GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זוהר ג'יניאו: והדבר היותר חשוב בעניין זה שמן הסתם ובאופן פרדוקסלי, כשמישהו דווקא יוצא ממעגל העבודה, יש לו יותר נקודות שאליהן הוא רוצה להגיע.
זוהר ג'יניאו: דווקא אז הוא רוצה להגיע לנכדים, אולי גם יותר.
זוהר ג'יניאו: ; אפילו חברי המבוגרים אמרו שמן הסתם הם יותר צריכים להגיע לקופות חולים, לכל מיני חוגים וכאלה.
זוהר ג'יניאו: אז גם בטיעון עצמו זה נופל.
זוהר ג'יניאו: אבל הטיעון עצמו הוא גם לא הגיוני ואין בו שום הצדקה, חוץ מאשר רצון של המדינה לחסוך כסף.
זוהר ג'יניאו: ופה אני מגיע לאנומליה השלישית, וזה שמשום מה הוחלט בשירות לעיוור, שמי שזכאי לקבל את דמי הליווי צריך להיות הרבה יותר מסתם עיוור.
זוהר ג'יניאו: סתם עיוור, הקריטריון – לא אלאה אתכם, אתמקד בקריטריון אחד, יש שני קריטריונים – זה ראייה של שלוש על 60.
זוהר ג'יניאו: ופה עוד פעם אני אומר לכם, מתוך רצון למצוא איזה פטנט להוריד את העלות הכספית, החליטו שמי שזכאי לדמי ליווי הוא רק מישהו שמגיע לאחד על שישים, זאת אומרת חתכו את זה כמעט בשליש.
זוהר ג'יניאו: במילים אחרות, הצטמצמו ל-7,000 עיוורים שבכלל זכאים.
זוהר ג'יניאו: אני אומר עוד פעם, בתוך זה נכנסות הבעיות שהזכרתי קודם, כך שהעסק מצטמצם לכסף קטן.
זוהר ג'יניאו: אני חושב שהגיע הזמן לבטל את העוולה הזאת.
זוהר ג'יניאו: אגיד עוד משפט אחד, ואני מתאפק לא להרחיב את היריעה, אבל התחושה הכללית שלנו, של ציבור העיוורים – יושב פה מולי, אמרו לי עכשיו, חברי קאפח, ואנחנו מטפלים בכמה דברים – אנחנו מופלים לרעה בצורה בוטה בתחומים רבים.
זוהר ג'יניאו: אנחנו מנסים בדרכי נועם, זה לא יקרה, זה ייגמר, דרכי הנועם שלנו ייגמרו.
זוהר ג'יניאו: בשר"מ, אילנה, לא רוצה להיכנס לזה, אנחנו מופלים בצורה בוטה וחריפה.
זוהר ג'יניאו: זאת אומרת, לא מקיימים את החוק כלפינו.
זוהר ג'יניאו: אנחנו לא מבקשים זכות חדשה.
אורי אריאל: במה לא מקוים החוק?
זוהר ג'יניאו: פשוט לא מקוים.
זוהר ג'יניאו: אסביר, אם תרשה לי להרחיב את היריעה.
זוהר ג'יניאו: שר"מ זו עזרה כספית שניתנת לעיוור בביצוע הפעולות היום-יומיות.
קריאה: לנכה.
זוהר ג'יניאו: לעיוור כולל נכה, זאת אומרת זה לכלל הנכים במדינת ישראל.
זוהר ג'יניאו: ראה זה פלא.
זוהר ג'יניאו: בביטוח הלאומי, למרות שוועדה החליטה שצריך כן היה לעשות, לא פיתחו כלים לבדוק האם העיוור מסוגל או לא מסוגל לבצע את הפעולות היום-יומיות שלו.
זוהר ג'יניאו: מה קורה?
זוהר ג'יניאו: קורה מצב בלתי נסבל ואבסורדי.
זוהר ג'יניאו: באים אנשי ביטוח לאומי אלינו הביתה, שולחים אותנו לאסלה, להתיישב על האסלה ולקום.
זוהר ג'יניאו: כי יש להם מבחנים רק לבעיות של קושי פיסי.
זוהר ג'יניאו: אז שולחים אותנו לאסלה, אנחנו נכנסים לאסלה, יוצאים מהאסלה, אומרים: אתה לא זכאי לשר"מ.
זוהר ג'יניאו: אבל רגע, בדקתם אם אנחנו יכולים לבשל, לנקות את הבית, להתלבש, לבחור זוג גרביים, ללכת לסופר?
זוהר ג'יניאו: אלה הכלים שצריך לבדוק את העיוורים.
זוהר ג'יניאו: אומרים לנו: אתה צודק, לא פיתחנו מנגנונים.
אורי אריאל: מי זה אומר לא פיתחנו?
זוהר ג'יניאו: ביטוח לאומי במכתב.
זוהר ג'יניאו: חבל, אם הייתי יודע, הייתי מביא את זה.
זוהר ג'יניאו: עכשיו, אחרי שהגענו לשר, השר זימן את הביטוח הלאומי, ואז הביטוח הלאומי כתב: אכן שגינו, טעינו, אין לנו כלים לבחון את העיוורים.
זוהר ג'יניאו: אמרתי את זה וכתבתי את זה, וכולם מאשרים את זה: שערו בנפשכם שמישהו בעל כסא גלגלים, היתה באה המפקחת מהביטוח הלאומי, נותנת לו טקסט מספר לקרוא, הוא היה קורא, והיא היתה אומרת לו: אדוני, אתה לא qualified, אתה לא זכאי לקבל שר"מ, אתה יכול לקרוא.
זוהר ג'יניאו: זה מה שעושים לעיוורים.
זוהר ג'יניאו: שולחים אותנו לרחוץ ידיים, ממש דרישות משפילות.
זוהר ג'יניאו: ואז עשו לנו טובה, ואיזה קבוצה מאוד קטנטונת נתנו לה 50% שר"מ, 50% ממה שנותנים לאחרים.
זוהר ג'יניאו: וזאת קבוצה מאוד קטנטונת, וגם כאן יש קושי.
זוהר ג'יניאו: הנושא הזה כרגע נמצא על שולחנו של המנכ"ל החדש של הביטוח הלאומי, אבל האפליה פה היא אפליה קשה.
זוהר ג'יניאו: ואני חוזר, אנחנו לא מבקשים זכות חדשה, אנחנו מבקשים לקיים את החוק כלפינו.
זוהר ג'יניאו: משפט אחרון.
זוהר ג'יניאו: אני רוצה להודות לך באופן אישי, חבר הכנסת אורי אריאל, אני חושב שאתה עושה פשוט מלאכה קדושה.
זוהר ג'יניאו: אתה "אשם" בעובדה שהיום הזה קיים, אני מודה לך מאוד, אני חושב שמשנה שעברה התלבשת על העניין הזה, ואתה עושה עבודה יוצאת מן הכלל.
זוהר ג'יניאו: הערה אחרונה-אחרונה, אני רוצה להמחיש לכם את בעיית הניידות של העיוורים.
זוהר ג'יניאו: רובם איחרו בגלל שזאת בעיית ניידות קשה.
זוהר ג'יניאו: אנשים לא יכולים להבין, שברגע שאין לך את העיניים, אתה מאבד את היכולת הפונקציונלית של האיברים הפיסיים האחרים.
זוהר ג'יניאו: אנשים צריכים שתהיה לך רגל שבורה כדי להבין שאתה מתקשה בניידות, אבל לא מבינים שהעיניים מוליכות את הידיים והעיניים מוליכות את הרגליים.
זוהר ג'יניאו: ברגע שאין לך אותם, אין לך כמעט רגליים ואין לך כמעט ידיים.
זוהר ג'יניאו: לאנשים קשה לעשות את המחשבה המופשטת הזאת, ובאמת לחברים שלנו היה קושי.
זוהר ג'יניאו: קשה לנו להגיע.
זוהר ג'יניאו: קשה לנו להגיע לכנסים, קשה לנו להגיע למקומות מפגש, והנה עובדה, הרוב איחרו.
זוהר ג'יניאו: אני מאוד מבקש לשמוע את קולי, לתת לחברים קצת לדבר, ולהיענות לבקשתנו.
זוהר ג'יניאו: תודה רבה.
אורי אריאל: זו הזדמנות להגיד תודה רבה לעוזרי, לאריק בן שמעון - - -
זוהר ג'יניאו: בדיוק, איפה הוא?
אורי אריאל: אריק, אני חושב, עדיין מטפל באלה שנתקעו בכניסה בפולומבו.
זוהר ג'יניאו: הוא בלבל לי את השכל כל השבוע.
זוהר ג'יניאו: הוא מעולה.
אורי אריאל: אריק הוא זה שעשה את כל המלאכה, ומגיע לו הרבה תודות, יחד עם שאר העוזרים ועם הוועדה.
אורי אריאל: אנחנו מודים לו.
אורי אריאל: וכבר אמרתי בפתיחה, אני אומר את זה עוד פעם, היו חסרים פה הרבה אנשים, אנחנו מתכוונים להפוך את זה ליום קבוע.
אורי אריאל: מבחינתי לא חשוב איפה הוא יהיה, אנחנו נשתדל לקיים את היום הזה גם בשנה הבאה כדי להעלות את המודעות, וכדי לעקוב אחרי הבעיות ולעשות מאמץ לפתור אותן, ולא להשאיר אתכם לבד.
אורי אריאל: עוד מישהו מהעיוורים רוצה לדבר?
אורי אריאל: אני רק מבקש, אם אפשר, לא לחזור על הדברים שכבר עלו אלא להוסיף כדי שנוכל להתקדם.
אורי אריאל: אנחנו רוצים עוד לשמוע כמובן את משרדי הממשלה ואת התשובות, בשביל זה באנו.
דניאל קאפח: אני יכול להעביר לך את המכתב שזוהר דיבר עליו גם, כדי שתוכלו לראות אותו.
זוהר ג'יניאו: שהמוסד לביטוח לאומי מאשר?
זוהר ג'יניאו: מצוין.
דניאל קאפח: אין לי פשוט העתקים.
דניאל קאפח: אוסיף על מה שזוהר אמר.
דניאל קאפח: אנחנו דנים פה בבעיה של דמי ליווי, שלמעשה עיוור שהוא נכה 100% עם אובדן כושר עבודה של 75% אמור לקבל אותם תנאים של כל נכה אחר.
דניאל קאפח: באנו בדרישה, היינו בפגישה עם השר ב-16.1, ישבנו עם ביטוח לאומי, ושם הגענו למסקנה שיש פה איזושהי אפליה.
דניאל קאפח: והניסיון לתקן אותה הוא לא להעלות את ה-200 שקלים האלה מ-700 ל-900, אלא שעיוור יקבל באמת את הניידות שמגיעה לו כמו כל נכה אחר, ויוכל להתנהל.
דניאל קאפח: זה כמו שזוהר אמר, זה סופר, זה קניות, זה בית מרקחת, זה קופת חולים, זה כל דבר אחר.
דניאל קאפח: הגיע הזמן שהזכות שלנו תתממש ולא ישימו אותנו באיזושהי נישה וישימו עלינו איזשהו כוכב שקוראים לו השירות לעיוור, ובסוף אנחנו לא מקבלים כלום.
דניאל קאפח: אנחנו שייכים לביטוח לאומי בתור נכים, אבל אנחנו לא מקבלים מביטוח לאומי כלום, אפילו שהם מודים כבר במכתב הזה שיש מולך, שאנחנו אמורים לקבל גם ניידות.
דניאל קאפח: ויש פה את הפרוטוקול מהישיבה עם השר גם כן – אם אתה רוצה, אני יכול להראות לך אותו – שביטוח לאומי גם הסכים לפתוח את הסכם הניידות.
דניאל קאפח: ניידות זה הסכם.
דניאל קאפח: ובסך הכול אנחנו דנים ודשים בדברים שלא מתקדמים, הם לא הולכים לשום מקום.
קריאה: ממש ככה.
אורי אריאל: אנחנו מדברים על סיכום – אני מדבר על המכתב מהביטוח הלאומי – של הסמנכ"ל מ-25 למרץ 2012 למניינם.
אורי אריאל: מה קרה מאז?
אורי אריאל: היתה ישיבה עם השר גם?
דניאל קאפח: לא.
דניאל קאפח: מאז המכתב הזה – לא.
דניאל קאפח: יש לנו ישיבה עם מנכ"ל ביטוח לאומי ב-3.7.
זוהר ג'יניאו: אם יורשה לי להתערב, השר הפנה אותנו.
זוהר ג'יניאו: הגיע רגע של עשייה, יש אישור של הביטוח הלאומי.
אורי אריאל: אז הוא הפנה אתכם למנכ"ל - - -
זוהר ג'יניאו: מספיק ישיבות.
זוהר ג'יניאו: אז הפנו אותנו לישיבה שנדחתה ליולי.
זוהר ג'יניאו: אם אתה שואל אותי, זה יהיה עוד "פלברות" – תסלחו לי שאני משתמש בביטוי כזה – וכרגע, בדקתי מאחורי הקלעים, לא עושים שום דבר.
זוהר ג'יניאו: זה כרוך ב-70 ומשהו מיליון שקל, כדי לתקן את העוולה שכולם מודים בה, בינתיים לא עשו כלום בעניין, נקודה.
אורי אריאל: אוקיי.
דניאל קאפח: אם אפשר להוסיף עוד דבר, זוהר דיבר גם על השר"מ.
דניאל קאפח: אנחנו, בתור עיוורים, כשאנחנו ניגשים לקבל את השר"מ ואנחנו חולים במחלה נוספת, לא שבאים לקבל שר"מ כי אנחנו עיוורים, אלא העיוור הופך להיות סיעודי גם.
דניאל קאפח: אתה מגיע לביטוח לאומי, הוא אומר לך: לא, מצטער, אני לא יכול לתת לך כי אתה עיוור, אתה יכול לקבל רק 50% שר"מ.
דניאל קאפח: עיוור לא מקבל יותר מ-50%.
אורי אריאל: מה שנקרא בעגה, סליחה על הביטוי, "אין כפל מבצעים".
דניאל קאפח: זה לא כפל מבצעים.
אורי אריאל: אני אומר בין מירכאות גדולות.
אורי אריאל: תסלחו לי שאני משתמש בזה.
דניאל קאפח: אני יכול להעיד על עצמי.
דניאל קאפח: אני חולה סרטן, אני נפגע פעולות איבה, אני עיוור ואני חולה דיאליזה.
דניאל קאפח: אני מגיע לביטוח לאומי, אומרים לי: לא מגיע לך כלום.
דניאל קאפח: אתה עיוור, אתה מקבל 50%, לא תקבל יותר.
אורי אריאל: דבר אחד אני כבר אומר.
אורי אריאל: חנה, אני מבקש להוציא מכתב למנכ"ל הביטוח הלאומי לקראת פגישתם, כשהוועדה דנה.
אורי אריאל: אני מבקש לאמץ את הבקשות, כפי שעלו במסמך של הביטוח הלאומי כבר בהכנה לקראת הפגישה עם המנכ"ל.
אורי אריאל: ואני אשתדל לדבר גם עם מנכ"ל הביטוח הלאומי באופן אישי, כדי לנסות לקדם את זה.
משה משרקי: אני רוצה להוסיף.
אורי אריאל: אתן לכם לדבר.
אורי אריאל: ידבר עכשיו משה, ואחרי זה, אם מישהו מחברי הכנסת רוצה להוסיף.
גאלב מג'אדלה: אני רוצה לשמוע את הממשלה.
אורי אריאל: חברי הכנסת ייכנסו לדיון מתי שירצו.
אורי אריאל: נמצאים אתנו חברי הכנסת גאלב מג'אדלה ומרינה סולודקין, שהצטרפו אלינו לישיבה ומאזינים, וכשירצו – ידברו.
אורי אריאל: בבקשה, משה.
משה משרקי: הדבר היחיד שאני רוצה להוסיף על הדברים שכבר נאמרו זה שיותר ויותר עיוורים משתלבים בכל תחומי החברה והתעסוקה.
משה משרקי: אנחנו רואים יותר עיוורים בגלל כל הדברים האחרים שנעשים בשטח.
משה משרקי: יותר מגיעים לפעילות פנאי, יותר משתלבים בחברה בכל המובנים שאנחנו רוצים לשאוף אליהם.
משה משרקי: העלויות מאידך של ניידות, שהיא קושי בסיסי כתוצאה מעיוורון, הולכות ונהיות גדולות יותר.
משה משרקי: הדרך של העיוור להשתלב יותר ויותר, לתרום מעצמו ולהשתלב מבחינה חברתית, תעסוקתית, להיות ככל האדם וליהנות מכל מה שהחברה המודרנית מציעה ולתת לה, היא גם באמצעות השוואת התנאים שלו, כמו שנאמר פה, בקצבת הניידות כמו לשאר הנכים.
משה משרקי: והעיוורון מהבחינה הזאת הוא נכות קשה מבחינת הניידות, לפחות כמו נכות מוטורית.
משה משרקי: אלה הדברים.
גיא שמחי: כמו שזוהר אמר בהתחלה, כשהגענו לפה היה עניין של קושי עם אישורים שעיכבו אותנו קצת, ולהגיע לכאן היה לנו מאוד קשה.
גיא שמחי: אם הייתי מגיע לפה בעצמי ללא ליווי, לא הייתי יכול להיכנס לכאן, והייתי מגיע בטח בזמן מאוחר יותר.
גיא שמחי: אנחנו הרבה מאוד שנים כבר מנסים להביא לתודעה של הציבור, שלכם – אנשים שמחליטים על איך אנחנו נקדם את עצמנו – שבאמת העיוורון הוא לקות מאוד קשה מבחינת הניידות.
גיא שמחי: אומנם אנחנו הולכים על רגלינו, אבל ברגע שהמרחב סגור מאוד קשה להתנייד בו.
גיא שמחי: וכמו שמשה אמר, היום אנחנו גם כגופים שאחראים על הציבור שלנו, מייצרים את היכולת של הציבור שלנו הרבה יותר להיכנס לתוך החברה ולחיות בה ככל האדם.
גיא שמחי: ולנו מאוד חשוב לקדם את הנושא הזה, כי אנשים שלא יכולים לעשות את זה נשארים ספונים בביתם ולא יוצאים.
גיא שמחי: לפני כמה זמן, במקרה, אחרי ששוחחתי ברדיו, התקשר אלי אדם בן 87, כאשר בגיל 60 אשתו נפטרה, ומאז הוא לא יצא מביתו 27 שנים.
גיא שמחי: ויש הרבה כאלה.
גיא שמחי: אז אנחנו צריכים לטפל בזה.
אורי אריאל: אני מבקש עכשיו שנעבור למשרדי הממשלה.
אורי אריאל: עוד פעם, אבקש את סוד הצמצום, בקצרה ולעניין.
אורי אריאל: בבקשה, מי ממשרדי הממשלה מתייחס?
אילנה גלייטמן: אני מנהלת השירות לעיוור במשרד הרווחה.
אילנה גלייטמן: קודם כול, מאוד לא נוח לי, משום שאני רוצה שיהיה ברור, אני לא מהצד השני.
אורי אריאל: עשינו פה שולחן עגול.
אורי אריאל: כולם מאותו צד, באופן מפתיע.
אילנה גלייטמן: מה שקורה מבחינת דמי הליווי, כמו שזוהר הסביר, התפיסה היא שככל שהאדם רואה פחות והראייה שלו הרבה יותר מצומצמת, זאת אומרת הוא יותר קרוב לעיוורון מוחלט, אז הצורך שלו בהסתייעות בניידות פרטית, זאת אומרת לקנות שרותי ניידות על-ידי מונית, הוא הרבה יותר גבוה.
אילנה גלייטמן: ומכאן נולד הצורך הזה לסייע בדמי ליווי, במקביל לניידות שיש לנכים בביטוח לאומי, ששם העיוורים לא מקבלים קצבת ניידות.
אילנה גלייטמן: מה שחותך וגוזר את ההיקפים הוא באמת רמת הניידות של הבן-אדם.
אילנה גלייטמן: ככל שהוא פעיל יותר, זאת אומרת אם הוא עובד הוא נחשב לאדם פעיל יותר שצריך יותר את ההתניידות הזאת, ולכן אז הוא יקבל 100% דמי ליווי, וככל שהוא פחות פעיל הוא יקבל פחות.
אורי אריאל: לדעתכם, ה-100% הקיים היום עונה על הצרכים?
אילנה גלייטמן: מעולם לא בדקנו לגופו של עניין, האם 957 שקל יכולים לכסות את אותם מצבים שבהם האדם נזקק לקחת מונית במקום לעלות על תחבורה ציבורית.
אילנה גלייטמן: זה ברור לנו שאדם עיוור, כשהוא נמצא ברחוב ויורד גשם או יש חמסין כבד, קשה לו הרבה יותר להתנייד בין תחבורה אחת לשנייה, ולהתחיל לעבור מאוטובוס לאוטובוס.
אילנה גלייטמן: אין בזה ספק, אנחנו יוצאים מנקודת המוצא הזאת.
אילנה גלייטמן: אני רק רוצה שתהיו מודעים לזה שהיום ההוצאה על דמי ליווי היא 55,000,000 שקלים על 7,000 איש.
אילנה גלייטמן: זה גובה ההוצאה.
אילנה גלייטמן: עשיתי חישוב, שאם נוסיף רק את הקבוצה של הקשישים, זה עוד 66,000,000 שקל.
אילנה גלייטמן: זאת אומרת, זה נגזרות תקציב, אין פה ספק.
אילנה גלייטמן: בתוך המגבלה הזאת אנחנו חיים.
אורי אריאל: המגבלה הזאת היא תמיד מגבלה.
אורי אריאל: גם אם יהיו עוד 66,000,000, נרצה לשפר את זה עוד יותר, זה ברור.
אורי אריאל: יחד עם זאת, ראיתי את המנכ"ל ואת השרים במשרד הרווחה מביאים תקציבים נוספים בנושאים שונים, גם לניצולי שואה וגם לעמותות חסד, ואפשר להמשיך.
אורי אריאל: אני אומר את זה מאוד לזכותם.
אילנה גלייטמן: אנחנו כמובן לא מתנגדים.
אורי אריאל: לא שאתם מתנגדים, השאלה מה נעשה בתחום הזה באחריותכם.
אורי אריאל: כן, אילנה, את רוצה עוד להוסיף משהו?
אילנה גלייטמן: השינוי היחיד שנעשה במהלך 12 השנים האחרונות היה תוספת שניתנה לאותם קשישים שקיבלו בעבר דמי ליווי, העלו להם מ-50% ל-75%.
אילנה גלייטמן: זו היתה תוספת תקציבית של 5,000,000 שקלים בסך הכול, ובזה האוצר עמד.
אילנה גלייטמן: את כל השאר אי-אפשר היה להגדיל.
אורי אריאל: נציג האוצר נמצא אתנו?
אורי אריאל: בבקשה, בוא נשמע את האוצר.
גיא הרמתי: דרישה נוספת, מעבר לאותם 5,000,000 שקלים, ממשרד הרווחה למשרד האוצר לא הוגשה.
גיא הרמתי: אם תוגש היא תיאלץ להיות ביחד עם סדרי העדיפויות האחרים שמשרד הרווחה מגיש למשרד האוצר, ותוספת לסעיף הזה תיאלץ לבוא על חשבון תוספות לתחומים שמשרד הרווחה מבקש.
אורי אריאל: בקיצור, לקחת את הכדור, גלגלת למשרד העבודה והרווחה, אמרת: תנו לנו סדרי עדיפויות, תיקחו מהגידמים ותעבירו - - -
אורי אריאל: מה אתה היית מציע בתור אחד שמכיר את המשרד לפני ולפנים בצד התקציבי?
גיא הרמתי: סדרי העדיפויות הם לא הסטה מן הגידמים שמקבלים עכשיו לעומת העיוורים, אלא איך להשתמש בתוספות התקציביות.
גיא הרמתי: למשל בשנתיים האחרונות ניתנו תוספות של 300,000,000 שקלים כל שנה, והן חולקו בעיקר לפי סדרי עדיפויות שהמשרד הגיש.
גיא הרמתי: וכך זה יהיה גם שנה הבאה.
אורי אריאל: הן לא היו תוספות ייעודיות מראש?
אורי אריאל: זה לא היה עבור ניצולי שואה?
אורי אריאל: כי אם זה ניצולי שואה, זה לא יעזור לא למשה ולא לאחרים פה ולא לכל הציבור שהם מייצגים.
אורי אריאל: הם לא ניצולי שואה, הם עיוורים, מה לעשות.
גאלב מג'אדלה: צריך להיות ניצול שואה ועיוור, שילוב ביחד.
גיא הרמתי: כשבוחנים את התוספות, כמה תוספות משרד הרווחה מקבל - - -
אורי אריאל: אבל אני שואל אותך:
אורי אריאל: האם התוספות היו פנויות והם החליטו יחד אתכם, או שאלה היו תוספות צבועות?
אורי אריאל: זו השאלה.
גיא הרמתי: חלק זה תוספות צבועות במהלך ההחלטות שהתקבלו בכנסת או בממשלה במהלך השנה, וחלק זה תוספות שהן בהתאם לסדרי העדיפויות.
אורי אריאל: תן לנו מה-300 סדר גודל, כמה בערך היה פנוי, שהם החליטו שזה לא יהיה לאל"ף, זה יהיה לגימ"ל נניח.
גיא הרמתי: קשה לי להעריך, אבל אני מניח שזה מעל 100,000,000 שקלים.
גאלב מג'אדלה: מה שעולה להעביר את האולפנה למקום אחר.
אורי אריאל: גאלב, אתה מוזמן לישיבה ב-10:00, יש ישיבה בנושא האולפנה, ושמה תוכל לדבר על האולפנה.
אורי אריאל: כן, מי את?
גילה זיידל: אני יושבת-ראש אופק לילדינו, זה ארגון ארצי של הורים לילדים עיוורים ולכבדי ראייה.
אורי אריאל: רגע, אני צריך עוד את משרדי הממשלה.
אורי אריאל: יש מישהו ממשרדי הממשלה שרוצה להגיד משהו?
מאירה שוורץ: אני מהמוסד לביטוח לאומי, במחלקת שירותים מיוחדים.
מאירה שוורץ: אנחנו בקשר רציף מאוד עם ארגוני העיוורים.
מאירה שוורץ: יש לנו 7,335 עיוורים מקבלי קצבה כלשהי במוסד, מהם 4,668 מקבלי קצבת נכות, 884 מקבלי קצבת שירותים מיוחדים ו-1,783 שמקבלים גם שירותים מיוחדים וגם נכות.
מאירה שוורץ: שירותים מיוחדים אנחנו באמת בודקים את ה-ADL.
מאירה שוורץ: ADL זו בדיקה שבאמת לא רלוונטית כל כך לעיוורים.
קריאה: אז למה עורכים אותה?
זוהר ג'יניאו: לקח לנו שבע שנים לשמוע הודעה כזאת.
מאירה שוורץ: אני שוב אומרת, באמת היא לא רלוונטית לעיוורים, מפני שהם עצמאיים.
קריאה: הם לא עצמאיים.
קריאה: זה משהו חדש.
אורי אריאל: חברים, זה לא מתנהל פה ככה, סליחה.
אורי אריאל: אנחנו רוצים לשמוע אחד את השני גם אם הדברים קשים, גם אם הדברים לא מוסכמים.
אורי אריאל: עכשיו מדברת מאירה.
אורי אריאל: אני מבין רק, שכשאת אומרת לא כל כך מותאם, זה אנדרסטייטמנט כזה.
מאירה שוורץ: לא, זה לא מותאם.
מאירה שוורץ: מבחן תלות לא מותאם לעיוורים.
אורי אריאל: אוקיי, יופי, הבנו.
אורי אריאל: עכשיו זה עברית.
מרינה סולודקין: אז מי צריך להתאים אותו?
מרינה סולודקין: זה מעניין.
מאירה שוורץ: סליחה, אני יכולה להמשיך לדבר?
אורי אריאל: שלא תהיה אי הבנה, חברי הכנסת הם אלה שיכולים להתפרץ בכל דקה נתונה.
אורי אריאל: אנחנו מעדיפים כמובן שזה יהיה מסודר, אבל לחברי הכנסת יש את האפשרות להתפרץ ונא להקשיב להם.
גאלב מג'אדלה: לא, זאת שאלה עניינית.
מרינה סולודקין: עניינית מאוד.
אורי אריאל: תיכף מאירה בטח תתייחס, איך הם משנים את המבחן לעיוורים.
מאירה שוורץ: יחד עם זאת, אנחנו משלמים לעיוורים בודדים באופן אוטומטי מלגה לשירותים מיוחדים בשיעור 50%.
מאירה שוורץ: והיה ואותו עיוור, יש לו ליקוי נוסף על העיוורון, אנחנו חייבים לבדוק את בדיקת התלות.
מאירה שוורץ: באמת יש וועדה היום שבה אנחנו בוחנים את מבחן של ה-ADL לעיוורים.
מאירה שוורץ: זה לטווח הרחוק.
אורי אריאל: מתי הוועדה תסיים את עבודתה, לפי הערכתך?
מאירה שוורץ: אני לא יכולה להגיד לך.
מאירה שוורץ: היום אנחנו יושבים.
אורי אריאל: כשאנחנו שומעים ועדה אז אנחנו מתחילים לדאוג.
אורי אריאל: כי מוועדה לוועדה כוחנו עולה, רק אין תוצאות.
מאירה שוורץ: אני לא יכולה להגיד לך היום.
אורי אריאל: את יכולה להודיע לנו, נניח תוך יומיים, במכתב, אחרי שבדקת?
מאירה שוורץ: לא.
חנה פריידין: מי עומד בראש הוועדה?
מאירה שוורץ: לימור לוריא, מנהלת אגף נכויות.
אורי אריאל: מה אתם הולכים להציע למנכ"ל לקראת הפגישה שתהיה לו בתחילת יולי, נדמה לי?
זוהר ג'יניאו: 3.7.
מאירה שוורץ: הוועדה הזאת עכשיו דנה באמת איך אנחנו משנים את המבחן הקיים היום בשירותים מיוחדים לעיוורים.
מאירה שוורץ: לטווח הרחוק באמת רצינו לתת גמלה אוטומטית לכל עיוור שעונה על הקריטריון, ועיוור מוגדר אצלנו מעל 90% נכות רפואית.
אורי אריאל: מאירה, סלחי לי שאני קצת מכביד, אתם מתכוונים שבישיבה ב-3.7 המנכ"ל יגיד שהוקמה ועדה והיא בוחנת?
מאירה שוורץ: לא, יש ועדה שבוחנת את המבחן הקיים היום, איך הוא יותאם לעיוורים.
אורי אריאל: שאלתי שאלה, תני לי עוד פעם לחזור עליה, ברשותך.
אורי אריאל: מה אתם הולכים להמליץ למנכ"ל לקראת הישיבה ב-3.7?
אורי אריאל: הוא ישב וישמע עוד פעם את כל הטענות?
מאירה שוורץ: אנחנו רוצים להמליץ שתהיה גמלה אוטומטית לעיוורים.
מרינה סולודקין: בלי פקידים.
מאירה שוורץ: יש לנו מחלות אוטומטיות שאנחנו נותנים, כמו בדיאליזה, שמקבלים אוטומטית את הגמלה הנמוכה.
אורי אריאל: אתם הולכים להמליץ להעלות את הגמלאות?
מאירה שוורץ: אנחנו רוצים להמליץ שתהיה גמלה אוטומטית לכל עיוור שעונה על הקריטריונים של 90%.
אורי אריאל: אתם הולכים להמליץ להעלות את הגמלה?
מאירה שוורץ: אנחנו רוצים להמליץ, אבל מאחר שהעלות של התקציב היא עלות מאוד גבוהה, אני לא יודעת אם היא תתקבל.
אורי אריאל: בסדר, אבל שאלתי אם אתם תמליצו, לא אם היא תתקבל.
גאלב מג'אדלה: מהניסיון המקצועי שלכם, שואל היושב-ראש, אתם סבורים שיש מקום להמליץ להעלות את הקצבה?
מאירה שוורץ: כן.
גאלב מג'אדלה: כמה זמן הוועדה הזאת יושבת?
גאלב מג'אדלה: מתי היא מונתה?
מאירה שוורץ: אין לי תאריך מדויק.
גאלב מג'אדלה: בערך.
גאלב מג'אדלה: תטעי בשבוע, לא נורא.
מאירה שוורץ: ב-5 ביוני היתה ישיבה.
מאירה שוורץ: לא, סליחה, לפני כן.
מאירה שוורץ: יש לנו מכתב לחבר הכנסת משה כחלון על ההצעה שלנו.
זוהר ג'יניאו: זה המכתב שיש לך.
מאירה שוורץ: שאנחנו מציעים: בשלב ראשון בשנה הקרובה תשולם תוספת בשיעור של 12.5% לגמלת שר"מ באמצעות השירות לעיוור במשרד הרווחה.
מאירה שוורץ: בשים לב למוגבלות התקציבית לכך שאין שוני תפקודי מהותי בין בעלי ליקוי ראייה בשיעור 100% לעומת מי שהשיעור שנקבע להם הינו 90%, אנו ממליצים לתת תוספת של גמלת שר"מ.
גאלב מג'אדלה: זה טוב.
מאירה שוורץ: אבל הסכום התקציבי הוא - - -
גאלב מג'אדלה: לא, אני שאלתי מתי מונתה הוועדה ומי עומד בראשה.
מאירה שוורץ: עומדת בראשה לימור לוריא, מנהלת מחלקת נכות.
מאירה שוורץ: היא יושבת כחודשיים בערך.
גאלב מג'אדלה: הוועדה?
אורי אריאל: אני מבקש להתקדם.
אורי אריאל: יש לנו עשר דקות.
אורי אריאל: אנחנו נותנים לעוד ארבעה אנשים לדבר, כל אחד שתי דקות, ברשותם, ואני מסכם שתי דקות.
אורי אריאל: כבר אמרתי: חברי הכנסת – ודאי.
אורי אריאל: אתם רוצים עכשיו, חברי הכנסת?
אורי אריאל: אז הסדר הוא כזה: מרינה סולודוקין, שאני מבקש ממך, להמשיך לעקוב.
אורי אריאל: עשינו ועדות משנה לוועדה הראשית, כדי שנוכל לטפל ביותר דברים ברצף ובמעקב בעיקר, כי אין טעם בדיון אם אין לו מעקב.
אורי אריאל: חברת הכנסת מרינה סולודקין מחזיקה בכל ענייני הרווחה מבחינת הוועדה, והיא תמשיך לעקוב אחרי הנושא הזה.
מרינה סולודקין: ולעשות ישיבות המשך.
אורי אריאל: כן, לעקוב זה לעשות כל מה שאת חושבת בעניין.
אורי אריאל: אני ניהלתי את זה הפעם רק בגלל שהתחלנו לפני שנה את "יום העיוור", ואנחנו רואים בזה חשיבות להמשיך.
אורי אריאל: אבל העניין עובר לטיפולה המסור, ואני יודע שהוא מסור, של מרינה, והמשך הקשר יהיה איתה, וגם את תמשיכי עם ביטוח לאומי.
אורי אריאל: במקום שתרצי שאני אתערב או שמישהו מחברי הוועדה, אז אנחנו ודאי עומדים לרשותך.
אורי אריאל: עכשיו מדברת חברת הכנסת מרינה סולודקין, אחריה חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, אחריו תדבר שלי, ואחרי זה זוהר ומשה – אה, סליחה, נכון, הבטחתי לגילה.
אורי אריאל: בסדר, אז כל אחד יעשה את זה בצמצום.
מרינה סולודקין: אז קודם כול, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אורי אריאל, אני חושבת שזה מאוד נכון שעשית תת-ועדה לוועדת ביקורת המדינה בנושא רווחה.
מרינה סולודקין: יש הרבה נושאים שאנחנו צריכים יחד עם משרד המבקר לבדוק, לפקח וגם לשפר.
מרינה סולודקין: מה שאנחנו שמענו היום, אני קצת כועסת, בגלל שכל העניין של השפלה של נכים בזמן המבחנים, בשבילי זה פצע בלב.
מרינה סולודקין: שמעתי הרבה מאוד דברים, איך השפילו את הגמלאים ופנסיונרים בזמן הבדיקות, ועשו במשרד שיפורים.
מרינה סולודקין: אני צריכה לומר שאנחנו משפיעים וגם המשרד רוצה, אבל לשמוע שעוד ועדה עוד חודשיים יושבים ויודעים מה התוצאה הסופית.
מרינה סולודקין: התוצאה הסופית היא שבלי מבחנים יהיה המשך אוטומטי של נכות של עיוורים, בגלל שזה נכות קשה.
מרינה סולודקין: וגם בגלל זה אני חושבת שבאחת המסקנות שלנו, אורי, היום, אנחנו צריכים לומר שמשבוע הבא המשך אוטומטי של נכות של עיוור בלי מבחנים.
מרינה סולודקין: לשבת עוד שנה ועוד שבע שנים, אנחנו לא יכולים לאפשר.
מרינה סולודקין: ודבר שני, כמו שאמרו כאן, להשוות את התנאים של עיוורים, בגלל שזה נכות קשה, עם כל הנכים האחרים עם נכות 100%.
אורי אריאל: בבקשה, חבר הכנסת מג'אדלה.
גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אנחנו באמת מצד אחד של השולחן, לא שני צדדים, אבל תשכנעו אותנו שאנחנו מצד אחד של השולחן.
גאלב מג'אדלה: אני רואה כאן סוללה של אנשים שמטפלים בעיוור: מפקחת, מנהלת שירות, מנהלת שירות ארצי, מנהלת שירות ארצי, מפקחת דמי ליווי – אתם צריכים למלא את תפקידכם נאמנה.
גאלב מג'אדלה: בשביל זה אתם מקבלים משכורת מהמדינה, כדי לטפל באנשים האלה, כדי להמליץ באופן מקצועי לשר ולדרגים, וכדי לתת שירות לאנשים האלה.
גאלב מג'אדלה: זה שנציג האוצר אומר שסדר העדיפות נקבע על ידכם ואתם מקבלים תקציבים נוספים, ואנחנו יודעים שאתם מקבלים, אבל בסדר העדיפות העיוורים לא מופיעים, אז את מי אנחנו נשאל?
אילנה גלייטמן: הם מופיעים, דמי הליווי לא מופיעים.
גאלב מג'אדלה: אנחנו לא מדברים עכשיו על המשקפיים, אנחנו מדברים רק על הדמי ליווי.
גאלב מג'אדלה: כשאני שומע שהתוספת היא 66,000,000 שקל, את יודעת כמה כסף מבזבזים כל יום במדינה הזאת על דברים שהם לא בבני אדם אלא עוסקים במבנים?
גאלב מג'אדלה: מאות מיליונים.
גאלב מג'אדלה: את צריכה לומר למקבלי ההחלטות ואתם צריכים לומר להם, מה עושים לעיוור דמי הליווי האלה, שהוא יוצא מהבית שלו ומתחכך בחברה, או עובד או הולך לנכדים או למשפחה, מה זה עושה לבן-אדם הזה, שלא מסתגר בבית.
גאלב מג'אדלה: אתם צריכים להוסיף לו יותר כדי לצאת מהבית, כדי שיהפוך להיות בן-אדם, חלק מהחברה.
גאלב מג'אדלה: אני לא מדבר על כסף, אני מדבר על הבן-אדם.
גאלב מג'אדלה: כמה אנשים אנחנו סוגרים בבית בגלל הכסף הקטן הזה, והופכים אותם מבני-אדם לשברי כלים?
גאלב מג'אדלה: קודם כול, זה יותר חשוב מכסף.
גאלב מג'אדלה: ברגע שנותנים לו תנאים לצאת מהבית, ללכת למשפחה, ללכת לעבודה, למצות את עצמו, אנחנו הופכים אותו לאזרח, לאדם חי, ולא אדם מסוגר בבית, בבית-סוהר פתוח.
גאלב מג'אדלה: זה יותר חשוב מכל דבר.
גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, זאת הוצאה מאוד חשובה לחיי האדם ולתפקודו כחלק מהחברה, יותר חשוב מכל כסף אחר.
אורי אריאל: שלי, בבקשה.
שלי נחום נהרי: רציתי להעיר שתי נקודות.
שלי נחום נהרי: אחד זה לגבי גברת מאירה שוורץ, שדיברה על מבחני ADL.
שלי נחום נהרי: ADL לא כל כך משקף מה זה המבחן.
שלי נחום נהרי: חשוב לי שתדעו שהמבחן זה למשל לגרוב גרביים, לעשות דברים שנכה פיזית לא יכול לעשות, זה אפילו לא מתייחס למוגבלות בראייה.
שלי נחום נהרי: זה בכלל לא מתייחס, ולא פלא שרוב העיוורים גם לא עוברים את ה-ADL הזה ואז גם לא מקבלים את התקציב.
שלי נחום נהרי: דבר נוסף זה שוב ההתניה, שאם העיוור עובד אז ניתן לו כסף מלא ואם לא אז 50%.
שלי נחום נהרי: זו אותה נקודה, זה להחליש את החלש ולחזק את החזק.
שלי נחום נהרי: אנחנו מדינה מערבית, הגיע הזמן להשוות אותנו לארצות-הברית, לעיוורים של ספרד.
שלי נחום נהרי: בספרד כל משרד הפיס העיוורים מנהלים, ולכן הם לא צריכים את ביטוח לאומי.
שלי נחום נהרי: זו דוגמה, אבל אפשר גם להסתכל טיפה בצורה רחבה יותר.
שלי נחום נהרי: תודה.
אורי אריאל: בבקשה, גילה.
גילה זיידל: אני רציתי פשוט להדגיש את העניין של מעגל הקסמים.
גילה זיידל: אם אתה לא נותן לאדם העיוור את האפשרות לצאת מהבית ולמצוא לו עבודה, אז אנחנו חוזרים למספרים הנוראיים של שני שליש של אנשים עיוורים שלא עובדים.
גילה זיידל: אנחנו נותנים לילדים שלנו את הכלים להיות אנשים תורמים לחברה ועצמאיים, כל השנים מטפחים אותם, וכשהם מגיעים לבגרות, פתאום בגלל קשיים של מימון, הפיצוי בעצם על הבעיה בניידות, אז אנשים נשארים בבית וזה לא יעלה על הדעת.