?
<יובל חיו: לפני שאתה עונה אני רק רוצה לומר שבדוח הביקורת יש התייחסות ספציפית.
<יובל חיו: זה אולי אחד הממצאים החמורים שעלו בדוח הזה, שמערך שלם - והרי אנחנו לא עושים אבחנות פה בין מסגרת למסגרת - רמת המענה שיש לגביו היא ירודה ביותר.
שמעון אוחיון: אז אם מותר לי להצטרף אליך ולמחות בעניין הזה.
שמעון אוחיון: כלומר, יש פה תנאים למקצועות ליב"ה למגזר חרדי, לעמוד בתנאים מסוימים, אבל לבריאותו ולביטחונו אף אחד לא מחייב שום דבר.
<יובל חיו: ברשותך, אדוני חבר הכנסת, אני לא אעסוק בממשק שהעלית.
<יובל חיו: אני עוסק בהיבט של בטיחות.
שמעון אוחיון: אתה בוודאי מחוץ לוויכוח.
שמעון אוחיון: אני אומר את זה גם בקול רם.
שמעון אוחיון: אנחנו שומעים היום כל מיני תנאים שהם חיוניים, בוודאי.
שמעון אוחיון: למשל, מקצועות ליב"ה וללמוד כך במסגרת כזאת ולפתוח את בית-הספר ולהשתתף במיצ"ב ובמבחני פיז"ה וכל הדברים הללו, ואני רואה את זה בצורה חיונית.
שמעון אוחיון: חבל מאוד שהתנאים הללו לא נשמעים בהקשר גם של בטיחות הילד בכל מקום ומקום.
<אריה מור: אני רוצה לתת פה תשובה כי יש פה הטעיה של הנושא.
<אריה מור: נכון שזה עלה בדוח.
<אריה מור: מיקדנו פעילות במגזר החרדי, וכשאני אומר במגזר החרדי כל המגזרים שהם מפוקחים ושיש לנו איתם קשר.
<אריה מור: כשאני דיברתי על ההכשרות, אני יכול להגיד לכם ש - - -
אמנון כהן: כולל?
<אריה מור: פה בירושלים, בבני-ברק, באלעד - רכזי ביטחון ובטיחות במגזר החרדי, רכזי טיולים במגזר החרדי.
שמעון אוחיון: זה בעקבות הדוח?
<אריה מור: תמיד מיקדנו את הנושא.
<אריה מור: יחד עם אבנר הלכנו לרבנים בתלמודים לשבת עם הוועד הרבנים של ירושלים ולהגיד להם.
אמנון כהן: האם יש לכם במגזר הערבי?
<אריה מור: ועוד איך?
<אריה מור: רואים, דווקא לאור הפעילות הממוקדת שעשינו בשלוש השנים האחרונות, התקדמות אדירה במגזר הערבי.
אמנון כהן: תודה בשלב זה.
אמנון כהן: אתי בנימין, בבקשה.
<אתי בנימין: אדוני דיבר על אכיפה של חוזרי המנכ"ל.
<אתי בנימין: אדוני, מנהלי בתי-הספר, המורים, המדריכים, רכזי הטיולים, לא מכירים את חוזרי המנכ"ל.
<אתי בנימין: נתקלתי בבתי-ספר שכששאלתי את מנהלי בתי-הספר או את המורים: האם אתם מכירים חוזר מנכ"ל, נוהל כניסה למים בטיולים?
<אתי בנימין: אמרו לי: מה, יש דבר כזה?
<אתי בנימין: הם לא מכירים.
<אתי בנימין: חוזרי המנכ"ל מגיעים לבתי-הספר ונזרקים באיזושהי מגירה ובזה זה נגמר.
<אתי בנימין: המורים לא מכירים ולא אוכפים.
<אתי בנימין: גם לפני הטיולים הם לא לומדים את ההנחיות.
<אתי בנימין: הם יוצאים עם הילדים כאילו הם אורחים בטיול.
<אתי בנימין: שנית, אני כבר עשרים שנה פעילה במערכת החינוך ואני לא זוכרת מקרה אחד, מקרה אחד, חברים, שמישהו לקח אחריות על פציעה או על מוות של תלמיד במערכת החינוך.
<אתי בנימין: אף פעם לא היה איש חינוך אחד שלקח אחריות.
<אתי בנימין: אני לא זוכרת שמשרד החינוך, עם כל הוועדות שהוא הקים, הטיל אחריות על איזשהו איש חינוך על גרימת נכות או מוות לתלמיד.
<אתי בנימין: יתרה מזאת, חברים, האם אתם יודעים מי יושב בוועדה שחוקרת מוות של תלמיד?
<אתי בנימין: אנשים של משרד החינוך.
<אתי בנימין: איפה נשמע דבר כזה שמשרד החינוך חוקר את עצמו?
<אתי בנימין: במקרה הזה חייבת לקום ועדה חיצונית בלתי תלויה שתחקור את כל הנושא.
<אתי בנימין: כשנהרג תלמיד, כשנפצע תלמיד, כשיש נכות לתלמיד, חייבת להיות ועדה בלתי תלויה.
<אתי בנימין: לא ועדה בתוך המשרד, בשום פנים ואופן לא.
<אתי בנימין: דוח תאונה - קודם כל, יש לנו מצבים שמזכירות בתי-הספר והמנהלות בכלל לא מכירות את הנושא הזה של דוח תאונה.
<אתי בנימין: כשאני ניגשת למנהלת בית-ספר ושואלת האם הם מילאו, הם לא יודעים.
<אתי בנימין: מה זה הטופס הזה?
<אתי בנימין: זה טופס שלא קיים אצלם.
<אתי בנימין: הם לא מכירים אותו.
אמנון כהן: אריה, תרשום לך את הדברים.
אמנון כהן: אתה תצטרך לענות.
אמנון כהן: אתה יושב שם באיזשהו מקום גבוה ואנחנו רוצים להבין איך ההנחיות יורדות לשטח.
אמנון כהן: מדובר פה על אנשים שחיים את זה יום יום.
אמנון כהן: היא מייצגת עכשיו מיליוני הורים.
אמנון כהן: יכול להיות שאתם עושים דברים יפים, אבל אם זה לא יורד לשטח אז מה הועלנו?
אמנון כהן: האם בסוף זה שיוצא לטיול מקבל את ההדרכה?
אמנון כהן: חייל שנרדם בשמירה משלם, מרתקים אותו.
אמנון כהן: מה העונש למורה שנרדם בשמירה וילד נהרג?
אמנון כהן: לא קיבלתי תשובה, תכין את התשובות
<אתי בנימין: דוח התאונה - האם אתם יודעים שכאשר בית-הספר ממלא דוח תאונה, אחד האבסורדים הגדולים הוא שאנחנו ההורים לא יכולים לקבל את דוח התאונה של בית-הספר?
<אתי בנימין: זה על-פי חוזר מנכ"ל.
<אתי בנימין: אנחנו ההורים לא זכאים לקבל את דוח התאונה שבית-הספר מילא.
<אתי בנימין: הדוח נשלח לחברת הביטוח.
<אתי בנימין: לא יכול להיות דבר כזה שהורה שהילד נפגע בבית-הספר - - -
אמנון כהן: הוא אומר שיתקנו את זה.
<אתי בנימין: אני לא ראיתי.
<אתי בנימין: המנהלים והמורים מסרבים לתת לנו את דוח התאונה.
<אתי בנימין: יתרה מזאת, הרבה פעמים אנחנו ההורים נאלצים לחקור ילדים בבית-הספר שהיו עדים לתאונה ולשאול אותם איך קרתה התאונה ומה קרה בה בשטח כי המנהלים בכדי לא לקחת את האחריות על עצמם מסלפים את דוח התאונה.
<אתי בנימין: אני אומרת פה דברים קשים ואני עומדת מאחוריהם.
אמנון כהן: אריה, אתה שומע?
<אריה מור: רשמתי, אענה בסוף על הכול.
אמנון כהן: מסלפים דוח.
<אתי בנימין: כן.
<אתי בנימין: אריה, אל תגיד לא.
אמנון כהן: אריה, אני צריך תשובות.
אמנון כהן: אם לא, אני אביא את השר לפה עכשיו.
<אתי בנימין: אנחנו מקבלים עדויות של ילדים שהיו בשטח וראו.
<אתי בנימין: דיבר אריה על מורים תורנים בהפסקות.
אמנון כהן: כן, יש לפחות שבעה מורים.
<אתי בנימין: ממש לא.
<אתי בנימין: הרבה פעמים אנחנו נכנסים לבתי-ספר אין בפרוזדורים ואין בחצרות מורים תורנים.
<אתי בנימין: אף אחד לא אוכף את הדבר הזה.
<אתי בנימין: המורים נכנסים לחדר המורים שותים את הקפה.
<אתי בנימין: לא אכפת להם.
אמנון כהן: מגיע להם לשתות קפה.
<אתי בנימין: אני שמחה שהם שותים קפה, אני שמחה שהם בהפסקה בין שיעור לשיעור.
<אתי בנימין: אבל, חברים, יש אחריות.
<אתי בנימין: אנחנו שולחים את הדבר הכי יקר לנו לבית-הספר.
<אתי בנימין: אין פיקוח על הדבר הזה.
אמנון כהן: אין פיקוח.
<אתי בנימין: אדוני היושב-ראש, יש תורנות על הנייר.
<אתי בנימין: הטיפול במפגעי הבטיחות - מפגעי הבטיחות בבתי-הספר מטופלים לפי דרגת חומרה.
<אתי בנימין: יש מ-1 עד 10.
<אתי בנימין: למשל, 1, 2, 3, אלה דרגות חומרה הכי גבוהות שמסכנות את חיי הילדים.
<אתי בנימין: זאת אומרת, אם מטפלים ב- 1, 2, 3, 4 עד 10 כבר הופך להיות דרגה חומרה גבוהה וזה לא מטופל תמיד.
<אתי בנימין: אני לא מטילה את האחריות רק על משרד החינוך בטיפול מפגעי בטיחות, גם הרשויות המקומיות שותפות לזה.
אמנון כהן: תיכף אתן את רשות הדיבור לנציגת השלטון המקומי.
<אתי בנימין: דבר אחרון - דיברנו כאן על מסלולים של טיולים.
<אתי בנימין: המורים לא מכירים את המסלולים, המורים לא מכירים את הסכנות שיש במסלול.
אמנון כהן: לא, יש רכז טיולים שמקבל שעות על זה והוא אמור להדריך את אלה שיוצאים לשטח ולהראות את המסלול על המפה ולסמן לו את המקומות שבהם יש סכנה ושאליהם צריך לשים לב.
<אלי שיש: גם אני, שמטייל המון בארץ, לא מכיר את כל המסלולים.
<אלי שיש: אבל המדריך שיוצא למסלול הספציפי מכיר כל שביל במסלול.