GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן: אותי מעניין הקשיש או האחד שזכאי לסיעוד, שיקבל את השירות שלו.
אמנון כהן: וקיבלתי כמה טלפונים, וקיבלתי כמה דברים, לכן אני אומר: משהו לא עובד במערכת.
אמנון כהן: תגידי לי איפה לא עובד שאני אעזור לך.
אמנון כהן: לא הכול ורוד, יש פה גם משהו שחור.
<משה נקש: אין ספק.
אמנון כהן: שהקשיש בסוף סובל, אתה מבין?
אמנון כהן: הוא סובל.
אמנון כהן: ואני רואה את זה, ואני מסתכל עליו, ואני בוכה יחד איתו כי אני לא יכול לעזור.
אמנון כהן: אני חבר כנסת ולא יכול לעזור לו.
אמנון כהן: לפעמים אני מטריד אותו – מה אני עושה?
אמנון כהן: מר בן-עמי, מה אני עושה?
אמנון כהן: אז הוא גם מנסה לעזור.
אמנון כהן: פה, במערכתית, לא פרטני.
אמנון כהן: יש פה מערכת שמשהו לא עובד.
אמנון כהן: תגידו לי איפה לא עובד, שאני אעזור.
אמנון כהן: אבל לא יכול להיות שהקשיש יחכה הרבה זמן, לקבל את; ואחרי שגם קיבל, הוא לא מתאים לי והעובד הולך; ואסור לי להחזיק את הדרכון שלו, אסור לי להחזיק שום דבר.
אמנון כהן: אסור, הכול אסור.
אמנון כהן: אבל את החוק עשינו בשביל הקשיש, בשביל הזכאי הזה, הנכה, שאני רוצה לתת לו.
אמנון כהן: המשפחה כבר קורסת.
אמנון כהן: כל האחים באים, עושים תורנויות, הכול בסדר.
אמנון כהן: אבל יש בן-אדם מיועד, שיבוא.
אמנון כהן: הוא מסתכל על הנכה הזה, בורח.
אמנון כהן: אבל למה, נגיד, לא עשיתם לו סרטון בחוץ לארץ?
אמנון כהן: היום האייפון עובד, הכול צ'יק-צ'אק.
אמנון כהן: תשמע, אתה הולך לטפל בבן-אדם הזה, יש לו ייחודיות כזו, יש לו בעיה כזאת, אתה צריך ללמוד את הכול.
אמנון כהן: אני כבר עושה מיון שם, לא שיברח מפה.
אמנון כהן: הוא כבר יודע למי הוא בא.
אמנון כהן: לכן, צריך לעשות את כל העבודה הזאת, והמטרה שלי היא לתת לו טיפול.
אמנון כהן: ברגע שהבאתי את הבן-אדם תוך שבעה ימים, תוך שבועיים, אני רוצה שיקבל את הטיפול.
אמנון כהן: אבל לא עשיתי כלום.
אמנון כהן: כל המערכת הזאת משלמת לך שכר, משלמת למנכ"ל שכר, לעובדת הסוציאלית, לכולם אני משלם שכר, לעובד הזר - - - כסף, החברה שמפעילה קיבלה הרבה כסף, על כל השעות הוא מקבל כסף.
אמנון כהן: כולם נעשו עשירים והקשיש סובל.
<אמנון בן עמי: אבל מי מונע ממך, אדוני, לחוקק בכנסת חוקים - - -
אמנון כהן: מה שאתה רוצה, תגיד לי.
<אמנון בן עמי: מה אנחנו רוצים?
<אמנון בן עמי: אתם בכנסת הרי - -
אמנון כהן: תגיד, בבקשה.
<אמנון בן עמי: אצלכם לוקחים הדברים לא מעט זמן.
<אמנון בן עמי: אז מה, אני לא מבין מה התלונה.
<אמנון בן עמי: אתה רוצה - - -
אמנון כהן: ידידי, עוד לא אמרת לי שחוק תקוע.
אמנון כהן: תגיד לי מה תקוע.
<שמואל גולן: התקנות.
אמנון כהן: תביא.
אמנון כהן: תקנות זה לא אני, תקנות זה השר.
אמנון כהן: תקנות זה לא אני.
<שמואל גולן: אבל כאן - - - בוועדה.
<אמנון בן עמי: לא, לא, לא, - -
<אמנון בן עמי: - - אדוני, אתה יודע שלא מעט דברים אנחנו העלינו והצפנו, - -
<אמנון בן עמי: - - ודיונים בוועדות, בכנסת, לוקחים זמן.
אמנון כהן: תביא לי תקנה שאתה תקוע.
אמנון כהן: תביא תקנה.
<אמנון בן עמי: לעשות את החלוקה בין טובים לרעים, אדוני, סליחה, עם כל הכבוד.
<אמנון בן עמי: אנשים עושים פה את המקסימום, רוצה לעזור.
אמנון כהן: מכובדנו, אני רוצה לעזור, אבל בסוף הקשיש לא מקבל שירות.
אמנון כהן: תגיד לי איך הוא מקבל שירות.
אמנון כהן: תגיד לי איפה אני צריך לעזור לך בחקיקה, אני אעזור.
<אמנון בן עמי: האם מותר לי לעשות כל מה שאני רוצה עם עובדים זרים – אתה יודע שלא.
<אמנון בן עמי: אתה יודע שלא.
אמנון כהן: עזוב, תן לי עכשיו שירות לזקן.
אמנון כהן: איפה אתה צריך טיפול?
<אמנון בן עמי: לא, לא, אני רוצה שתבין, אדוני היושב-ראש, כבוד מבקר המדינה, זה לא שאנחנו לא מעלים הצעות איך אפשר לצמצם את הבעיות וכולי.
<אמנון בן עמי: יש מה מותר לנו, כמה מותר לנו להגביל עובד זר, כמה אסור לנו להגביל עובד זר.
<אמנון בן עמי: אתה יודע את זה טוב מאוד, זה לא מהיום.
<אמנון בן עמי: זה לא מהיום.
<אמנון בן עמי: במרווח הזה, בין הזכויות של מטפל לזכויות של מטופל, אנחנו פועלים.
<אמנון בן עמי: אנחנו לא מחוקקים, אתה המחוקק.
<אמנון בן עמי: תחוקק אתה חוקים יותר דרקוניים - - -
אמנון כהן: תגיד לי איפה הבעיה.
אמנון כהן: אתה לא מצביע לי איפה הבעיה.
<אמנון בן עמי: העלית אתה, לדוגמה, על נטישה.
<אמנון בן עמי: תחוקק חוקים יותר דרקוניים, מה אתם רוצים מאיתנו?
<אמנון בן עמי: אנחנו הצענו לא מעט פעמים, בלא מעט שנים.
אמנון כהן: לא, לא, תבין, מר בן-עמי, אתה מכיר את העבודה המשותפת שלנו, אני רוצה למצוא פיתרון.
אמנון כהן: אנחנו רוצים פיתרון לאיש שזקוק, הוא סיעודי.
<אמנון בן עמי: כולנו רוצים.
אמנון כהן: אתה איש מקצוע, אתם אנשי מקצוע.
אמנון כהן: אתם אנשי מקצוע, והמדינה לקחה אתכם כאנשי מקצוע.
<קריאה: יש את - - -
אמנון כהן: סליחה, אנחנו פוליטיקאים.
אמנון כהן: אנחנו הכלים שלכם.
אמנון כהן: אנחנו ניתן לכם כל מה שאתם רוצים.
אמנון כהן: אתם צריכים לבצע.
אמנון כהן: אבל אם אתה אומר: תשמע, במקום לתת פיתרון לקשיש, לתת פיתרון לעובד הזר – על זה אני מדבר.
אמנון כהן: אני לא רוצה לתת פיתרון לעובד הזר, לתת פרנסה, זה בסדר.
אמנון כהן: אבל הבאתי אותו בשביל הקשיש או בשביל האיש הסיעודי.
אמנון כהן: לכן, אני צריך להסתכל על המטרה.
אמנון כהן: לא את הטפל להפוך למטרה העיקרית, ואת העיקר לעשות טפל.
אמנון כהן: הפכנו לטפל.
אמנון כהן: הקשיש עכשיו טפל, ומי שעכשיו חשוב זה העובד הזר.
אמנון כהן: את זה הפכנו.
אמנון כהן: השתגענו לגמרי.
<משה נקש: אדוני היושב-ראש, ברשותך, עוד מילה: אתה ציינת פה כמה תופעות שגם אנחנו נתקלים בהם.
<משה נקש: אני לא רואה את זה שאנחנו פה משני עברי המתרס.
<משה נקש: כולנו פה רוצים את טובת האוכלוסייה, גם את טובת העובדים, אבל גם את טובת האוכלוסייה הנזקקת הזאת.
<משה נקש: אנחנו גם מקבלים את התופעות ושומעים את התופעות של עובדים שאחרי יומיים אומרים: לא מתאים לי לעבוד פה, זה קשה לי, זה לא מתאים לי, זה בפריפריה, זה לא במרכז תל אביב אז אני לא מוכן לעבוד.
<משה נקש: אנחנו מכירים את התופעות האלה, אנחנו שומעים אותן.
<משה נקש: ובעקבות תיקון סעיף 21 לחוק הכניסה לישראל, הגשנו מספר הצעות, שהן כרגע תקועות בשולחנות הוועדות, והן כנראה יתקדמו עכשיו משהוועדות חידשו את פעילותן.
<משה נקש: כמו שאמר המנכ"ל, הנושא של חלוקה גיאוגרפית – אנחנו ביקשנו לתת מספר אזורים למדינת ישראל, לחלק את ישראל למספר אזורים, שבהם עובד שיגיע לעבוד באזור מסוים לא יוכל להגיד: אני רוצה לעבוד רק בתל אביב, אלא יגיע לאזור, לפריפריה, שבו הוחלט שהוא יעבוד.
אמנון כהן: אני איתך, אני רוצה יותר קיצוני: אני רוצה שהעובד הזר, שהוא נמצא עדיין בבית שלו, אני רוצה שהוא יקבל את הסרטון.
אמנון כהן: אני רוצה לדעת עם מי הוא הולך להתמודד.
אמנון כהן: ואני נותן לו את כל הכלים, שילמד עם מי הוא הולך לעבוד.
אמנון כהן: ואחר-כך אני אומר לו: אתה עובד רק פה.
אמנון כהן: אין משהו אחר.
אמנון כהן: אתה לא מטייל לי, בא לפריפריה, לשדרות, מטפל בקשיש יום אחד ואחר כך בורח.
אמנון כהן: אני כמחוקק רוצה שתיתן לו את כל התנאים שלו: כל השכר, כל החופשים, הכול.
אמנון כהן: הוא יקבל את כל מה שמגיע.
אמנון כהן: אבל הוא בא בשביל מוישה הזה, הנכה הזה, - - - על כיסא גלגלים.
אמנון כהן: ביום שהוא יגיד: קשה לי, אתה לוקח אותו חזרה.
אמנון כהן: אני אביא מישהו אחר.
אמנון כהן: לזה אני מוכן שיחכה שבוע-שבועיים.
אמנון כהן: זה, בבקשה.
אמנון כהן: אבל את זה אני רוצה ממך שתביא לי.
אמנון כהן: את זה אני רוצה.
אמנון כהן: אני, את כל הזכויות אתן לו, לעובד הזר, אבל משם הוא צריך לבוא מוכן נפשית.
אמנון כהן: הוא בא לאופקים, לשדרות, לאיפה שהוא בא – הוא בא, רק איתו הוא מתחתן.
אמנון כהן: זה התחתן לחמש שנים?
אמנון כהן: כמה האשרה?
<קריאה: עד חמש שנים.
<שמואל גולן: עד חמש שנים.
אמנון כהן: חמש שנים התחתן.
אמנון כהן: עד 120 או חמש שנים.
<קריאה: - - - בסיעוד, כן.
אמנון כהן: אז הוא צריך להבין, אנחנו צריכים לבנות מנגנון כזה שאם אני באתי להיטיב לקשיש, אז צריך לבנות את זה ככה.
אמנון כהן: אם אני אומר: רגע, מה זה גיאוגרפי?
אמנון כהן: מה זה גיאוגרפי?
אמנון כהן: חבר שלו עובד בתל אביב, הוא בא לשדרות, החמולה שלו באה, הוא מאותו אזור, הם רוצים להיות בחזרה ביחד בערב, הכול בסדר.
אמנון כהן: אז אין לי בעיה.
אמנון כהן: הוא יגיד: אני רוצה, מראש, אופקים לא מתאים לי.
אמנון כהן: אל תביא אותו.
אמנון כהן: תביא מישהו שמתאים לו אופקים.
אמנון כהן: אני לא רוצה שתביא מישהו בניגוד לרצונו.
אמנון כהן: אם יש לו חבר'ה בתל אביב, אם יש לך קשיש בתל אביב – תביא אותו לתל אביב.
אמנון כהן: אבל ההוא שבא לאופקים, הוא יודע שהוא חמש שנים באופקים, בבית הזה של מוישה.
אמנון כהן: הוא לא זז משם.
אמנון כהן: אין לו אופציה ללכת.
אמנון כהן: אופציה אחת יש לו: או משה או חזרה.
אמנון כהן: זה מה שצריך להיות.
אמנון כהן: אם לא, לא עשית כלום.
<משה נקש: אדוני היושב-ראש, אתה מתאר לנו מצב של - - -
אמנון כהן: זה לא נכון, אדוני?
יוסף שפירא: זה נכון מאוד, כי אחרת, אם זה יעבור את החמש שנים, הוא בעצמו יהיה קשיש, העובד הזר.
אמנון כהן: בראוו.
<משה נקש: אדוני היושב-ראש, אתה מדבר פה על מצב שהיה לפני בג"ץ הכבילה.
<אמנון בן עמי: היה, היה מצב.
<אמנון בן עמי: היה בג"ץ כבילה.
<חנה יזרעלוביץ: - - -
<משה נקש: יגידו לך עורכי-הדין המכובדים אם הוא יגיע לעבוד אצל מישהו ספציפי או אצל - - -
אמנון כהן: לא רוצה כבילה.
אמנון כהן: מרצונם - - - למשה.
אמנון כהן: עשיתם את זה לא נכון.
<אמנון בן עמי: אבל זה בג"ץ כבילה.
אמנון כהן: אז אולי היה נכון.
אמנון כהן: אז הפרו, מפה ועד הודעה חדשה, את הזכויות של העובדים הזרים, העבידו אותם כמו עבדים.
אמנון כהן: בוודאי, לזה אנחנו לא מסכימים.
אמנון כהן: לא מסכים.
אמנון כהן: אבל מראש שהוא יידע, תכין אותו נפשית, לאיפה הוא מגיע, לאיזה קשיש הוא מגיע, - - - את העבודה.
אמנון כהן: אבל החברה שמפעילה אותו מרוויחה, במקום לקבל 10,000 דולר ממנו, שתעשה עליו קצת עבודה, שתיתן לו קצת כלים, יחנכו אותו, ידריכו אותו, יכשירו אותו, הוא יקבל סרטון, הוא יקבל עשרה זכותונים, יבחר אחד.
אמנון כהן: אבל הוא הולך איתו לעבוד.
אמנון כהן: אבל אם לא עשינו את זה, חטאנו לתפקיד.
אמנון כהן: אבל אני אומר לך, התנאים שלו יהיו יותר טובים מהתנאים של ישראלים.
אמנון כהן: יותר טובים.
אמנון כהן: אבל הוא בא לעזור לקשיש הזה, לבן-אדם הזה, הנכה, שהוא בא - - -.
אמנון כהן: זו הנקודה שצריכה להיות.
אמנון כהן: אם לא עשינו את זה, כל מה שאנחנו מדברים היום – מי יפקח, משרד הרווחה עכשיו יגיד: אין לי כוח-אדם לפקח בבתים האלה; יש לי בכל עיר עשרות אלפים, אין לי כוח.
אמנון כהן: ואני כבר יודע את התשובות.
אמנון כהן: המוסד לביטוח לאומי יגיד: יש לי עובדת סוציאלית אחת על ארבע ערים.
אמנון כהן: לאיפה ילך?
אמנון כהן: למי ילך?
אמנון כהן: מתי יבדוק?
אמנון כהן: אני כבר יודע את התשובות האלה.
אמנון כהן: לכן, ברגע שאתה מביא אותו, אתה מחתן אותו איתו, זה חתונה ממש, אבל הוא בחר.
אמנון כהן: כמו שאתה בוחר את הכלה, הוא בחר.
<משה נקש: אז אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש:
<משה נקש: לגבי הנושא של התאמת העובד, הצגת תנאי העבודה, מקום העבודה ותנאי המטופל טרם הגעתו, זה חלק מההסכמים הבילטראליים שיהיו.
<משה נקש: במסגרת הפיילוט אנחנו נציג לעובד, לפני שהוא מגיע, את התנאים: למי הוא מגיע, היכן הוא מגיע.
<משה נקש: להגיד לו שאתה מגיע רק אליו, ואם לא, אתה חוזר - - -, את זה בית-המשפט לא מאפשר לנו.
<משה נקש: בואו, תתקנו.
<אמנון בן עמי: בית-המשפט לא מאפשר לנו.
אמנון כהן: אני אתן לו את כל התנאים, תן לו את כל התנאים, תהיה מלך.
<משה נקש: בית-המשפט לא מאפשר לנו.
<משה נקש: אבל במסגרת - - -
<אמנון בן עמי: תעשו שינוי בכנסת, - -
<אמנון בן עמי: - - מאה אחוז.
<אמנון בן עמי: אדרבה, אדרבה.
אמנון כהן: בוא נשב ביחד וננסח.
<משה נקש: במסגרת ההסכמים הבילטראליים, חלק מהנושא, וזה אחד הנושאים העיקריים - - -
אמנון כהן: כבוד השופט לשעבר, זה יכול לעבור, נכון?
<אמנון בן עמי: עובדה שבבג"ץ זה לא עבר.
אמנון כהן: לא, אל תסלף.
<אמנון בן עמי: אני מאמין בכנסת ישראל, תעשו.
<אמנון בן עמי: מאה אחוז.
אמנון כהן: בג"ץ הסתכל על זה שעשקו את העובד הזר - - -
<אמנון בן עמי: לא, על כבילה, על זה - - -
אמנון כהן: על כבילה - - -
<אמנון בן עמי: בסדר - - -
אמנון כהן: בסדר - - -
<אמנון בן עמי: תעבירו את זה, אדרבה.
אמנון כהן: - - - נמצא - - -
אמנון כהן: זה לא כבילה, זה בא מרצון.
אמנון כהן: אתה מתחתן עם מישהו בכבילה?
אמנון כהן: אתה מתחתן עם בן-אדם, נכון?
אמנון כהן: אתה עושה את זה בכיף, באהבה.
<אמנון בן עמי: אדוני היושב-ראש, - - - מרצון, דוגמה קצת שונה מאותו תחום: מסתננים שרוצים לצאת מרצון, כן?
<אמנון בן עמי: לצאת מרצון, מתוך "סהרונים", אמר היועץ המשפטי לממשלה: לא, אני לא יודע מה זו יציאה מרצון.
<חנה יזרעלוביץ: כשאתה בכלא.
<אמנון בן עמי: נכון.
<אמנון בן עמי: מה את רוצה, שהוא ייצא בצעדי גיל ושמחה?
<חנה יזרעלוביץ: זה לא אותו דבר לגבי - - -
<אמנון בן עמי: לא, להראות לך את המעורבות של כל הבחינות של יציאה מרצון, מה זה אני כבול מרצון.
<אמנון בן עמי: אני רוצה לראות שזה יעבור משפטית, אנחנו נשמח, בסדר?
אמנון כהן: אני אתך, בסדר.
<אמנון בן עמי: אוקי.
אמנון כהן: אנחנו צריכים להראות, ואני אומר, את הפן האנושי ביותר, החברתי ביותר והחסד ביותר.
אמנון כהן: אנחנו יהודים, אנחנו אנשי חסד.
אמנון כהן: לכן, אנחנו גם אומרים: ביומו תיתן שכרו, לא תלין את שכרו – כל הדברים האלה.
אמנון כהן: אבל אנחנו עושים את זה, כמו שאומרים לך גם ממשרד מבקר המדינה: תעשה הסכמים שיהיו מתאימים לכולם.
אמנון כהן: כמו שיש - - - לעובד, הכול.
אמנון כהן: אבל הוא גם צריך לדעת שזו הכלה.
אמנון כהן: הוא החתן, זו הכלה.
אמנון כהן: הוא הולך להתחתן לפחות לחמש שנים.
אמנון כהן: אז תן לו את כל הכלים: הוא רוצה לדעת עוד על המשפחה, מיהם – כל מה שהוא רוצה.
אמנון כהן: אבל ברגע שהוא בא, באהבה הוא בא, הוא בא בשביל לתת שירות.
אמנון כהן: הוא בא לתת שירות.
אמנון כהן: אחרי שהוא נותן שירות של חמש שנים, אם יש לך יכולת לתת לו עוד שנה, אתה נותן.
<אמנון בן עמי: הזמנתם לדיון נציגים של משרד המשפטים?
<חנה יזרעלוביץ: או למשל שהלשכה הפרטית תספק עובד זר אחר, כמובן, אם זר מסוים רוצה לעזוב.
אמנון כהן: לא יודע, נמצא כבר.
אמנון כהן: יהיו כאלה, שבואו נגיד, לא יכולים לחיות.
אמנון כהן: אז יהיו חריגים.
<אמנון בן עמי: מה, הם לא באו?
<אמנון בן עמי: רציתי לשמוע אותם, בסדר.
אמנון כהן: מי עוד רצה לדבר?
<אמנון בן עמי: הגברת רננה לוי, העובדת הסוציאלית שלנו.
אמנון כהן: הגברת לוי, בבקשה.
אמנון כהן: את עובדת סוציאלית, מבקרת בבתים או שבאת רק לנושא הזה של הדו"ח?
אמנון כהן: מה התפקיד?
<אמנון בן עמי: הכול היא עושה.
<רננה לוי: אני עובדת סוציאלית, עם תואר ראשון בעבודה סוציאלית פרטנית, ותואר שני בארגון, מינהל ומחקר.
<רננה לוי: ואני מסיימת אוטוטו תואר במדיניות ציבורית.
<רננה לוי: אני עובדת סוציאלית ומפקחת ארצית על תחום הקשישים בבתים.
אמנון כהן: היא מטעמך?
<אמנון בן עמי: כן, כן, עובדת של הרשות.
<רננה לוי: אני חייבת לומר לאדוני שבמהלך שלוש השנים האלה אנחנו עברנו שינוי מאוד משמעותי בכל תחום הטיפול בנושא של ליווי ותמיכה של העובד הזר, בתוך הבתים של הקשישים.
<רננה לוי: החל בעצם זה שהגדרנו לעובדים הסוציאליים את התפקיד שלהם, בעצם זה שקבענו סטנדרטים ונהלים מאוד ברורים ומדויקים של מה התפקיד של אותו עובד סוציאלי, מטעם הלשכה הפרטית, שנכנס לתוך בית.
<רננה לוי: עובד סוציאלי שנכנס היום לתוך בית, יש לו לפחות חצי שעה עבודה כדי לאבחן את הצרכים של הקשיש, לבצע את ההתאמה, לזהות מהו הפרופיל של אותו עובד זר שנדרש לתוך אותו בית, ולתת מענה לאותו צורך בסיסי שאנחנו מדברים עליו.
<רננה לוי: העובד הסוציאלי, לפני שהוא יוצא מהבית, יושב עם כל בני המשפחה, וזה התפקיד שלו; לאבחן את כל הצרכים באופן מדויק, לרדת לרזולוציות הכי נמוכות בתוך התהליך הזה.
<רננה לוי: כשהוא יוצא מהבית, אותה לשכה – הוא אמור להגיע ללשכה חזרה – והלשכה אמורה להגיע למאגר שיש לה ולמאגר בחוץ לארץ – על זה היא מקבלת הברקות – ולמצוא את העובד הזר האופטימאלי עבור השידוך המסוים הזה.
<רננה לוי: התהליך הזה הוא מאוד-מאוד מורכב.
<רננה לוי: לשדך בין בני-אדם, מי כמוך יודע, זה לא תפקיד כל כך פשוט.
<רננה לוי: בתהליך הזה יש כשלים, אבל אנחנו עובדים.
<רננה לוי: רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול עשתה המון עבודה להכשיר את העובדים הסוציאליים, להגיע לרזולוציות הנמוכות: הם קיבלו הכשרות מעשיות כדי לאבחן צרכים בבעיות המורכבות של עובד זר; להבין את התרבויות של ההודים, ושל הנפאלים, ושל הסרי-לנקים; לזהות את האבחנות בין כל אחת מהתרבויות האלה; לזהות את האבחנות בין הקשישים, ולנסות לשדך בין הפעולות האלה.
<רננה לוי: מעבר לזה, נותרו ממשקי עבודה בין גופים שונים שיכלו להכשיר ולהטביע – כל אחד במומחיות שלו – את העזרה עבור אותן לשכות.
<רננה לוי: למשל, היה קשר עם משרד המשפטים כדי שהם ייתנו להם יותר כלים לזהות סחר, עבדות; לזהות פגיעות מיניות בקרב עובדים זרים.
<רננה לוי: הם קיבלו הכשרות בנושא של רווחה: לזהות הזנחה, התעללות בקשיש.
<רננה לוי: הם קיבלו הנחיות ופעילות מאוד משמעותית בנושא של פגיעות מיניות.
<רננה לוי: כך שסל - - -
אמנון כהן: החברות מעסיקות את העובדים הסוציאליים?
<רננה לוי: החברות אמורות להעסיק - - -
אמנון כהן: על כמה אנשים יש עובדת סוציאלית?
<רננה לוי: בתחום הזה, רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול נתנה חופש ללשכה לבחור את - - -
אמנון כהן: 1 ל-1,000?
אמנון כהן: 1 ל-4,000?
<רננה לוי: לא, לא, לפחות 1 - - -
אמנון כהן: 1 ל-?
<רננה לוי: סליחה, אדוני, הרשות קבעה בנוהל שבכל לשכה צריך להיות עובד סוציאלי אחראי אחד לפחות.
<רננה לוי: מתחתיו, כל לשכה, בהתאם לגודל שלה, קובעת כמה - - -
אמנון כהן: יש בעיר 10,000, שהם צריכים לקבל את - - -
<שמואל גולן: לא, לא, לא, הלשכה לא מעסיקה יותר מ-3,000, אדוני.
<שמואל גולן: אסור לה.
<שמואל גולן: זאת אומרת, יש מגבלה של עד 4,000.
<שמואל גולן: בין 3,000 ל-4,000.
<אמנון בן עמי: - - - של הלשכה, כמה שהיא מעסיקה.
<אמנון בן עמי: יש - - -
אמנון כהן: אז 3,000 - - -
<שמואל גולן: מינימום 200 עד 4,000.
אמנון כהן: כן, 3,000 קשישים יש לה, והיא נותנת להם שירותי סיעוד – נכים וקשישים – ויש עובדת סוציאלית אחת.
אמנון כהן: אז איך היא אמורה לבקר 3,000 זכאים, שמידי פעם צריך לבדוק אותם אם לא מתעללים בהם, אם נותנים להם אוכל בזמן – עוד כמה דרישות, כל מה שפירטת, אמרת שהם עושים, קיבלו הנחיה.
אמנון כהן: אז כמה?
<רננה לוי: אז ככה: נוהל לשכות פרטיות בסיעוד קבע פעמיים בשנה ביקורי בית לכל מעסיק ותיק, וארבע פעמים בשנה למעסיק חדש.
<רננה לוי: מעסיק זה קשיש או נכה שנכנס - - -
אמנון כהן: מי מפקח על זה שזה מתבצע?
אמנון כהן: יש דו"ח שהם כותבים שהיו בביקור?
<רננה לוי: יש דו"ח.
<רננה לוי: דקה.
<רננה לוי: בנוהל הלשכות נקבע שפעמיים בשנה יהיה עובד סוציאלי שיבקר בתוך בית, במקרים של מעסיק שהוא ללא חוק סיעוד.
<רננה לוי: ופעם בשנה, עובד סוציאלי, ובנוסף, בקר בעל תפקיד בכיר, מטעם - - -
אמנון כהן: מי מבקר אותם?
<רננה לוי: יש כמה בקרות: יש בקרה אחת שלנו, של רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול, שבעצם הם מעבירים לנו, אחת לרבעון, דו"חות מאוד מפורטים על סוג הביקור שהיה, מיהו אותו מבקר – האם הוא היה עובד סוציאלי או בעל תפקיד בכיר.
<רננה לוי: בנוסף, יש לנו דו"חות שאנחנו - - -
אמנון כהן: מה זה "בעל תפקיד בכיר"?
<רננה לוי: בעל תפקיד בכיר זה אדם בעל ניסיון והכשרה שנמצא בתוך הלשכה, שעבר את הבדיקות שלנו.
אמנון כהן: מי בדק אותו?
אמנון כהן: מה זה בכיר?
<רננה לוי: מה זה בכיר?
אמנון כהן: כן, מה זה בכיר?
<רננה לוי: זה יכול להיות מנכ"ל - - -
אמנון כהן: הוא לא עובד סוציאלי עכשיו, - -
אמנון כהן: - - ופקידה של אותה חברה תלך ותבקר.
אמנון כהן: למה "לא"?
<רננה לוי: בעל תפקיד בכיר זה אותו בן-אדם, - -
אמנון כהן: מה זה בעל תפקיד בכיר?
<רננה לוי: - - הוא יכול להיות מנכ"ל הלשכה, הוא יכול להיות סמנכ"ל של הלשכה – הרבה פעמים – ותפקידים נוספים.
<רננה לוי: יש ביניהם אנשים מאוד מגוונים.
אמנון כהן: אני לא מבין על מה את מדברת.
<רננה לוי: אני לא יודעת על מה אני מדברת?
אמנון כהן: יש חברה שיש לה הרבה סניפים, שנותנת שירותים.
אמנון כהן: יש לה, בעיר מסוימת, עכשיו, לשכה אחת.
אמנון כהן: אין מנכ"ל שם, יש פקידה אחראית, ויש עובדת סוציאלית, אולי, שנותנת את השירות.
אמנון כהן: אז מי זה הבכיר שם שהולך גם לביקורי בית, וזה מקובל עלייך?
<רננה לוי: בעל תפקיד בכיר זה אדם מיומן שרכש ניסיון במהלך - - -
אמנון כהן: את נתת לו אישור, שהוא יכול לבקר בבתים?
<רננה לוי: הרשות נותנת לו אישור לאחר בדיקות מאוד מדוקדקות של הכישורים שלו, של המיומנויות שלו ושל ההכשרה שלו, אוקי?
<רננה לוי: הוא עובר אצלנו במערכת בקרה מאוד רצינית.
אמנון כהן: עכשיו הוא כותב שהוא עשה כך וכך ביקורי בית.
אמנון כהן: אתם בודקים, בבית, אם הוא אכן היה או לא היה?
<רננה לוי: הרבה פעמים, אדוני, אנחנו בודקים בבתים.
<רננה לוי: אני נמצאת, חברה במספר ועדות.
<רננה לוי: דרך הוועדות, לפחות ב-80 בתים בממוצע בחודש, אנחנו מגיעים ובודקים האם היה עובד סוציאלי, מי בדק, האם ניתן לראות דו"ח סוציאלי – המון ביקורים אנחנו עורכים בנושא הזה.
אמנון כהן: מה זה "המון"?
<רננה לוי: אני יכולה לומר לאדוני שבחצי שנה אני עשיתי בדיקה של למעלה מ-300 ביקורים.
אמנון כהן: אני לא יודע מה זה.
אמנון כהן: 300, 1,000, אני לא יודע, מתוך כמה?
אמנון כהן: מה זה 300?
אמנון כהן: זה הרבה?
אמנון כהן: קצת?
<שמואל גולן: מתוך - - -
אמנון כהן: מתוך 50 אלף?
<אמנון בן עמי: כל אלה שמועסקים.
<שמואל גולן: יש 57 אלף - - -
אמנון כהן: 300 מתוך 57 אלף זה טוב?
<רננה לוי: אדוני, יושבת פה מנהלת לשכה, ולהגיד לך שלעשות 300 ביקורים במספר - - -
אמנון כהן: לא יודע מה זה.
אמנון כהן: אבל מתוך 50 אלף, בסדר.
<אירית זילברברג: אם יורשה לי רק להגיד, שכל העניין של - - -
אמנון כהן: רק שנייה, אני רוצה להתמקד.
אמנון כהן: את סיימת?
<רננה לוי: אני רציתי להגיד עוד מספר נקודות מאוד משמעותיות: - -
אמנון כהן: תגידי, כן.
אמנון כהן: כן, תגידי.
<רננה לוי: - - אחת הבעיות שאדוני לא שם לב אליה, זאת השאלה שבעצם האם אנחנו הפכנו להיות שירות מרכזי עבור אותה אוכלוסיית קשישים, 150 אלף קשישים במדינת ישראל.
<רננה לוי: זאת אומרת שאחד השירותים הכי זמינים, הכי נגישים, הכי קלים לקבלה, זה הנושא של עובד זר בתוך בית.
<רננה לוי: ומה שקורה היום, כל התהליך של case management – אותו משרד הרווחה, שהיה אמור בעצם לשבת עם בני המשפחות ולהחליט איזה סוג שירות הכי אופטימאלי עבור הצרכים המיוחדים של הקשיש, לא נעשה.
<רננה לוי: וכתוצאה מזה, בין אם זה טיפול מאוד זול, בין אם זה טיפול מועדף – משום שהם לא יכולים לממן בתי אבות עבור הקשישים שלהם – הרבה משפחות פונות לקבל את השירות של עובד זר בתוך בית.
<רננה לוי: ואני חושבת שאחת השאלות - - -
אמנון כהן: אבל המוסד לביטוח לאומי בודק את הזכאות.
אמנון כהן: הוא לא נותן לכל אחד.
<רננה לוי: זה לא רק המוסד לביטוח לאומי.
<רננה לוי: אני חושבת שיש כאן פספוס של מדינת ישראל כמדינה.
<רננה לוי: יש מספר משרדים שמטפלים בנושא של קשישים, ולא רק רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול.
<רננה לוי: רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול - - -
אמנון כהן: לא, אתם תדאגו לעובדים זרים, שזקוקים.
<רננה לוי: אדוני, מה שאני מנסה לומר לך - - -
אמנון כהן: לא הולכים לתקן את כל המדינה.
אמנון כהן: אנחנו מדינה צעירה, יש הרבה ליקויים במדינה.
<רננה לוי: אדוני דיבר על הקשישים, והבעיה של הקשישים לא מתחילה ברשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול, ונגמרת ברשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול.
אמנון כהן: בואי נסיים.
<רננה לוי: רננה לוי.
אמנון כהן: הגברת לוי, אני לא הולך לטפל בבעיות של מדינת ישראל היום.
<רננה לוי: אבל אתה לא - - -
אמנון כהן: את תתמקדי רק בחוליה שאת אחראית עליה.
<רננה לוי: אני חייבת לומר לאדוני - - -
אמנון כהן: את לא צריכה להגיד לי, את לא חייבת גם.
<רננה לוי: יש משהו חשוב - - -
אמנון כהן: את לא חייבת, לא חייבת.
אמנון כהן: את חייבת שהקשיש יקבל את הטיפול הראוי, בזמן הנכון, ולפקח על השירות שהוא מקבל.
<רננה לוי: אבל זה בדיוק - - -
אמנון כהן: את זה את צריכה לעשות.
<רננה לוי: אני מסכימה עם אדוני - - -
אמנון כהן: רווחה, עניינים.
אמנון כהן: תיכף נשמע את משרד הרווחה.
אמנון כהן: אל תתני ציונים לאחרים, בואו נשמע אותם, אולי יש להם מה להגיד.
<רננה לוי: אני מסכימה אתך, אדוני, שאנחנו חייבים לתת את הטיפול הראוי.
אמנון כהן: רק זה, רק - - -
<רננה לוי: השאלה היחידה שצריך לשאול את כולם פה היא האם הטיפול הראוי של הקשיש - - -, זה העובד הזר או בית אבות שהוא עולה פי שלושה - - -
אמנון כהן: עזבי עכשיו, אנחנו לא שם.
אמנון כהן: אנחנו לא עולים במדיניות של מי קבע מה.
אמנון כהן: אני מקבל כרגע קשיש, על פי כל הפרמטרים מגיע לו עובד זר – את תתני לו את השירות, זה מה שאני רוצה.
אמנון כהן: זה מה שאני רוצה עכשיו.
אמנון כהן: משרד הרווחה, איפה אתם?
אמנון כהן: משרד הרווחה פה?
<דליה רוזניק: כן.
<דליה רוזניק: שמי דליה רוזניק, ואני מפקחת ארצית בשירות לזקן במשרד הרווחה - - -
אמנון כהן: איך מתחברים, אנחנו, משרד הרווחה, העובדים הסוציאליים והמדור לקשיש שבכל עיר ועיר, שצריך לתת את המענה – איך אתם מתחברים?
אמנון כהן: האם אחרי שהוא כבר נכנס לחוק הסיעוד, אתם עוזבים או שאתם עדיין מפקחים?
<דליה רוזניק: ברגע שלאדם יש זכאות לחוק סיעוד, הבקשה שלו מגיעה לוועדה המקומית, שבראש הוועדה המקומית עומד עובד סוציאלי, שהוא עובד של הרשות המקומית, של המחלקה לשירותים חברתיים.
<דליה רוזניק: היום עובדים, במסגרת החוק, במודל של שני מסלולים, כשיש מסלול ירוק ויש מסלול אדום.
<דליה רוזניק: אנשים שנמצאים במסלול הירוק – שזה רוב רובה של האוכלוסייה – הבקשה מגיעה לרכז הוועדה, והוא יוצר קשר ראשוני עם הקשיש כדי לבדוק מה הצרכים שלו ומה הוא צריך.
<דליה רוזניק: בתוך 30 יום – ולרוב, הרבה פחות מ-30 יום – נכנס העובד הסוציאלי לביקור בית, כשאז הוא פוגש את הקשיש ואת בני המשפחה שלו, וביחד איתם הוא מתווה את תכנית הטיפול הראויה, ודואג לצרכים שלו.
<דליה רוזניק: העובד הסוציאלי הוא הכתובת הזמינה, הראשונית, לקשיש, בכל התהליך הזה, כשבבתי הקשישים נערכות בקרות פעמיים בשנה כדי לבדוק אם השירותים אכן מתאימים.
<דליה רוזניק: זאת אומרת, לכל קשיש, בעצם, נוצר קשר ראשוני גם בשיחת הטלפון וגם פחות מ-30 יום, כדי לבחון מה הצרכים שלו.
<דליה רוזניק: יש קשישים שמצבם קשה יותר והם בסיכון גבוה, ולאותם קשישים נערך ביקור בית בתוך עשרה ימים, והמקרה מובא לדיון במסגרת הוועדה המקומית.
<דליה רוזניק: זאת אומרת, כל קשיש שמאושרת לו גמלת סיעוד, בעצם נוצר איתו קשר דרך המחלקה לשירותים חברתיים – אבחון הצרכים שלו, וקביעת תכנית הטיפול שמתאימה לו.
אמנון כהן: אחרי שקבעתם את תכנית הטיפול, ואמרתם והגעתם להבנה שבגלל צרכים כלכליים, בגלל שהם לא יכולים לשים אותו בבית אבות, הוא זקוק לעובד זר.
אמנון כהן: איפה אתם מתחברים אחר כך?
אמנון כהן: איך אתם מתחברים עם התמונה הכוללת?
אמנון כהן: פיקוח עושים, לא עושים?
אמנון כהן: אתם אומרים מרגע שהוא כבר סיעוד, זה כבר החברה המטפלת, זה רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול, בזה גמרתי?
אמנון כהן: או שאתם עדיין מטפלים במשפחה?
אמנון כהן: כי הם תושבי העיר שלך.
<דליה רוזניק: עדיין מטפלים במשפחה.
<דליה רוזניק: המשפחה – הכתובת הבסיסית שלה היא המחלקה לשירותים חברתיים.
אמנון כהן: איך הולך הפיקוח שלכם?
אמנון כהן: פיקוח על העבודה של העובד הזר: הוא נותן עבודה או לא נותן; אלים, לא אלים; נותן אוכל, לא נותן אוכל; אולי מתעללים בעובד הזר – מישהו בודק?
<דליה רוזניק: כל קשיש יודע, ניתנת לו כתובת - - -
אמנון כהן: לא, עזבי מה שהוא יודע, הוא לא יודע כלום.
<שמואל גולן: ודאי.
אמנון כהן: הוא לא יודע כלום.
<דליה רוזניק: הוא גם יודע וגם - - -
אמנון כהן: הוא לא יודע מה מגיע.
אמנון כהן: הוא אפילו לא יודע אם היום יום שני או שלישי.
אמנון כהן: את תגידי מה את עושה.
אמנון כהן: תכנית עבודה יש לכם?
אמנון כהן: אתם עוברים?
אמנון כהן: יש לכם כך וכך מספר סיעודיים בעיר, יש עובדת סוציאלית אזורית, יש לה תכנית עבודה – הביקור שלה.
אמנון כהן: אני הייתי הממונה על הרווחה בעיר, אז אני מכיר את העבודה של שירותי הרווחה.
אמנון כהן: אז - - - תכנית העבודה, ואנחנו הולכים משכונה זו עד לשכונה זו, יש לי, סך-הכול, כמות כזו, ואני עושה ביקור פעם ב-.
<דליה רוזניק: ברשויות גדולות ישנם עובדים אזוריים: כמו בעיריית ירושלים, עיריית תל אביב, עיריית חיפה.
<דליה רוזניק: ישנם אזורים, וישנם עובדים לכל אחד מהאזורים.
<דליה רוזניק: בכל אזור יש עובד סוציאלי.