GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כחלון: אבל לעניות דעתי המדינה לא נתנה להם את הכלים המתאימים.
מאיר כחלון: ואני אומר עוד פעם, אנחנו יכולים לדבר גבוה-גבוה ורוצים לעשות ורוצים לעשות.
מאיר כחלון: בשטח לא יהיה כלום.
מאיר כחלון: בחינוך לא מדברים על ארצות ערב ועל הגירוש ועל הסבל ועל הפוגרומים ועל הכל.
מאיר כחלון: במשרד התרבות יש פעילות מורשת, זה נכון.
מאיר כחלון: המקום היחידי שישנה פעילות מורשת בחלק מהארגונים, בחלק מהמקומות.
מאיר כחלון: אבל איפה כל יתר המקומות?
מאיר כחלון: איפה מדברים?
מאיר כחלון: אנחנו כבר 64 שנים, רוב הקהילה כבר איננה, אנשים שידעו מה היה שם, מה השאירו?
מאיר כחלון: נכון, יש רישומים, יש הכל.
מאיר כחלון: מדברים על מה שקורה היום בשטח.
מאיר כחלון: היום בשטח אנחנו יודעים שבארצות ערב מחסלים כל נקודה שנקראת יהודית, אם זה קבר ואם זה מבנה ציבורי ואם זה בית פרטי.
מאיר כחלון: בבית פרטי הם חיים בהם, אבל מה קרה?
מאיר כחלון: ניקח דוגמא במצרים וניקח דוגמא בלוב או עכשיו בסוריה.
מאיר כחלון: מישהו שם לב מה שקורה ברכוש הרוחני של היהודים האלה, 3,000 שנה חיו.
מאיר כחלון: חיו לא כתושבים, חיו כפליטים.
מאיר כחלון: הם חיו לא כאזרחים.
מאיר כחלון: אז לכן אני חושב שהוועדה לביקורת המדינה היום תבדוק הכל לעומק.
מאיר כחלון: אם רוצים באמת לתת פתרון ולא לתת הרגשה כי ההרגשה גם היא חשובה, אם זה בחינוך, בתרבות ובהרגשה ששותפים בהכל, ואנחנו שותפים בכול ולא סוג ב', אלא לתקצב את הנושא הזה ולצאת לשטח ולא רק בפרויקטים אלא בכל המדינה.
מאיר כחלון: כי אנחנו הולכים ועוברים ואנשים נפטרים ואין לנו מי שיספר את הסיפור.
מאיר כחלון: אין תיעוד, אין את כל הדברים האלה ועושים את זה בטיפין, בכוחות הקטנים.
מאיר כחלון: אני מאד מברך על כך שבנושא השואה נעשית עבודה יוצאת מגדר הרגיל.
מאיר כחלון: יד ושם וארגונים והכל ביחד עושים, ועושים תיעוד, ומיליונים מתגלגלים.
מאיר כחלון: אבל איפה יהודי ארצות ערב?
אורי אריאל: אני מבקש מאורנה מהמל"ל.
אורנה מזרחי: האמת היא שדווקא רציתי להתייחס לדברים של חבר הכנסת אלסאנע, אבל כיוון שהוא יצא אז חבל לחזור על זה.
אורי אריאל: אורנה, אני מציע בכל זאת מאד בקצרה, למרות שהוא יצא.
אורי אריאל: בסוף יש פרוטוקול וזה נשאר כאילו ללא מענה ואני לא הייתי רוצה שזה יישאר כאילו שתיקה כהודאה דמיא.
אורנה מזרחי: אוקי.
אורנה מזרחי: אני אתחיל בפעילות של המל"ל.
אורנה מזרחי: המל"ל גויס לעניין באמצע 2010 ומאז אנחנו מלווים את הנושא.
אורנה מזרחי: אנחנו בדקנו את הנושא.
אורנה מזרחי: הוא דיבר על אמונה וכו'.
אורנה מזרחי: אנחנו בדקנו את הנושא מההיבטים ההיסטוריים, המשפטיים, והגענו למסקנה שמדובר פה בעניין שהוא עניין מבוסס.
אורנה מזרחי: זה לא רק עניין של תחושה ואמונה, זה עניין שיש לו תימוכין משפטיים והיסטוריים ושצריך לטפל בזה.
אורנה מזרחי: בדקנו את הנושא של הגדרת הפליט, לפי הדין הבין לאומי והגענו למסקנה שמה שאנחנו קוראים היהודים יוצאי מדינות ערב, שהרבה שנים תיארנו אותם כאנשים שהגיעו על פי האתוס הציוני, הם בסך הכל פליטים מגורשים, כי מדינות ערב היו אלה שדאגו שהם יצאו ממדינות ערב, אם על ידי מעשה ואם על ידי הזנחה של הטיפול במעשים הנוראים שנעשו להם על ידי האוכלוסייה המקומית, ולכן הם בהחלט עונים על ההגדרה של פליט.
אורנה מזרחי: ומכאן יצאנו לאיזו שהיא עבודה הרבה יותר כוללת, שנועדה לתת את התימוכין לעשייה אחר כך.
אורנה מזרחי: מכיוון שאנחנו גוף שהוא גוף שמתעסק יותר בנושאים המדיניים ביטחוניים אז אנחנו לא נכנסו לפרטי פרטים של מה צריך לעשות בתוך המדינה ואת זה האמת עושים פה המשרדים המכובדים, בהובלת המשרד לאזרחים ותיקים ואנחנו מלווים אותם.
אורנה מזרחי: אני חברה בוועדת ההיגוי ואנחנו נמשיך ללוות אותם בעשייה גם בהמשך.
אורי אריאל: משה זעפרני ממשרד החינוך, בבקשה.
אורי אריאל: אני מבקש שכל אחד יתחרה בשני בקיצור ואני מודה לאורנה.
משה גפני: אני לא הולך לדבר באריכות.
משה גפני: פשוט היו כמה חברים שדיברו על משרד החינוך, אז אני רוצה לשים דברים על דיוקם.
משה גפני: הדבר האחד, השנה נלמדת תכנית שנקראת השפעת הקמת המדינה על היהודים במדינות ערב.
משה גפני: זה כולל גם את הסיפור הזה.
משה גפני: זה נלמד כתכנית חובה בחינוך הממלכתי.
קריאה: כולם לומדים?
משה גפני: בחינוך הממלכתי.
משה גפני: יושבים פה אנשי יד בן צבי.
משה גפני: סליחה, מי שלא יודע שלא ישאל איפה זה.
משה גפני: הוא יכול ללכת ולבדוק.
אורי אריאל: שואלים שאלות, סליחה.
משה גפני: אני מוכן לענות, אם יתנו לי רק לסיים.
אורי אריאל: סליחה רגע, יתנו לך לסיים, אני אדאג שתסיים אבל אפשר לענות גם לשאלה.
אורי אריאל: אני דווקא התרשמתי טוב משיתופי הפעולה.
משה גפני: אני תיכף אגיע לשיתוף הפעולה.
משה גפני: התכנית הזאת נלמדת בחינוך הממלכתי כתכנית חובה.
משה גפני: אנחנו פנינו ליד בן צבי, ד"ר חיים סעדון כתב לנו את החומר והחומר נלמד בכל בתי הספר הממלכתיים.
משה גפני: לא הממלכתיים דתיים, אני מדגיש.
אורי אריאל: למה בדתיים לא?
משה גפני: כי היו מחויבים לתכנית אחרת ואנחנו בעזרת השם נכניס את זה גם בעתיד.
אורי אריאל: מתי בעתיד?
משה גפני: זה לא לי להחליט, זה לוועדות המקצוע של החינוך הממלכתי, שהן מחליטות.
משה גפני: אבל אנחנו מציבים - - -
יצחק דבש: אפשר להפיץ את החומרים לראשי הארגונים?
יצחק דבש: כי לחיים סעדון יש נרטיב פוסט ציוני כמעט, וסליחה שאני אומר את זה שלא בנוכחותו.
יצחק דבש: אני הייתי מבקש להציף את החומרים, כי אפשר ללמד שהם גורשו ואפשר ללמד שהם עלו ארצה, ופה מישהו מנסה ללמד שהם עלו ארצה.
אורי אריאל: חברים, עכשיו מדבר רק אחד.
משה גפני: אז אני מוכן יחד עם אנשי בן צבי להעביר לכם, כל ההערות מתקבלות ברצון.
משה גפני: העניין הזה הוא משותף לכולנו, וכולם יודעים שמשרד החינוך שיתף פעולה מההתחלה.
משה גפני: המנכ"ל הזכיר מספר פרויקטים של הקשר הרב דורי "מזקנים אתבונן".
משה גפני: הוא הזכיר את נושא ספרי הקהילות.
משה גפני: אלה פרויקטים שמשרד החינוך יזם בשנת 2000.
משה גפני: עד היום הוצאנו ספרים על 12 קהילות ועוד היד נטויה ויוצא הספר ה-13 והספר ה-14 בכתיבה, כולל קהילות שאף אחד לא חקר.
משה גפני: אז אני חושב ואני רוצה לומר לפרוטוקול שמשרד החינוך בהחלט עושה ושמח לעשות.
אורי אריאל: אני מבקש אם אפשר אחרי זה שתקבל ממזכירות הוועדה את נציגי הארגונים ותעבירו להם את החומר או שתפנו אותם איך הם ימצאו את זה, זה יהיה לתועלת כדי שכולם יידעו.
אורי אריאל: אנחנו עוברים לעורכת הדין נילי אבן חן, התנועה לאיכות השלטון.
נילי אבן חן: שלום.
נילי אבן חן: אני רוצה להציג את הדברים מהאספקט של פעילות התנועה לאיכות השלטון.
נילי אבן חן: אנחנו התחלנו לטפל בנושא בשנת 2009, ברגע שהנושא הגיע למשרד בהחלטה האחרונה למשרד לאזרחים ותיקים, ואני מרגישה שאנחנו קצת בתחושה פה של הדברים שהכל בסדר ויש תכניות והדברים נעשים.
נילי אבן חן: אני חייבת לשתף אתכם בתחושה שונה שעברנו בטיפול במשך קרוב ל-3 השנים האחרונות.
נילי אבן חן: אני מקווה שבאמת הדברים האלה הולכים לקראת איזה שהוא שינוי ולא שנמשיך להיות עדיין שותפים לדיבורים ולתכניות.
נילי אבן חן: היום בבוקר כשהגעתי לתנועה לאיכות השלטון, במקרה הגעתי עוד לפני הדיון, פגשתי את מכתב התשובה שקיבלתי מהמשרד לאזרחים ותיקים, על מכתב ששלחתי לפני בערך ארבעה חודשים.
נילי אבן חן: אנחנו מדי כמה חודשים, מתחילת התקופה, מבקשים תשובות מהמשרד לגבי הפעילות שלהם – מה עשיתם, לא מה אתם מתכננים לעשות, אלא מה עשיתם.
נילי אבן חן: פרקי הזמן שעוברים בין תשובה לתשובה חולפים בין 3-4, 5-7 חודשים, במקרה הטוב, תוך כדי זה שיש תזכורות רבות בין מכתב לשני.
נילי אבן חן: וכשאנחנו כבר מקבלים תשובה ואני חושבת שלא במקרה קיבלתי את זה הבוקר, בוקר הדיון וכשאני פותחת את התשובה וקוראת אותה, אני רואה שבסיכומו של דבר יש פה עדיין עוד שורה של דיבורים והבטחות ודברים להמשך.
נילי אבן חן: אני רוצה להגיד כמה דברים בהקשר של הפעילות בכלל הכללית בנושא של החלטות הממשלה בנושא.
נילי אבן חן: צריך לזכור שאנחנו נמצאים היום משהו כמו 40 שנה אחרי החלטת הממשלה הראשונה בשנת 1969 שמדברת על הרישום של כל הנושא של זכויות יהודי יוצאי ארצות ערב.
נילי אבן חן: זה לא משהו חדש, זה גם לא משהו בשנתיים-שלוש האחרונות.
נילי אבן חן: יש לנו החלטה משנת 1969 ואחרי זה הפסקה בלתי מוסברת ועוד פעם החלטה בשנת 2002 ופה נציג משרד המשפטים אמר שבשנת 2002 התחילו לאוורר.
נילי אבן חן: 7 שנים לקח לאוורר, כשתוצאת האוורור הזאת היא סריקת מכתבים.
נילי אבן חן: דרך אגב, על הסריקה הזאת יש המון המון בעלויות של מי עשה את הסריקה ולמי מגיע קרדיט.
אורי אריאל: להצלחות כולם, וזה בסדר גמור.
נילי אבן חן: אז הסריקה בסדר, היא סריקת עבר, אבל אני חושבת שבמשך משהו קרוב לעשור לסרוק רק מסמכי עבר ולא להתקדם הלאה ורק לדבר על הבטחות ועל דברים שיהיו בעתיד, זה לא מה שנקרא שקידה ראויה לקיום החלטות ממשלה.
נילי אבן חן: ויש לנו החלטה נוספת משנת 2003, ואני לא אפרט את ההחלטות.
נילי אבן חן: יש החלטה נוספת משנת 2005, והחלטה נוספת משנת 2007 והחלטה נוספת משנת 2009 ואנחנו פה עם ההחלטה של שנת 2009 ובסיכומו של דבר במבחן המציאות, כשאני בודקת את התשובות אני רואה עוד פעם מסמכים שנסרקו, הופקדו בגנזך המדינה.
נילי אבן חן: השלב הבא, מתי השלב הבא – הזנת המידע שעל גבי הטפסים למסד הנתונים.
נילי אבן חן: לא הגיע הזמן שזה כבר ייעשה?
נילי אבן חן: כמה?
נילי אבן חן: 40? 60? 80 שנה?
נילי אבן חן: למה אתם עוד מחכים בשביל להזין את זה למסד הנתונים.
נילי אבן חן: ה-15,000 טפסים, שוב, כל העשיות פה של המשרד זה בשיתוף עם גורמים אחרים.
נילי אבן חן: יש פה כנס בין לאומי שאנחנו שומעים שבכלל זה של משרד החוץ, אבל המשרד אומר זה בשיתוף, אני עושה את זה בשיתוף.
נילי אבן חן: 15,000 טפסים זה בשיתוף עם קהילות.
נילי אבן חן: מה אתם עשיתם?
נילי אבן חן: בואו תגידו לנו, המשרד, מה אתם עשיתם.
נילי אבן חן: ב-13 ביוני, שזה חודש שאני מניחה, שוב, בעקבות לחצים ומכתבים ופניות אליכם, יש את הפרויקט שהוא הפיילוט.
נילי אבן חן: אני שמחה שעכשיו אנחנו מגיעים לפיילוט, אבל למה הוא לא נעשה קודם?
נילי אבן חן: איפה הייתם קודם?
נילי אבן חן: אתם צריכים להבין שהאנשים האלה לא יחיו איתנו לנצח, ולבוא ולדבר על פיילוטים ועל דברים שיתחילו בספטמבר, באוקטובר ובנובמבר, כל יום אתם מאבדים אנשים.
נילי אבן חן: כל יום נמצאים איתנו פחות ניצולים ופחות אנשים שבכלל יש להם זיכרון שיוכלו להעלות אותו על הכתב.
נילי אבן חן: והשלווה והשקט שהדברים האלה מתנהלים פה, והאופטימיות לגבי פיילוטים ודברים שייעשו, אם זה ימשיך להתנהל בצורה שבה אנחנו עוקבים אחרי ההתנהלות של המשרד בשנים האחרונות – עתיד רב אין לזה.
נילי אבן חן: אנחנו נמשיך להיות בתוכנתנו – הכל דיבורים.
אורי אריאל: לבנה זמיר, בבקשה.
לבנה זמיר: כן, שמי לבנה זמיר, יושב ראש הארגון העולמי של יוצאי מצרים בעולם וגם בישראל.
לבנה זמיר: אז כרגע שמענו מעורכת הדין נילי אבן חן, סדרה של החלטות ממשלה במשך 40 שנה שלא יושמו, או שלא יושמו כראוי.
לבנה זמיר: מאד אבקש להוסיף החלטת ממשלה מאד חשובה, מאד חמור שלא יושמה בכלל, וזהו בעצם סעיף 8 של הסכם השלום בין ישראל למצרים, בו הוחלט שוועדה משותפת, ישראלית מצרית, תוקם לדיון בתביעות הדדיות של יהודי מצרים, שהרכוש שלהם במצרים, והדדיות – כנראה הנפט באבו-רודס.
לבנה זמיר: עד היום הוועדה הזאת לא הוקמה.
לבנה זמיר: אם עכשיו מדברים על כך שוועדת הביקורת של המדינה צריכה להיכנס סוף סוף לנושא הזה של יהודי ארצות ערב והרכוש שלהם ולבדוק מה קרה, אני חושבת, וזה לפרוטוקול, שהגיע הזמן לא רק שהוועדה לביקורת המדינה תטפל בזה, אלא להקים ועדה שתחקור, ועדת חקירה – מדוע לא מיושם סעיף 8 של הסכם השלום בין ישראל למצרים, שגם בשנים הטובות והיפות של ישראל עם מצרים לא יושם סעיף 8 להחזרת הרכוש היהודי, הציבורי והפרטי של מיליארדי דולרים שיוחזר לנו.
לבנה זמיר: תודה לך.
אורי אריאל: עדנה ויינשטוק-גבאי, הקונגרס היהודי העולמי, בבקשה.
עדנה ויינשטוק-גבאי: שלום, תודה רבה.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אנחנו שמחים להיות כאן.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אנחנו שותפים ביוזמה הזאת, עובדים בשיתוף עם כל המשרדים הממשלתיים.
עדנה ויינשטוק-גבאי: הקונגרס היהודי העולמי מייצג קהילות יהודיות בכמאה מדינות ברחבי העולם.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אנחנו מביאים לפה את המשלימה בעצם למשרדים הממשלתיים ולארגונים שנמצאים כאן בארץ.
עדנה ויינשטוק-גבאי: הקונגרס היהודי העולמי זה לא הנושא היחיד שהוא עוסק בו, בניגוד לארגונים האחרים.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אנחנו עובדים גם עם הארגונים בארץ, עם מאיר כחלון, מרכז הארגונים.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אנחנו עובדים בשיתוף עם JJAC בארצות הברית ובפעילות הכלל עולמית שלהם; וכמובן עם משרד החוץ ועם המשרד לאזרחים ותיקים, בכנס הקרוב שאנחנו עומדים לעשות.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אחת היוזמות המשלימות שאנחנו מתכוונים לעשות בהמשך לכנס שאנחנו עושים ובהמשך לחוק הנהדר שהועבר בישראל בשנת 2008, זה חקיקה פרלמנטרית ברחבי העולם.
עדנה ויינשטוק-גבאי: יש לנו ארגון בתוך הקונגרס היהודי העולמי, ארגון הפרלמנטרים היהודים ברחבי העולם.
עדנה ויינשטוק-גבאי: באמצעות הארגון הזה אנחנו מתכוונים לעודד חקיקה ותהליכים במדינות נוספות באירופה, בארצות הברית, בקנדה.
עדנה ויינשטוק-גבאי: חלק מזה זה גם יהיה בכנס, כי הכנס הולך לתת כלים מעשיים והוא גם מתייחס לעניין של הרישום והתיעוד שאנחנו רוצים לתת לו דגש.
עדנה ויינשטוק-גבאי: אנחנו מקווים שהפעילות המבורכת של כל מי שעוסקים כאן, באיחור של 60 שנה, אבל תביא תוצאות ובסופו של דבר התוצאות הן החשובות.
אורי אריאל: דינה לוין, מזכ"לית ברית יוצאי מרוקו, בקיצור, בבקשה.
דינה לוין: בוקר טוב לכולם ואני בהחלט שמחה על ההזדמנות הזאת וטוב שנושא כזה עולה בוועדה לביקורת המדינה.
דינה לוין: אני מאד מצטרפת למה שאמרה נילי אבן חן ולמה שחברים שלי מהארגונים, גם מאיר וגם לבנה.
דינה לוין: אני רוצה לציין דבר חשוב מאד.
דינה לוין: בעובדה הזאת שהחוק התקבל קודם כל בארצות הברית ורק אחר כך בישראל להכיר ביהודי ארצות ערב כפליטים, זה עצוב מאד.
דינה לוין: ויחד עם זה, בעובדה שלפחות בקטע הזה של המסורת, של הנחלת המסורת שזה לא עולה בספרי הלימוד מספיק במשרד החינוך בעיקר, העובדה שילד בן 3 יודע מי זה היה ביאליק ומי זה היה טשרניחובסקי, ולא יודע מי זה היה רבי דוד בוזגלו ורבי חיים בן עטר, מדברת בשביל עצמה וזה דבר שלא ניתן לעבור על זה לסדר היום.
דינה לוין: שוב, כשמזכירים עניין של פוגרומים אז יודעים מה היה באוקראינה, מה היה במזרח אירופה.
דינה לוין: לא יודעים מה זה טריטל, שזה היה פוגרום קשה מאד בפאז, במרוקו, וככה וככה, כל הנושא הזה של תולדות יהדות ארצות ערב, ובעיקר גם במרוקו, שזאת העדה הגדולה ביותר במדינה, לפחות העדה היהודית הגדולה ביותר במדינה, היא לא מקבלת את הביטוי שלה לא במסגרת החינוך, ואנחנו פנינו למשרד החינוך והובטח לנו שזה אכן יהיה, אבל זה לא הגיע לידי ביצוע, גם אם זה ניתן משנת 2000, כפי שמזכיר החבר כאן ממשרד החינוך.
דינה לוין: 13 שנה עד היום, או 12 שנה עד היום, אם לא זז ואם יש דברים בסיסיים שלא נעשים, זה חבל מאד.
דינה לוין: ולכן, מה שאני הייתי מאד מבקשת, שבאמת ועדת הביקורת של המדינה תעקוב אחרי ההתפתחות של הדברים האלה, כי הנושא של מסורת הוא מאד מאד מאד חשוב, והוא בנפשנו.
דינה לוין: לא יתכן שילדים שלנו לא ידעו את ההיסטוריה שלנו ולא יכול להיות שזה דבר, מה שנקרא ילדים שגדלים שלא יודעים את העבר של הוריהם, זה רק דבר שהוא יכול מאד לפגוע בכולנו.
דינה לוין: תודה.
אורי אריאל: תודה רבה על הדברים ועל הקיצור.
אורי אריאל: יש לנו ארבעה דוברים.
אורי אריאל: אני מבקש מכל אחד שתי דקות, לא יותר, ואחרי זה חבר הכנסת נסים זאב, ואני אסכם ברשותכם.
אורי אריאל: נציג המבקר, סליחה.
אורי אריאל: שכחנו.
אורי אריאל: אז חבר הכנסת נסים זאב והמבקר, ואני אסכם.
אורי אריאל: עזי נגר, בבקשה.
עזי נגר: עזי נגר, אני יושב ראש העמותה לקידום פיצויים לפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב, עמותה רשומה.
עזי נגר: אני רוצה לומר כמה דברים ובקצרה.
עזי נגר: הבעיה איננה המשרד לאזרחים ותיקים.
עזי נגר: כל מי שתוקף אותם לא מבין שום דבר במטריה.
עזי נגר: המשרד לאזרחים ותיקים עושה עבודה מה שממשלת ישראל נותנת לו.
עזי נגר: ממשלת ישראל הונתה את הציבור 64 שנים בזה שהיא אמרה לו – אתה תטפל באיתור וברישום.
עזי נגר: מי שצריך לקבל החלטה זו מדינת ישראל, ו-64 שנים מדינת ישראל, על כל גווניה, מערך וליכוד ובגדול, הפקירו את הסוגיה של הפיצויים ליהודי ארצות ערב.
עזי נגר: אני רוצה לומר פה לכל החברים שלי, אנשי האגודות למיניהן.
עזי נגר: חברי, הבעיה זה לא פליט או כן פליט והבעיה איננה מורשת לא מורשת.
עזי נגר: זה סוגיות אחרות והבעיה היא גם לא אם סבלנו או לא סבלנו, גורשנו או לא גורשנו.
עזי נגר: הבעיה היא פיצויים, נטו.
עזי נגר: הבסיס לרווחה כלכלית, להון של רכוש, זה הנקודה של הרכוש.
עזי נגר: יהודי ארצות מזרח אירופה עזבו רכוש, מטפלים בהם בצדק ואני מסכים עם זה.
עזי נגר: הם באו לפה, גנבו את רובם, 40,000 בתים של פליטים פלסטינאים וכו' וכו' והתעשרו.
עזי נגר: ואילו אנחנו, זרקו אותנו ואני רוצה לומר לכם עניין אחד, אדוני יושב הראש - - -
אורי אריאל: מה העניין, מה זה גנבו?
אורי אריאל: לא גנבו.
אורי אריאל: תשתמש בבקשה - - -
עזי נגר: העניין הוא, זה זכויות של קניין ורכוש.
עזי נגר: כאשר אתה בונה את המדינה ובאה אוכלוסייה שעזבה רכוש ומגיעה לפה חסרת כל והמדינה לא מטפלת בה, בוא בזמן שהיא מטפלת, אמר כחלון, בהשבת הרכוש של יהודי מזרח אירופה, שאני מכבד את זה.
עזי נגר: לאה נס עשתה עבודה מצוינת ורפי איתן עושה עבודה מצוינת, וליבי ליבי, זה בסדר גמור.
עזי נגר: אבל לא יתכן שבו בזמן שמשקיעים פה, לא משקיעים שם.
עזי נגר: כלומר, מה שאני רוצה לומר אדוני יושב ראש הוועדה, שאנחנו צריכים להתרכז בנושא של הפיצויים, כי זו פלטפורמה לצמצום פערים במדינת ישראל.
עזי נגר: לא יכול להיות שיושקעו משאבים רבים במתנחלים, כי זה לא אכפת לאף אחד, ובשכונות המצוקה ובעיירות הפיתוח לא ישקיעו.
אורי אריאל: אני רוצה להסכים איתך, אסור להשקיע במתנחלים בכלל, רק - - -
עזי נגר: לא שאסור, אבל - - -
אורי אריאל: תסלח לי, גמרת.
אורי אריאל: עכשיו אני רוצה להסכים איתך ואני מציע שהממשלה תאמץ החלטה שלא משקיעים אף שקל במתנחלים ושהכל ילך לעולים שבאו מארצות המצוקה וקשה להם עד עצם היום הזה.
אורי אריאל: דבריך היו נוכחים וחשובים.
אורי אריאל: אני מודה לך מאד.
אורי אריאל: עורך הדין דוד נאווי, יושב ראש עמותת שמש, בבקשה, בקצרה.
דוד נאווי: עמותת שמש זה השגת פיצויים ליוצאי עיראק.
דוד נאווי: אלף, כדי לקצר את הזמן, אני מצטרף לדבריה של נילי אבן חן, מהתנועה לאיכות השלטון.
דוד נאווי: לעניות דעתנו, לא נעשה הרבה.
דוד נאווי: אנחנו הרבה מדברים, מדברים, מדברים.
דוד נאווי: צדק אין ולא עושים הרבה.
דוד נאווי: מעט מאד.
דוד נאווי: אני רוצה להזכיר פה שאנחנו עתרנו לבג"ץ ובג"ץ ציווה על המדינה לפצות את היהודים יוצאי עיראק, ובינתיים באה המדינה ואומרת – חוקקנו את חוק הפיצויים.
דוד נאווי: חוק הפיצויים התקבל בכנסת לפני יותר מכמעט שנתיים.
דוד נאווי: ובינתיים כבוד חבר הכנסת נסים זאב העלה הצעת חוק ליישום חוק הפיצויים ליוצאי ארצות ערב ואירן.
דוד נאווי: ובינתיים לא מתיישם כלום.
דוד נאווי: מה שאני רוצה לבקש, כאן ישנה אמירה של השר איתן בזמנו, שהוא מבקש תקצוב למשרד הגמלאים של 50 מיליון שקלים.
דוד נאווי: אז באידיש אומרים – ניש גישטוגיל, ניש גיפלויגן – לא דובים ולא יער.
דוד נאווי: לא תקצבו כלום.
דוד נאווי: ואני מבקש מהוועדה לביקורת המדינה לעתור לבג"ץ, לשלוח מכתב לראש הממשלה ולעתור לבג"ץ, כדי ליישם את התקצוב הזה על מנת שמשרד הגמלאים יפעל ויעשה, ולא רק דיבורים ודיבורים ואנחנו לא מתקדמים.
אורי אריאל: מכובדי עורך הדין בוודאי יודע שהוועדה לא עותרת לבג"ץ, אתם הארגונים יכולים.
אורי אריאל: דרך אגב, אני לא מציע לכם לבזבז על זה 1,800 שקלים, ועוד תקבלו פסק דין שלילי שיירשם.
אורי אריאל: זו הצעתי, אבל אתה יכול להגיש בג"ץ.
דוד נאווי: אדוני הנכבד, הנה תמונה שלך והגשת בג"ץ.
דוד נאווי: אדוני יושב הראש, אתה הגשת עבור הטייקונים.
דוד נאווי: פה מדובר על כמעט מיליון - - -
דוד נאווי: פה כתוב באינטרנט שאתה תכננת, הנה התמונה שלך.
אורי אריאל: אבל הנה אני בצבעים טבעיים פה, מולך ואתה אומר לי הנה התמונה שלך.
דוד נאווי: נכון, התמונה שלך.
אורי אריאל: אתה יודע כמה אנשים לא רואים אותי - - -
דוד נאווי: לא, של העתירה.
דוד נאווי: אתה רוצה לעתור - - -
אורי אריאל: מכובדי, עורך הדין, גמרנו.
אורי אריאל: תסיים את דבריך, תודה.
דוד נאווי: אני מבקש שתפעלו להשגת התקצוב של 50 מיליון שקלים, עבור משרד לאזרחים ותיקים, על מנת שהוא יפעל ויישמו את הצעת החוק.
דוד נאווי: זה לפרוטוקול.
אורי אריאל: מורי ורבותי, אני רק אגיד משפט אחד.
אורי אריאל: תראו, כל היושבים פה לא פנו אלינו או אלי לשם קיום הדיון.
אורי אריאל: פנה אחד, זה איציק דבש.
נילי אבן חן: והתנועה לאיכות השלטון.
אורי אריאל: התנועה לאיכות השלטון גם פנתה?
נילי אבן חן: כן, כן.
אורי אריאל: שאלתי כמה שאלות, הבנתי, היה נראה על פניו שאין שום בעיה.
אורי אריאל: אמרנו יהיה דיון.
אורי אריאל: זה היה לפני כשבועיים נדמה לי.
אורי אריאל: לא לקח חודשיים, לא לקח שנתיים.
אורי אריאל: אז הייתי מציין שהפלאפון הזה הוא דו-סטרי.
אורי אריאל: הוא גם מקבל שיחות.
אורי אריאל: עכשיו, אני אומר לכם את זה כי יהיה המשך.
אורי אריאל: אז אם יש בעיה יש כתובת מייל פה, יש פה פקס, יש פה עוזרים, יש את הטלפון שלי, הוא גלוי דרך אגב, נמצא בכל המקומות.
אורי אריאל: אם צריך משהו, אז בסדר, תשתמשו, אנחנו נשתדל להיות לעזר.
אורי אריאל: הרב עבאדי, בבקשה.
אליהו עבאדי: תודה רבה, בוקר טוב.
אליהו עבאדי: זה כבוד בשבילי להיות פה היום.
אליהו עבאדי: אני הרב אליהו עבאדי, רב של קהילה על שם אדמונד ספר במנהטן, ונציג הקהילות הספרדיות בניו יורק.
אליהו עבאדי: אני גם כן דייקן מכון ספרא ללימודים הספרדיים בישיבה אוניברסיטי, וסגן נשיא של ארגון לצדק יהודי מדינות ערב, וגם רופא.
אורי אריאל: שזה איזה ארגון?
אליהו עבאדי: JJAC, בארצות הברית.
אליהו עבאדי: אני מנסה להמשיך את מורשת הספרדים.
אליהו עבאדי: יש לי ארבע נקודות, במהירות אני אגיד אותן.
אליהו עבאדי: אני נולדתי בלבנון.
אליהו עבאדי: בגיל 10 עזבנו את לבנון, לא ממש ברחנו, אבל ידענו שבעוד שנתיים או שלוש נצטרך לברוח, כמו שעשתה שאר הקהילה.
אליהו עבאדי: אנחנו עזבנו מיד אחרי ספטמבר השחור, אחרי שהפדאיון באו ללבנון והתחילו להרוס את המדינה.
אליהו עבאדי: ארבע הנקודות שלי הן, שאין מה להתווכח שיהודי מדינות ערב הם פליטים.
אליהו עבאדי: זה כבר דבר מאושר, כתוב, מוחלט על ידי ה- High commissioner for Refugees, של האו"ם כבר פעמיים.
אליהו עבאדי: אם אני זוכר טוב בשנת 1957 ובשנת 1967, הם הוגדרו כפליטים ממשיים.
אליהו עבאדי: נקודה שנייה, בהחלטת 242 באו"ם, גם שם היה ויכוח גדול בין רוסיה לאנגליה וארצות הברית בעניין – האם לכתוב פליטים ערבים בהחלטה, או פליטים סתם.
אליהו עבאדי: בסוף השגריר ארצות הברית וגם של אנגליה ניצחו וכתבו שם פליטים בלי לכתוב פליטים ערבים, כי כך הם כללו גם כן את הפליטים היהודים.
אליהו עבאדי: נקודה שלישית, וכבודו במקומו מונח חבר הכנסת אלסאנע, הוא צריך ללמוד קצת היסטוריה, הוא ממש - - -
אורי אריאל: הוא איננו, אז - - -
אליהו עבאדי: בסדר, אז רק לפרוטוקול אני גם כן מוסיף את זה.
אליהו עבאדי: צריך לדעת את זה.
אליהו עבאדי: נקודה שלישית, שהערבים גם כן עזבו פה מרצונם, ביזמה של מדינות ערב שאמרו להם – תעזבו ואנחנו אחר כך נחזור בניצחונות.
אליהו עבאדי: אז גורשו לא גורשו, גם כן, הוא אמר את זה.
אורי אריאל: יש כאלה שגם גורשו.
אליהו עבאדי: אבל רובם עזבו כי מדינות ערב אמרו להם לעזוב.
אליהו עבאדי: נקודה רביעית, כשאנחנו נותנים הזדמנות, אנחנו כל אלה שנמצאים פה וגם כן JJAC, וכל היהודים ממדינות ערב, נותנים הזדמנות אדירה למדינת ישראל שתעמוד כחומה נגד בקשת הערבים על הפליטים שלהם, כי הפליטים שלנו הם כמעט פי שניים, הרכוש שלנו כמעט פי עשרה.
אליהו עבאדי: במחקר שקראתי, שנעשה רק לפני כמה שבועות, יצא שהאדמות והרכוש שהם השאירו במדינות ערב שווה, אם אני זוכר טוב, יותר מ- מרובע ויותר מזה, מה שהשאירו שם.
אליהו עבאדי: זה כולל לא רק את יהודה ושומרון ועזה והגולן, גם את סיני וגם את ירדן וגם עוד יותר.
אליהו עבאדי: אז זאת הזדמנות ממש עצומה למדינת ישראל, לעמוד בתקיפות במשא ומתן.
אליהו עבאדי: יש 172 החלטות באו"ם למען הפליטים הערבים.
אליהו עבאדי: אין שום החלטה למען הפליטים היהודים.
אליהו עבאדי: ולכן ישראל צריכה לעמוד ממש בכוח ובגאווה ובזכות גדולה, שיש לנו גם פליטים פי שניים במספר, פי עשרה ברכוש ופי אלפים במייל שאנחנו השארנו שם.
אליהו עבאדי: אז אם ישראל לא תיקח את ההזדמנות הזאת ותפספס אותה, זה ממש חבל על הזמן.
אליהו עבאדי: תודה רבה.
אורי אריאל: תודה רבה לרב.
אורי אריאל: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.
נסים זאב: האמת, אני חשבתי אדוני יושב הראש, בעקבות הצעה שלי לסדר היום, שהבאתי את עניין יישום החוק - - -
אורי אריאל: סליחה, אני שכחתי, הדיון מתקיים עקב הדיון במליאה, נכון?
נסים זאב: במליאה, בשביל זה התפלאתי.
אורי אריאל: נכון, לרגע שכחתי את זה.
נסים זאב: ואני ביקשתי להביא את זה לוועדה לביקורת המדינה.
אורי אריאל: לא ראינו, אבל הבנו שזאת כוונתך.
נסים זאב: אבל אני רוצה לומר משהו שזה כבר דברים שבשגרה.
נסים זאב: מביאים הצעה לסדר, מורידים את זה לוועדה ושם תהיה קבורת הנושא.
אורי אריאל: איזו קבורה?
נסים זאב: לא, לא לוועדת ביקורת.
נסים זאב: אני אומר, יש לי כמה נושאים, אני יכול להראות לך בפרוטוקול של השנה האחרונה.
נסים זאב: אז הדיון יהיה בוועדת חוקה, חוק ומשפט, או בדיון בוועדה אחרת, אז לא דנים בזה.
נסים זאב: אם אתה לא עומד ודוחף ודורש ומתווכח עם ראש הוועדה, יש לו סדרי עדיפות קצת שונים ממה שאתה חושב.
נסים זאב: אבל אני אומר שזה כן בא גם בעקבות הנושא של החלטת הכנסת לקיים דיון בוועדה לביקורת המדינה, בדיוק זו הסוגיה – ליישם את הנושא של הזכויות.
נסים זאב: עכשיו, אני רוצה לומר שהיה ויכוח במשך שנים לגבי עצם הצעת החוק, אם זה נכון בכלל להעלות אותו.
נסים זאב: היו שרים שחשבו שזה בכלל בעיה להעלות את הסוגיה הזאת, לחשוב לרגע שיש בכלל מושג של פליטים.
נסים זאב: מה פתאום פליטים?
נסים זאב: אנחנו פליטים?
נסים זאב: אפילו אחד השרים אמר – זה נשמע מטורף.
נסים זאב: עד כדי כך.
נסים זאב: אני רוצה לומר, שלא תבינו שהדבר הלך כל כך חלק.
נסים זאב: גם ראש הממשלה בתחילה וגם שר המשפטים לא חשבו ובאמת אני רוצה לומר פה, ראשי הארגונים גם תרמו רבות לעצם הנושא הזה שבכלל החוק הזה יעבור, כולל סגנית השר, שהייתה בזמנו, לאה נס, שהיא דחפה את זה וכולם ביחד, אני רוצה לומר.
נסים זאב: ובסך הכל המטרה היא להעלות את זה באותה עוצמה שהפלסטינאים כל היום דורשים את הזכויות שלהם ואנחנו כמו אילמים-חרשים-עיוורים, מוותרים על הזכויות שלנו.
נסים זאב: אותו דבר בנושא הילידים, שאני מעלה את זה כבר שלוש שנים.
נסים זאב: סוף סוף קם השופט אמנון לוי ומעלה את הסוגיה, בדיוק כמו הצעת החוק שאני מעלה אותה מספר שנים.
נסים זאב: ואני העליתי את הנושא הזה להצעה לסדר, שזה יידון בוועדת חוקה, חוק ומשפט, ואני אומר לך – חודשים אני ממתין.
נסים זאב: אז אני מאד שמח שאדוני חרוץ ביותר.
נסים זאב: רק קיבל את המפתחות של יושב ראש וועדת הביקורת, וכבר נכנס לסוגיה שהיא באמת הכי מעניינת רבים והמונים כל כך, שבאמת מרגישים את המועקה וגם את הצורך לדון בסוגיה ולהעלות את זה ולהציף את זה.
נסים זאב: אני לא אאריך.
נסים זאב: אני אומר, הוויכוח המרכזי, אתה יודע את הפסוק – ויצא יעקב מבאר שבע וילך.
נסים זאב: מדברים על יציאה או על הליכה?
נסים זאב: מדברים על הרדיפה.
נסים זאב: זאת אומרת האם היהודים, אבותיי, חמותי וחמי כשהגיעו מחאלב, או ההורים שלי שבאו מעיראק, השאירו רכוש, השאירו נכסים, השאירו בתים, השאירו חנויות.
נסים זאב: הם היו עשירים שם.
נסים זאב: מה, תגיד לי, איזה עשיר בא ערום ועריה למדינה אחרת, אם הוא לא נרדף?
נסים זאב: הרי הוא היה מוכר את הרכוש שלו והוא היה מביא לפחות את הכספים, לא את כל מלוא הכספים, אבל חלק.
נסים זאב: הם באו פה כעניים בפתח.
נסים זאב: אם זו לא רדיפה, אם בזמן הפארוד בשנת 1941 לא התחילו לקחת יהודים לזרוק אותם לתוך בורות של מים ולהרוג אותם בחנק.
נסים זאב: מה, אנחנו עיוורים להיסטוריה?
נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר למשרד החינוך – שאני הבאתי הצעת חוק לגבי המורשת ושצריך ללמד את המורשת, ואני אומר ששר החינוך באופן גורף הייתי אומר, כל מה שהצעה, אגב בהצעת חוק צער בעלי חיים שעברה אתמול בקריאה ראשונה, שזה היה הצעת חוק שלי, מה הייתה המטרה?
נסים זאב: ללמד את הציבור שלנו, את בני הנוער שלנו.
נסים זאב: כל נושא של צער בעלי חיים, שזה לא עניין רק של איכות הסביבה.