GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: בוא ניתן גם איזה קרדיט למי שמנהל את הדיון שהוא יעשה אותו קצת יעיל, המצגת תוסיף על היעילות.
רות הלפרין-קדרי: התכוונתי ליעילות מבחינתנו, על-מנת שהדברים שלי יהיו מסודרים ולא מבולבלים.
רות הלפרין-קדרי: אז תודה רבה על רשות הדיבור.
רות הלפרין-קדרי: הדוח עצמו הונח על שולחנם של חברי הכנסת, יש לנו פה עוד מספר תיקים.
רוני בר-און: יש עותק קשיח של המצגת הזאת?
רות הלפרין-קדרי: עותק קשיח של המצגת – לא, אבל נשמח להעביר אותה בהמשך.
רוני בר-און: כמה זמן את צריכה בשביל המצגת?
רות הלפרין-קדרי: אני מניחה שכרבע שעה.
רוני בר-און: "תחתכי" את זה, "תרוצי" יותר מהר כי אנחנו רוצים זמן גם לאחרים.
רות הלפרין-קדרי: אני אשתדל לקצר, אני אדבר מהר.
רות הלפרין-קדרי: אני רוצה להודות בפתח דברי להנהלת בתי-הדין הרבניים על שיתוף הפעולה שקיבלנו מהם ועל הנתונים שהעבירו, אבל אני מוכרחה להגיד כבר ומיד שהנתונים שקיבלנו, וכפי שגם יושב-הראש הקריא מדוח המבקר עוד מ-2007, הם נתונים מאוד-מאוד בעייתיים.
רות הלפרין-קדרי: הקדשנו אין סוף, לילות כימים, כדי לנסות ולפצח אותם ולהבין אותם, ועד לסוף הפרויקט לא תמיד הגענו להבנה מלאה של הנתונים, וזה למעשה חלק מהכשלים עליהם אנחנו מצביעים בדוח.
רות הלפרין-קדרי: אני אבהיר שמטרת הפרויקט שלנו, מטרת המחקר, היתה להתחקות אחר אופן יישום חוק קיום פסקי דין לגירושין, כדי לדעת אם אכן הוא מיושם, אם הוא יעיל, תוך כמה זמן מוטלים צווי הגבלה על אנשים, כמה צווים מוטלים מדי שנה, כמה בקשות מוטלות וכמה צווים מוטלים מבין הבקשות שמוטלות, בכמה תיקים, מי יוזם את הטלת הצווים, שיעור צווי ההגבלה, ואחת הנקודות החשובות ביותר: משך הזמן הממוצע שחולף עד להטלת צו הגבלה, ומשך הזמן שחולף מהטלת צו הגבלה ועד למתן הגט עצמו, ושיעור התיקים המסתיימים בגט.
רות הלפרין-קדרי: את כל אחד מהנתונים האלה ביקשנו לדעת בפילוח מגדרי כדי שניתן יהיה סוף-סוף לעמוד אחרי השאלה מה מספר מסורבות הגט, מה מספר מסורבי הגט, ועד כמה החוק מופעל לטובת ולתיקון מסוים של אי-השוויון הקיים בין גברים לנשים לפי ההלכה ובבתי-הדין הרבניים.
רות הלפרין-קדרי: המסקנות שלנו בקליפת אגוז: החוק נותר כמעט כ'אות מתה' ואינו מיושם על-ידי בתי-הדין באופן שיש בו כדי לתת מענה ראוי לסרבנות גט.
רות הלפרין-קדרי: יש לא מעט סיבות לכך, לא בטוח שעל כולן אצליח לעמוד עכשיו במצגת, אבל כל הסיבות נמצאות כאן.
רוני בר-און: קחי את השלוש-ארבע הכי חשובות, בבקשה.
רות הלפרין-קדרי: אחת הסיבות המרכזיות היא חוסר היעילות של בתי-הדין הרבניים, אי האפשרות שלהם לעקוב אחר פסקי דין שלא מתקיימים, במידה מסוימת גם היענות מועטה, ואת זה אנחנו נראה אחר-כך לפי הנתונים.
רות הלפרין-קדרי: סיבה נוספת היא שפתיחת צווי הגבלה דורשת הליך נפרד – אני אדבר עכשיו בלשון נקבה – ממסורבת הגט עצמה, שצריכה לפנות וליזום.
רות הלפרין-קדרי: נכון להיום, התיקים לא "מוקפצים" באופן אוטומטי, ובתי-הדין הרבניים – על אף שבחוק עצמו ובתקנות יש להם סמכות ליזום דיונים, והם אף צריכים לעשות את זה תוך חודש מיום מתן פסק הדין לגט – הם לא עושים את זה.
רות הלפרין-קדרי: אלה הן סיבות מרכזיות לאי היישום, ובעיה יסודית, כפי שאמרתי, באיסוף וקידוד הנתונים.
רות הלפרין-קדרי: לא ניתן לדעת מנתוני בית-הדין, למשל, כמה בקשות להטלת צווים נתבקשו ונתקבלו בתביעת גירושין אחת – אי אפשר לעשות את הפילוח הזה מהנתונים הקיימים.
רוני בר-און: אין תיק מוביל שאחריו באים כל תיקי המשנה.
רות הלפרין-קדרי: בדיוק.
רות הלפרין-קדרי: נפתחים תיקים נוספים כל הזמן ואי אפשר לחבר את זה.
רוני בר-און: אין קורלציה.
רות הלפרין-קדרי: אין קורלציה.
רוני בר-און: נורא ואיום.
רוני בר-און: אלה תוצאות קשות מאוד - -
רות הלפרין-קדרי: משך הזמן הממוצע הוא הרי נתון יסודי כדי לדעת אם החוק יעיל או לא, ואי אפשר לדעת מה משך הזמן הממוצע בין כל פרקי הזמן שמתנהלים בתיק אחד, ולסיכום, תמצית הבעייתיות בנתונים היא היעדר מעקב אורכי.
רות הלפרין-קדרי: נקודה נוספת קריטית מאוד היא שאי אפשר להצליב את הנתונים בין הטלת צווי הגבלה ובין הלשון שבה ניתן פסק הדין לגירושין – אם זה המלצה, חיוב, כפייה, או מה שבתי-הדין הרבניים עצמם מכנים: פסק דין לגירושין, שהוא, אגב, לא תואם את המונחים הקיימים בחוק.
רות הלפרין-קדרי: גם זו בעיה יסודית: החוק משתמש בלשונות מסוג אחד, בתי-הדין מקודדים בלשונות מסוג אחר, ולא ברור מה זה מה.
רות הלפרין-קדרי: בעבר לפחות לא ניתן היה לעמוד על שום הבדל מגדרי, ואילו היום יש מערכת מחשוב חדשה ובתי-הדין אכן העבירו אלינו לפני שלושה ימים כמה נתונים חדשים, אז אני רוצה לתת את הקרדיט: יש פירוט מלא של סוגי צווי ההגבלה.
רות הלפרין-קדרי: עד עכשיו לא יכולנו לדעת אם זה עיכוב דרכון, עיכוב יציאה מהארץ, עיכוב רישיון נהיגה, או הגבלת חשבון בנק – לא יכולנו לדעת את זה.
רות הלפרין-קדרי: היום אפשר לדעת, אבל עדיין אין אפשרות לעקוב אחרי האפקטיביות של כל סוג וסוג מצווי ההגבלה, ויש פילוח מגדרי אבל רק בנקודות מסוימות.
רות הלפרין-קדרי: עדיין אי אפשר לדעת לפי הפילוח המגדרי אם בסופו של דבר ניתן גט בתביעה שאישה הגישה להטלת צו הגבלה, או אם ניתן גט בתביעה שאיש הגיש להטלת צו הגבלה.
רוני בר-און: פה לא מפלים בין המינים, את אומרת.
רוני בר-און: יפה, בכל אופן זה סוג של התקדמות.
רות הלפרין-קדרי: דיברנו על הבעייתיות ועל הפערים בנתונים, אז אני רוצה להראות פה שחור על גבי לבן וזה הכול נתונים שהגיעו מבית-הדין עצמו: בדוח הנהלת בתי-הדין שהוצא במרץ 2011 ונדון בכנסת בוועדה לקידום מעמד האישה, דומני, הנתון לגבי צווי הגבלה שהוטלו ב-2009 היה 36; בנתונים שהעבירו למרכז המחקר והמידע של הכנסת, גם הם במרץ 2011, הנתון היה 47; ובנתונים שהעבירו אלינו לפני שלושה ימים הנתון הוא פתאום 96.
רות הלפרין-קדרי: מדובר באותו מקור של מתן נתונים, וזה רק מדגים לנו את הבעייתיות שבעבודה עם הנתונים האלה.
רות הלפרין-קדרי: זמן המתנה לגט – אני אעבור על זה מהר מאוד: כשהגירושין הם בהסכמה, דוח המבקר מ-2003 מצא שזמן ההמתנה הוא 227 ימים; בגירושין חד-צדדיים 411 ימים; ולפי נתונים שלנו שמתבססים על נתונים שהועברו אלינו מהנהלת בתי-הדין הרבניים לאורך שנים, הממוצע הוא 642 יום.
רות הלפרין-קדרי: ב-pie chart שלפנינו רואים בצבע סגול זוגות שההליכים שלהם נמשכים למעלה מארבע שנים ומהווים 12.5%; כ-50% מהזוגות בתביעות חד-צדדיות מתגרשים בתוך שנה; אבל ל-50% זה לוקח יותר משנה ולפעמים הרבה יותר מכך.
רות הלפרין-קדרי: כאן אנחנו רואים את שיעור התיקים ביחס לבקשות לצווי הגבלה: בכחול כהה רואים כמה בקשות לצווי הגבלה נתבקשו, ובסגול – כמה תיקי צווי הגבלה אכן נפתחו, משמע: התקבלה הבקשה למתן צו הגבלה – זה עדיין לא אומר כמה צווים הוטלו בגלל שבכל תיק יכול להיות שמוטל יותר מצו אחד.
רות הלפרין-קדרי: אז אנחנו רואים ששיעור ההיענות התחיל ב-36% ב-2005, והוא נמצא במגמת ירידה.
רות הלפרין-קדרי: גם הנתונים החדשים שניתנו לנו מינואר 2012 מחזקים את מגמת הירידה הזאת, זאת אומרת שהיענות בתי-הדין הולכת ופוחתת.
רוני בר-און: היענות לְמה?
רות הלפרין-קדרי: לבקשה להטלת צווים, והיום היא עומדת על 26%.
רוני בר-און: לא המבקר ולא אנחנו נדון בעולם הערכים של השפיטה של בתי-הדין: אם הם כן נותנים או לא נותנים, זה לא ענייננו.
רוני בר-און: אין על הדיין אלא מרותו של הדין; ולא מרותו של המבקר, ולא מרותו של השר, ובוודאי לא מרותה של הוועדה.
רוני בר-און: טיב ההחלטות שלהם ברמה הערכית הוא לא עניין לנו לדון בו.
רוני בר-און: אני לא אתן להיכנס פה לעניין הזה בכלל.
רוני בר-און: אם הם מתנהלים שלא כהלכה – הם ישמעו את דעתנו; אם הם פוסקים שלא כהלכה – דעתך ודעתי לא חשובות.
רות הלפרין-קדרי: יחד עם זאת, החוק עצמו הרי מצפה מבית-הדין שייזום את הדיון.
רוני בר-און: אז זהו, על שייזום את הדיון – על זה תדברי; על מה קורה סטטיסטית, אם הוא כן נענה או לא נענה – זה לא נושא לנו לדון בו, עד שניבחר להיות חברים בבית-הדין.
רות הלפרין-קדרי: אוקיי, אני אדלג פה על הערת האזהרה.
בתיה כהנא-דרור: למרות שהמבקר כן ציין את זה בדוח – שיש כלי יעיל בידם של בתי-הדין והם אינם עושים בו שימוש.
רוני בר-און: אבל הם יבדקו אותו ויחליטו שהם לא נותנים – בזה המבקר לא יתערב.
רוני בר-און: והוא כתב שזה כלי יעיל במובן זה שהם לא משתמשים בו, הם מתנהלים שלא נכון בפרוצדורות כדי להשתמש בו.
רות הלפרין-קדרי: כבוד היושב-ראש, בוא נעבור לשאלה אם סעיף 4 לתקנות בתי-הדין מיושם.
רות הלפרין-קדרי: מבקר המדינה ב-2003 מצא שהדבר איננו מתקיים.
רות הלפרין-קדרי: אנחנו ביקשנו שוב מבתי-הדין לדעת אם תוקן הליקוי הזה ומסתבר שלא נערך כל מעקב שעניינו הטלת צווי הגבלה ביוזמת בתי-הדין.
רות הלפרין-קדרי: הדבר כמובן - - - לדעת אם בכלל יש מידה של יוזמה מצדם או לא, וכנראה שהסעיף הזה עדיין לא מתקיים ולא מיושם על-ידי בתי-הדין הרבניים.
רוני בר-און: פרופסור קדרי, תתמקדי בעוד שני דברים הכי חשובים לך כי אנחנו נאלצים לעבור לדובר הבא בעוד שתי דקות.
רות הלפרין-קדרי: אוקיי, אני אדלג אז על הבנת ה-pie הזה, אבל רואים רק ששיעור ההחלטות להמלצה, כפייה ולחיוב לגט הוא נמוך מאוד יחסית.
רות הלפרין-קדרי: ידוע, ותשובה שקיבלנו מבתי-הדין היא שבתי-הדין נוטים להטיל צווי הגבלה אך ורק בפסקי דין מהסוג של המלצה, כפייה וחיוב, על-אף שהחוק כמובן מאפשר להטיל בכל ה-90% של ההחלטות לפסקי-דין רבניים.
רות הלפרין-קדרי: זה הנתון שאומד את כל ההחלטות לפסקי-דין לגירושין, ושמתוכם ברור שבפחות מ-2% בתי-הדין הרבניים אכן מטילים צווי הגבלה.
רות הלפרין-קדרי: הנתון המשמעותי הזה הוא שאפילו באותם פסקי דין שבהם בית-הדין נקט בלשון החריפה יותר של חיוב וכפייה לגט – אפילו כאן בתי-הדין הרבניים לא מטילים צווים אלא רק בשיעור של כשליש מן המקרים; וזה נתון דרמטי מאוד.
רות הלפרין-קדרי: פה אנחנו רואים את ההבדל בין מגמות שונות של בתי-דין רבניים שונים, והשיעור הגבוה ביותר של הטלת הצווים נמצא בבית-הדין הרבני בחיפה.
רות הלפרין-קדרי: לגבי יעילות צווי ההגבלה: אנחנו ביקשנו את כל הנתונים האלה – אני לא אפרט עכשיו איזה נתונים אי אפשר לקבל – אבל ברור שכאשר מוטלים צווי הגבלה היעילות שלהם היא אמנם לא מלאה, אבל לפי נתוני מבקר המדינה ב-50% מהתיקים הם אכן מסתיימים בגט, ב-2007 מצא המבקר ש-70% מהתיקים הסתיימו בגט, ובנתונים החדשים שהועברו לפני 3 ימים שיעור ההצלחה עומד על 62%.
רות הלפרין-קדרי: יחד עם זה, יש לא מעט תיקים שבהם ניתנו צווי הגבלה וטרם התקבל גט.
רות הלפרין-קדרי: אחד הדברים שאני רוצה להפנות אליו את תשומת לב יושב-הראש – וזאת שאלה שאני חושבת שמבקר המדינה חייב להיכנס ולבחון אותה – זה הסיווג של תיקים כלא פעילים.
רות הלפרין-קדרי: בתי-הדין הרבניים נוקטים בפרקטיקה שכאשר לא מתקיים הליך בתיק בתקופה של כנראה כחצי שנה – גם פה הדברים לא לגמרי ברורים – מבחינת בתי-הדין התיק הזה כבר לא פעיל.
רות הלפרין-קדרי: כך שלצורך רבות מן הסטטיסטיקות שלהם, התיקים האלה בכלל לא נכנסים לסטטיסטיקה.
רות הלפרין-קדרי: ולכן הם יכולים לבוא עם נתון שאומר שיש אולי רק חמש תביעות שבהן ניתנה החלטה לחיוב לגט ועדיין לא ניתן גט.
רוני בר-און: שלא לדבר על כל הנזקים המהותיים, לא רק לצורכי סטטיסטיקה, שנגרמים כתוצאה מזה שתיק נזרק למעמד של לא פעיל.
רות הלפרין-קדרי: נכון.
רות הלפרין-קדרי: אחרון, רשויות הקצה: רשויות הקצה הן אותן רשויות שצריכות להפעיל את הסנקציות האלה.
רות הלפרין-קדרי: פה מפורטת רשימת כל הרשויות שפנינו אליהן בבקשת נתונים ומידע: האומנם מתקיים פיקוח ואם יש להם נתונים לגבי צווי ההגבלה שהרשויות האלה נתנו.
רות הלפרין-קדרי: ברור שתקנה 5 לתקנות בתי-דין רבניים שמדברת על הפיקוח והמעקב אחר עצם הטלת צווי ההגבלה והיישום שלהם בפועל, ברור שהתקנה הזו לא מתקיימת.
רות הלפרין-קדרי: אין מנגנון מעקב ופיקוח, ולא רק זה אלא ברור שגם חלק מצווי ההגבלה בכלל לא מהווים אמצעי לחץ.
רות הלפרין-קדרי: למשל: הגבלת חשבון בנק, זה רק חשבון בנק שאפשר להוציא במסגרתו שקים.
רות הלפרין-קדרי: אבל הסנקציה לא מגבילה חשבון בנק באופן כללי, כך שיכול האדם שניתן נגדו צו הגבלה לפתוח חשבון בנק רק שהוא לא יוכל להוציא שקים.
רות הלפרין-קדרי: זה הכול, אז זה לא מהווה אמצעי לחץ.
רות הלפרין-קדרי: אני אסיים כאן ואני אשמח לתת עוד מידע.
רות הלפרין-קדרי: תודה.
רוני בר-און: תודה רבה לך, פרופסור רות הלפרין-קדרי.
רוני בר-און: האם חברי הכנסת רוצים עכשיו?
רוני בר-און: אני ראיתי, רשמתי אתכם, השאלה היא אם אתם רוצים לשמוע עוד גורמים, חלק מן הגורמים המתלוננים – או שאתם רוצים לדבר עכשיו, אתם תבחרו.
ניצן הורוביץ: אני מעדיף עכשיו.
רוני בר-און: בבקשה, חבר הכנסת הורוביץ.
רוני בר-און: ואחר-כך נשאל אותך.
ניצן הורוביץ: קודם כל, אני רוצה להודות לך אדוני היושב-ראש, על הדיון הזה וגם על הדברים שלך וההערות שלך, שאני חושב שמסייעות לכולנו למקד את הדיון בדברים החשובים.
ניצן הורוביץ: ניכר שזה מגיע ממקום של בקיאות וטוב שכך.
ניצן הורוביץ: להקדמה אני אגיד שבגישה שלי אני תומך בהפרדת הדת מהשלטון, לכן אני מתנגד לעצם קיומם של בתי-דין דתיים.
ניצן הורוביץ: אני חושב שזאת אנומליה – לא רק בית-דין רבני, בתי-דין דתיים בכלל – אני חושב שצריכה להיות מערכת משפט אחת אזרחית לכל האזרחים, ללא הבדל דת או כל קבוצה אחרת.
ניצן הורוביץ: אבל בהינתן שזו השיטה הקיימת בישראל והדין האישי הוא הדין הדתי, ויש לנו מערכת בתי-דין דתיים שהגדולה בה היא מערכת בתי-הדין הרבניים, אז צריך שהמערכת הזאת תתנהל בצורה תקינה.
ניצן הורוביץ: כי גם אם אני מתנגד לקיומם של בתי-דין דתיים, אין לי ברירה ואני צריך ללכת אליהם; הם משרתים את כולם והם צריכים להתנהל בצורה תקינה.
ניצן הורוביץ: אבל זה לא מה שעולה מהמסמכים שלפנינו, ואני אוסיף כמה נקודות קטנות על הדברים של יושב-הראש.
ניצן הורוביץ: לגבי ליקויים: יש כאן ממצא מדהים שהדוח מצא ליקויים ב-83% מהתיקים שנבדקו למשל, בבית הדין בתל-אביב, 75% מאלה שנבדקו בבית-הדין בפתח-תקווה, והוא כותב: "שיעור כה גבוה של ליקויים מלמד על פגמים תפעוליים רבים".
ניצן הורוביץ: ולאחר מכן מפרטים, למשל את העיכובים בטיפול בסידורי גט כולל עיכובים של חודשים ושנים, כולל מקרים שבהם כתוב:
ניצן הורוביץ: סידור הגט נדחה ללא תאריך.
ניצן הורוביץ: זאת אומרת, כבר היה פסק דין אבל לא סידרו את הגט ובני-הזוג כבולים; היעדר המעקב כפי שהוזכר כאן עם נתון קשה לפיו 15% מהתיקים נשארו פתוחים ללא שום פעולה של המזכירות במשך 5 חודשים ועד למעלה משנתיים.
ניצן הורוביץ: אפשר רק לתאר את ההשפעה של זה על הזוגות המעורבים; הרישום השגוי במערכת הממוחשבת: הנה גם, למשל, 53% מהתיקים לא נסגרו במערכת למרות שחלפה שנה עד למעלה מ-4 שנים ממתן פסק הדין.
ניצן הורוביץ: זאת אומרת, רוב התיקים – הרישום בהם שגוי.
ניצן הורוביץ: וכך הלאה, וכך הלאה.
ניצן הורוביץ: דיבר היושב-ראש על חשיבות הפרוטוקול, אז יש כאן למשל ממצא שמעיד על הצורה שבה מתנהלים הדברים: ב-26% מהתיקים הפרוטוקולים בכתב-יד לא קריא.
ניצן הורוביץ: וכן, העסקת קרובי משפחה.
ניצן הורוביץ: ולסיום, הנקודה בה אני רוצה להרחיב בשתי מילים היא: העסקת נשים.
ניצן הורוביץ: מוזכר כאן המקרה של אותה מזכירה בבית-הדין הרבני בפתח-תקווה שסירבו להעסיק בתפקיד הזה, והדיינים שם כתבו: "נהוג בעירנו מקדמת דנא שכל הפקידים בבית-הדין הם גברים, אין לפרוץ בשום אופן – כמו שאמרת, אדוני – גדרם של ראשונים ואין להעסיק אישה בכותלי בית-הדין בשום צורה.
ניצן הורוביץ: בשבוע שעבר הגשתי הצעת חוק שנפלה, לאפשר למנות מנהלת לבתי-הדין הרבניים כפי שנהוג בבתי-המשפט הכלליים – בבתי-המשפט הכלליים אפשר למנות גם מנהלת בתי-המשפט.
רוני בר-און: דרך אגב, זה לא קרה.
רוני בר-און: אפשר, אבל זה עדיין לא קרה.
בתיה כהנא-דרור: יש נשיאה.
רוני בר-און: אה, זה נכון.
רוני בר-און: אבל מנהלת – בואו, צריך לעשות סדר גם במקומות שלא תמיד אוהבים להיכנס אליהם – אני התרעתי על זה יותר מפעם אחת: מנהלת עוד לא היתה בבתי-המשפט.
ניצן הורוביץ: כשאמר לי את זה שר הדתות, עניתי: מאה אחוז, לבית-המשפט העליון יש נשיאה, אני מוכן שיכניסו דיינת לבית-הדין הרבני ואני אוותר על המנהלת.
ניצן הורוביץ: אבל הדברים בדוח הזה מעידים על כך שלא מדובר רק במנהלת בתי-הדין שלפי החוק הקיים ושלא הצלחתי לשנות, מנהל חייב להיות בעל כשירות לתפקיד דיין או לרב עיר – כלומר, רק גבר; אלא גם בתפקידים הזוטרים לא מכניסים נשים.
ניצן הורוביץ: בבדיקה של מבקר המדינה הוא כותב שבבתי-הדין האזוריים, בהנהלת בית-הדין, בבית-הדין הרבני הגדול – הנתונים כאן הם עד 2008 – הועסקו 281 עובדים, מהם 23 סופרי דיינים - - - שמשרותיהם מאוישות על-ידי גברים בלבד.
ניצן הורוביץ: כלומר, מתוך יתרת העובדים 30% הן נשים, רובן הגדול בתפקידי מזכירות וקלדנות.
ניצן הורוביץ: לעומת זאת ואם נשווה למערכת בתי-המשפט הרגילה, האזרחית: 71% נשים בתפקידים שונים, כגון: מנהלות, עוזרות משפטיות, מתמחות וכולי.
ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לסיום, אדוני - -
רוני בר-און: אבל תשאיר גם לחבריך.
ניצן הורוביץ: הערה לסיום: בזמנו, כשדיברו על טוענות רבניות, נשים, בבית-הדין, קמה זעקת הרבנים: לא יקום ולא יהיה, מה פתאום נכניס נשים, לא יקום ולא יהיה – ויש כבר שנים רבות טוענות רבניות והן חלק מהנוף.
ניצן הורוביץ: אותו סיפור במועצות המקומיות: לא יקום ולא יהיה, מה פתאום שאישה תיכנס – היה בג"צ שקדיאל ונשים נכנסו.
ניצן הורוביץ: אותו דבר גם כאן: חייבים לשנות את העניין הזה.
ניצן הורוביץ: העובדה שאין נשים במשרות ניהוליות בבתי-דין רבניים זה ביזיון.
רוני בר-און: אתה גם רוצה לדבר לפני האחרים?
רוני בר-און: בבקשה, חבר הכנסת רוברט טיבייב.
רוברט טיבייב: אני אתן את הרקע שלי לגבי בתי-הדין הרבניים.
רוברט טיבייב: אני באתי מבית מסורתי-יהודי, אני רוצה להיות יהודי, אני רוצה להיות יהודי-מסורתי, אבל יש לי ניסיון עם בתי-הדין.
רוברט טיבייב: אני הייתי חבר מועצה באופקים ונתקלתי בסיפור פשוט - -
רוני בר-און: מועצה דתית?
רוני בר-און: אמרת חבר מועצה.
רוני בר-און: איזו מועצה?
רוני בר-און: מועצת העיר אופקים?
רוברט טיבייב: מועצת העיר באופקים, כן.
רוברט טיבייב: פנתה אלי אישה יהודייה, גם לפי הפנים יודעים שהיא יהודייה והשם מתאים לפנים.
רוברט טיבייב: היא הגיעה לארץ עם בעלה שבמקרה לא היה יהודי, אבל בחור חכם ופיקח מאוד והוא החליט להתגייר פה.
רוברט טיבייב: הוא הלך לישיבה, הכול טוב ויפה, היא עובדת בשתי משמרות והוא לומד, הם קנו דירה.
רוברט טיבייב: אבל איפה התעוררה הבעיה?
רוברט טיבייב: ברגע שהילד היה צריך ללכת לבית-הספר.
רוברט טיבייב: פה הרב התעקש ואמר שהילד צריך ללכת לבית-ספר דתי.
רוברט טיבייב: האישה, שמה ברטה דרך אגב, אומרת: לא, אני רוצה שיהיה עתיד לילד ושילמד לכל הפחות בבית-ספר ממלכתי-דתי.
רוברט טיבייב: ובעלה אמר: לא, הרב החליט: בית-ספר דתי.
רוברט טיבייב: בקיצור, הם התחילו בתהליך גירושין.
רוברט טיבייב: אני נוכחתי בבית-הדין הרבני בזמן שהשופט אמר: את גויה, הוא יהודי, ואם תמשיכי להתנהג כך אני אקח ממך גם את הילד.
רוברט טיבייב: זה היה ואני ראיתי את זה - -
קריאה: באשדוד?
רוברט טיבייב: אני לא רוצה להגיד איפה.
רוברט טיבייב: בעיני זה עובר את כל הגבולות האפשריים, ואני מכיר את האישה.
רוברט טיבייב: צריך רק להסתכל עליה ולהבין שהיא יהודייה.
רוברט טיבייב: להגיד עליה שהיא גויה, זה באמת עבר את כל הגבולות.
רוברט טיבייב: אז זה הרקע.
רוברט טיבייב: לפי הדוח ששמעתי פה לגבי תיקים פעילים או לא פעילים, יש איזשהו נוהל שקובע אם תיק פעיל או לא פעיל?
רוני בר-און: אם חצי שנה לא נגעו בו ולא היה בו דיון או בקשה, לא הוציאו אותו מהמגירה, לא הצדדים הסתכלו בו, לא הרבנים הסתכלו בו, אז באותו רגע הוא "עף" לסטטוס לא פעיל.
רוני בר-און: זו טכניקה מאוד ידועה בהרבה מוסדות מהסוג הזה, אבל – רגע, רגע, סליחה, סליחה.
רוני בר-און: פה מדברים או ברשותי או לא.
רוני בר-און: הטענה פה היא שזה משפיע על הסטטיסטיקה, מזה זה בא.
רוני בר-און: אני אומר: זה שזה משפיע על הסטטיסטיקה זה בעיה גדולה, אבל הבעיה הלא-פחות גדולה היא שזה משפיע על המהות משום שזה נשכח שם וגם הישגים שהיו – קורה, אנשים לא מבינים שהם צריכים לבוא לבית-הדין, כתובה שם החלטה שלא יצאה אל הפועל, ובית-הדין לא מטפל בזה מיוזמתו.
רוברט טיבייב: שאלה נוספת: היה דוח, בין 2003 ל-2007, לא פשוט לגבי בתי-הדין.
רוברט טיבייב: האם הועבר דוח הבהרה – זו בעצם שאלה למשרד מבקר המדינה – האם יש דוח מעקב אחרי הדבר הזה?
קריאה: הדוח האחרון הוא מ-2008.
בעז ענר: הדוח מ-2008 הוא דוח מעקב.
רוני בר-און: קיבלתם דוח תיקון ליקויים?
רוני בר-און: לא קיבלתם.
רוברט טיבייב: אין שאלות.
רוני בר-און: נראה לך שאני לא הייתי מציין את זה?
רוני בר-און: מה אתה חושב שזה קורה פה מתחת לרדאר?
רוברט טיבייב: לא סמכתי עליך, מה אני אעשה, אדוני.
רוני בר-און: אנחנו מקדמים בברכה את הסטודנטים ואת הסגל האקדמי מהחוג לפוליטיקה וממשל במכללה האקדמית אשקלון – ברוכים הבאים.
רוני בר-און: עכשיו אני אעבור במהירות על רשימת המוזמנים, נאסוף עוד חוות דעת של אנשים שיש להם מה לומר על סדר הדיון.
רוני בר-און: אחר כך עוד פעם, חברי הכנסת אמסלם ואורבך, אתם יכולים להתערב בדיון בכל עת שתרצו.
רוני בר-און: משרד ראש הממשלה, הגברת ורד סויד הממונה על הרשות לקידום מעמד האישה במדינת ישראל.
רוני בר-און: את רוצה להוסיף דברים משלך?
רוני בר-און: בבקשה, את מוזמנת.
ורד פאר-סויד: מרבית הדברים נאמרו כאן.
ורד פאר-סויד: הרשות לקידום מעמד האישה נתנה חוות דעת מגדרית על שתי הצעות חוק שהיו לאחרונה גם בתחום של מנהלת בתי-דין רבניים וכמובן שאנחנו תומכים בכך, ובוודאי בייצוג הולם לנשים בוועדה למינוי דיינים.
ורד פאר-סויד: אני חושבת שהגיע הזמן להוביל רפורמה משמעותית גם במגוון התעסוקתי של העובדות בבתי-הדין הרבניים.
ורד פאר-סויד: בתי-הדין נותנים שירות כשהשירות לנשים הוא מרכזי ביותר, זה גם עבירה על החוק אבל גם מבחינה רעיונית ותפיסה – וציינו קודמי שהדברים התקבלו אמנם לאחר בג"צ, גם במועצות דתיות וגם בגופים אחרים, ואני חושבת שראוי היה להוביל שינוי בכיוון הזה.
רוני בר-און: יש פה מישהו באולם שיכול להגיד לי מה קרה עם הגברת מפתח-תקווה שזעזעה את אמות הספים?
קריאה: יש הרבה דברים להגיד, כבוד היושב-ראש.
שלמה דיכובסקי: אני אתייחס לזה יותר מאוחר.
רוני בר-און: היא עובדת?
רוני בר-און: בפתח-תקווה?
קריאה: ודאי, ודאי.
קריאה: עובדת.
קריאה: בהנהלת בתי-הדין.
רוני בר-און: חברים, אני מבקש, מדבר רק מי שאני פונה אליו.
רוני בר-און: אוקיי, תיכף נגיע.
רוני בר-און: עדיין יש איזה פתח לתקווה.
קריאה: אבל זה לא נכון - - - היא לא רצתה - - -
רוני בר-און: חברים, עד עכשיו התנהלנו בשקט ובשלווה.
רוני בר-און: מן הדין שזה ימשיך עד לסיום הישיבה.
רוני בר-און: משרד התחבורה פה?
רוני בר-און: בענייני ההגבלות?
רוני בר-און: לא טרח.
רוני בר-און: נציבות שירות המדינה?
רוני בר-און: מה בעניין הגברת מפתח-תקווה?
רוני בר-און: הרי בסוף היום, השאלה היא אם אתם הרגולטורים במדינת ישראל או מושכלות ראשונים?
רוני בר-און: תסדרי את המיקרופון כי אני לא שומע אותך.
אפרת ברקו: למיטב ידיעתי היא מועסקת, לא בפתח-תקווה.
רוני בר-און: ונחה דעתך מכך?
רוני בר-און: לכם יש הוראות, ואז אומרים: לא נשבור גדרי ראשונים, והנציב משתחווה ואומר אמן?
אפרת ברקו: לא, למיטב ידיעתי זה היה גם ברצונה.
אפרת ברקו: כלומר, זה היה לא בכפייה.
מרינה סולודקין: "ברצונה" – זה ציניות - - -
רוני בר-און: סליחה, חברת הכנסת סולודקין, הרי את לא מצפה שאני אקרא אותך לסדר.
רוני בר-און: אני מבקש ואמרתי יותר מפעם אחת: אני לא אתן לחברי הכנסת להוציא את התסכול שלהם על העובדות, לא הפרטי חלילה, על עובדות שהדיון שדנים בו כלפי פקידים.
רוני בר-און: יבוא השר – תעשו לו מה שאתם רוצים.
רוני בר-און: לאן היא עברה?
אפרת ברקו: המקרה הזה היה לפני מספר שנים.
אפרת ברקו: אני לא בקיאה בכל הפרטים - - -
רוני בר-און: אני מבקש לקראת הדיון הבא ויהיה דיון מעקב נוסף בעניין הזה, להגיד לי כמה זמן היא עמדה בשערי בית-הדין בפתח-תקווה ואמרו לה: את לא תיכנסי, עד שמצאו לה - - - כי בין הסכמה ובין לא בכפייה יש מתחם ארוך ביותר של יכולת האדם להתמודד ולהישבר ולהגיד: אוקיי, בסדר, הבנתי את הרמז, אני אלך לעבוד במקום אחר.
רוני בר-און: אני מבקש לקבל על זה, אני אקבל על זה - - -
קריאה: יש את כל הפרטים המדויקים.
רוני בר-און: סליחה, סליחה, אדוני.
רוני בר-און: הכול יהיה בסדר, הבנתי שיהיו תשובות.
רוני בר-און: רווחה – אתם יכולים לתרום משהו לדיון?
ענת ענבר: אנחנו יכולים להודיע שהוקמו יחידות סיוע אחרי קבלת חוק בתי-דין דתיים (יחידות סיוע).
ענת ענבר: באוגוסט הועברו אלינו שש עובדות סוציאליות שעבדו בבתי-הדין, ואנחנו עכשיו בתהליך של מכרזים וקבלת עובדים נוספים.
ענת ענבר: תוך שלוש שנים, עד 2013, יוקמו יחידות סיוע בכל - -
רוני בר-און: שלוש שנים מכרזים לזה?
ענת ענבר: החוק אומר שההקמה בכל הארץ, בכל בתי-הדין, תארך שלוש שנים, עד שלוש נים.
רוני בר-און: מקסימום.
רוני בר-און: אפשר לצמצם את זה, הרי מישהו צריך את הסיוע הזה.
ענת ענבר: נכון, אנחנו נצמצם.
ענת ענבר: הקמנו כבר יחידות בשישה בתי-דין רבניים ואנחנו בתהליך הקמה בכל בתי-הדין, שיהיו יחידות כפופות - - -
רוני בר-און: אני מבקש להסתכל את תאריך סיום התהליך שנקבע בחוק כהמלצה שאפשר להתעלם ממנה, ואם תגמרו את זה ב-2012 תבואו על הברכה.
רוני בר-און: בסוף היום יש היום אנשים - -
ענת ענבר: זה תלוי בקבלת תקנים, ואת התקנים מקבלים בהדרגה.
רוני בר-און: המוסד לביטוח לאומי?
קריאה: אבקש להוסיף לדברים - -
רוני בר-און: רק שנייה, אתה מהרווחה?
קריאה: אני ממשרד המשפטים, אבל בהקשר הזה.
רוני בר-און: תמתין, אני אגיע למשרד המשפטים.
רוני בר-און: המוסד לביטוח לאומי, בבקשה.
בתיה כהן: שלום רב, שמי בתיה כהן, אני מנהלת תחום מזונות במוסד לביטוח לאומי.
בתיה כהן: במוסד לביטוח לאומי קיימת ועדה מיוחדת למחיקת חובות של סרבני גט.
בתיה כהן: אני רוצה ליידע אתכם שרוב הבקשות שהגיעו ממינהל בתי-הדין הרבניים נדחו, מכיוון שמצאנו שהם לא מיצו את כל הכלים שעומדים לרשותם נגד סרבני הגט בטרם הגשת הבקשה.
רוני בר-און: משרד הפנים - - - נמצא פה או לא נמצא פה?
קריאה: רשות האוכלוסין, כן.
קריאה: אין לי הרבה מה להוסיף.
רוני בר-און: אתם עושים משהו בעניין ההגבלות?
קריאה: אם יש הגבלות אנחנו מונעים מאותו מוגבל לקבל דרכון.
קריאה: אתם שוללים או רק מונעים?
קריאה: רק מונעים.
רוני בר-און: יש עוד משרד ממשלתי פה?
תומר כרמי: נמצאת פה גם הנהלת בתי-הדין.
תומר כרמי: אני מייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, תומר כרמי.
תומר כרמי: אני מבקש להתייחס ממש בקצרה לעניין יחידות הסיוע.
רוני בר-און: במהירות.
רוני בר-און: זה יכול להיות באריכות אבל במהירות.
תומר כרמי: בקצרה: החוק פורסם ב-26.5.2011, וכפי ששמענו מהממונה על יחידות הסיוע החל כבר היישום בפועל.
תומר כרמי: בשלב זה, על-מנת להשלים את חקיקת המשנה אנחנו עמלים על צווים ועל נהלים, ואנחנו מקווים שגם הם יושלמו בקרוב.
רוני בר-און: עמותת "יד לאישה" פה?
רוני בר-און: בבקשה, הגברת עורכת-הדין בת-שבע שרמן-שני.
רוני בר-און: אבל ממש במהירות.
בת-שבע שרמן-שני: אני אשתדל.
בת-שבע שרמן-שני: מספר נקודות: אחת בעניין העובדה שהתיקים האלה לא פעילים כדאי להדגיש שזה לא שהצדדים נטשו את התיק ולא עסקו בו במשך חצי שנה – הרבה פעמים הם קיבלו הוראה מבית-הדין לנטוש את התיק.
בת-שבע שרמן-שני: יש החלטות בהן בית-הדין אומר: תנהלו משא-ומתן, תחזרו אלינו רק אחרי שהצלחתם לנהל משא-ומתן.
בת-שבע שרמן-שני: אם הם היו יכולים לנהל משא ומתן הם לא היו מגיעים לבית-הדין מלכתחילה.
רוני בר-און: אבל הם יכולים לחזור אחרי שלושה חודשים ולא אחרי תשעה חודשים.
בת-שבע שרמן-שני: אז הם חוזרים לבית-הדין.
בת-שבע שרמן-שני: אתמול לדוגמה, אחרי שחזרנו לבית-הדין והודענו שלא הגענו למשא-ומתן, החלטת בית-הדין היתה: תנהלו משא ומתן.
בת-שבע שרמן-שני: וזה אחרי שחלפו כבר שנתיים מההחלטה הקודמת.
בת-שבע שרמן-שני: אז כפי שהזכיר היושב-ראש, העובדה שהתיקים לא פעילים לא פוגעים רק בסטטיסטיקה אלא פוגעים הרבה יותר מזה במהות.
בת-שבע שרמן-שני: בעניין מעקב אחרי צווי הגבלה ורשויות הקצה: שלילת רישיון נהיגה – כאשר קובעים שהרישיון יישלל, לא בכל בתי-הדין מזמינים את הבעל ולוקחים ממנו דה-פקטו את הרישיון.
בת-שבע שרמן-שני: הוא יכול להמשיך לנהוג ולא תמיד מיידעים את המשטרה.
רוני בר-און: גם לזה יש פתרון.
רוני בר-און: מכיוון שבתי-המשפט לתעבורה לא יודעים להתמודד ולכבד את החוק בעניין הזה, מה לנו כי נלין על בתי-הדין הרבניים?
בת-שבע שרמן-שני: אני שוב אומרת: מבתי-הדין אני מצפה לסטנדרטים גבוהים יותר.
בת-שבע שרמן-שני: הם חייבים גם כלפי שמיא וגם כלפינו.
אורי אורבך: אי אפשר לקחת את הדברים הרעים מכל המשרדים.