GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עוזי סלמן: אני חושב שהתאגיד בסך הכל עשה עבודה לגבי הנוהל שמתקיים אצלו.
עוזי סלמן: אני רק רוצה להעיר ---
רוני בר-און: אני רוצה להגיד לך שאני במקרה לגמרי הסתכלתי ביום חמישי האחרון בטלוויזיה וראיתי משחק כדורסל, דווקא די מעניין.
רוני בר-און: ואני מודיע לך שאני מכיר שיש מקום שלהם לא נמכרים כרטיסים.
רוני בר-און: וזיהיתי שם הרבה מאד אנשים.
רוני בר-און: אני יכול להעיד עלי כמאה עדים, אני לא אגיד את השמות של האנשים, שהם מעולם לא שילמו שקל כדי לראות אירוע ספורט.
רוני בר-און: זהו, זה נראה היה שחלוקת ההזמנות, מה שנקרא – האביב בשיאו.
עוזי סלמן: זו שאלה שאני חושב שצריך להפנות פה למנכ"ל ההיכל, הוא יכול לענות על זה, כי אני לא מכיר את העובדות.
רוני בר-און: אוקי, תיכף נשאל אותו.
רוני בר-און: טוב, אז מה אתה אומר?
רוני בר-און: מר סלמן, האם אתה מוכן לעשות את המייל הנוסף הזה שאנחנו ביקשנו קודם ממר גולדברג, והוא עומד, בתעצומות נפש צריך לומר, במריו, כדי להנחות את חברי התאגידים שלתפיסתך כיועץ המשפטי של הרשות, חוזרי המנכ"ל של משרד הפנים מחייבים גם אותם.
רוני בר-און: לפחות תהיה לנו איזה Benchmark לביקורת, שתבוא לתל אביב ותגיד להם – סליחה חברים, אמר לכם היועץ המשפטי שזה מחייב אתכם ותתנהלו.
עוזי סלמן: אני חושב שהעירייה סך הכל אוכפת את מה שכתוב בחוזרי מנכ"ל על התאגידים שלה.
עוזי סלמן: העירייה, איפה שהיא יכולה, זאת אומרת איפה שהיא בעלת שליטה, אז בוודאי שהיא אוכפת את חוזרי המנכ"ל, היא מפיצה אותם לתאגידים, מה שלא היה אולי בעבר, אבל עכשיו אנחנו דואגים להפיץ את חוזרי המנכ"ל, ובהחלט מנחים לפעול בהתאם לחוזרי המנכ"ל.
עוזי סלמן: כך שהבעיה היא, יכול להיות שיש פה באמת שאלה משפטית שהיא מעניינת כשלעצמה.
רוני בר-און: היא כבר לא מעניינת.
רוני בר-און: אנחנו שומעים את התשובה המשפטית, רק ---
עוזי סלמן: לא, אני שמעתי פה את היועץ שהוא-, זאת אומרת הייתה עמדה משפטית שניסתה לטעון שחוזרי המנכ"ל לא מחייבים את התאגידים.
עוזי סלמן: בסופו של דבר בוצעה הביקורת וההמלצות של דו"ח הביקורת יושמו, וביקורות מתבצעות בתאגידים עירוניים, זה לא ש-.
עוזי סלמן: אז עלתה טענה משפטית כזאת, אני לא חושב שזה משהו שרץ, שהוא רוחבי.
רוני בר-און: כן, אבל עד שהדברים האלה לא מסודרים, אנחנו מאבדים שלב מאד חשוב בתהליכי העבודה, משום שהחוזרים יוצאים וחברי התאגידים אומרים – עד שלא יוכיחו לנו שהחוזרים האלה מחייבים אותנו – אנחנו לא מקיימים את זה, אז נוצרת התקלה והביקורת עולה עלייה והיא חוזרת הנה ומפיקים את הלקחים ורק אז מתחילים לעבוד בהתאם.
רוני בר-און: את השלב הזה אפשר לסדר.
רוני בר-און: אני מצפה שמר גולדברג ייקח את זה ליועץ המשפטי לממשלה, יציע לו את הפרקטיקה שאני הצעתי, מכתב הבהרה לשר הפנים בעניין הזה; ואני אציע עוד מעט למר לוינגר ששר הפנים ייקח את המכתב הזה ויצרף אותו, יורה למנכ"ל לצרף אותו לחוזר המנכ"ל הבא, ובכך אנחנו סוגרים את המעגל וכל אחד צדיק באמונתו יחיה.
רוני בר-און: אני אחזור אליך.
רוני בר-און: מר לוינגר, מה אתה אומר על הפתרון הזה?
רוני בר-און: הרי בסוף, כשאתה חושב שאנשי התאגידים כן כפופים לחוזרי המנכ"ל שלך, ואתה אומר שהוצאתם חמישה חוזרי מנכ"ל וכל אחד עושה שבת לעצמו, כל רשות עושה שבת לעצמה.
רוני בר-און: או לא נגיד הרשות, כי אין טענות על הרשויות, אבל התאגידים ברשויות, אז מישהו צריך לשים סוף למעגל שוטה הזה.
דרור לוינגר: אני מקבל את ההצעה שברגע שאם משרד המשפטים או היועץ המשפטי לממשלה יוציא מכתב שמתייחס לסוגיה הזאת ומבהיר איזה שהן הבהרות שאולי לא היו ברורות קודם, בהחלט אני אעביר את ההמלצה גם ליועץ המשפטי של המשרד וגם למנכ"ל, לפרסם את זה בחוזר מנכ"ל.
דרור לוינגר: נראה לנו מקובל.
רוני בר-און: אז אני מציע שקודם כל תתחיל בבית.
רוני בר-און: עד שנקבל ממר ויינשטין מכתב לשר הפנים, יכול להיות שייקח לנו זמן.
רוני בר-און: תורה את מר זמרת, מחר בבוקר, בחוזר הבא של מנכ"ל משרד הפנים, להורות את אנשי התאגידים הציבוריים – תדעו לכם חברים, בשדה הזה כבר לא תרחשו יותר.
רוני בר-און: ההוראות חלות גם עליכם, full stop, נקודה.
רוני בר-און: מי שרוצה שיתפטר, הרי תמיד רשימת המועמדים גדולה מרשימת המקומות הפנויים, נכון?
רוני בר-און: זה שוק של ביקוש, לא שוק של היצע - דירקטוריונים בתאגידים הציבוריים - אם אני עוד זוכר נכון.
דרור לוינגר: אני חושב.
דרור לוינגר: אני אומר שאנחנו ברור לנו, יש פה איזה טיעון מעגלי, כי אם אני אכתוב בחוזר מנכ"ל שאנחנו חושבים שזה חל, עדיין התאגיד יכול להגיד – אנחנו חושבים שחוזרי המנכ"ל לא חלים, ולכן גם החוזר הזה שהוצאת עכשיו לא חל.
דרור לוינגר: אז עד שלא תהיה איזו הנחיה מלמעלה – לא נצא מזה.
רוני בר-און: נכון, זו טענה נכונה.
רוני בר-און: אני מקבל את התשובה שלך.
רוני בר-און: אנחנו בעצם אדרה קושייה לדוכתא.
רוני בר-און: אם אני לא מתחשב במה שאתה כותב, אז למה שאני אתחשב בזה שאתה מכריח אותי להתחשב?
דרור לוינגר: לכן אני תלוי במכתב מהיועץ המשפטי לממשלה.
תומר רוזנר: אגב, הוא אומר שבחוזר מנכ"ל האחרון כתבו את זה במפורש.
עוזי סלמן: אגב, משרד הפנים החריף מאד את הרגולציה שלו על המשרדים העירוניים, מי שלא מכיר את זה, הוא החריף מאד את הרגולציה והוא נכנס באמת.
עוזי סלמן: יש דרישה לשנות תקנונים ועובדים עכשיו על תקנון אחיד שקובע את הכפיפות להנחיות חוזרי מנכ"ל, עד כמה שאני יודע.
רוני בר-און: מי היה נביא הזעם שאמר שצריך לעשות ועדת רביבי לדירקטורים בתאגידים העירוניים.
רוני בר-און: את מי רצו לתלות?
רוני בר-און: עד היום הסימנים של החבל על הצוואר שלי.
רוני בר-און: טוב, אנחנו חוזרים אליך מר גולדברג, לא תימלט פה.
הראל גולדברג: אני לא מתכוון חלילה אדוני להימלט.
הראל גולדברג: לא תמיד יש תשובות טובות, למרות שמאד רוצים לספק אותן.
הראל גולדברג: דבר אחד אני חושב שאני כן יכול לומר לאדוני כבר בשלב הזה.
הראל גולדברג: שבחזית אחת אין לאף אחד חילוקי דעות, וזה הכפיפות של רשות מקומית, שהיא בעלת התאגיד העירוני למשרד הפנים, ליועץ המשפטי לממשלה בעקיפין באמצעות חוזרי מנכ"ל.
הראל גולדברג: ולכן וודאי שאין מניעה להבהיר.
הראל גולדברג: אם יש צורך להבהיר את זה במכתב מטעמנו, אני חושב שלא צריכה להיות מניעה להבהיר את זה.
הראל גולדברג: שאין ספק בדבר אחד, שהרשות המקומית כבעלים של תאגיד עירוני, היא צריכה לדאוג לכך שההנחיות האלה יישומו בתאגידים העירוניים.
הראל גולדברג: ההנחיה לא נשארה לתאגיד.
רוני בר-און: טוב, אני מרים ידיים.
רוני בר-און: זאת אומרת, לא מרים ידיים.
רוני בר-און: אנחנו נעשה את הדבר הפשוט הבא.
רוני בר-און: אתה במשך החודש הקרוב תבוא בדברים עם היועץ המשפטי שלי, של הוועדה, ותמצאו פתרון שיניח את דעתו, כי הוא מבין לאיפה אני רוצה להגיע ואתה גם מבין לאיפה אני רוצה להגיע ואם לא תצליחו לסדר את זה ביניכם, אנחנו נוביל פה מהלך של חקיקה.
רוני בר-און: אתה מכיר את דעתי, אני חושב שעומס על החקיקה הוא מיותר.
רוני בר-און: מה שאפשר לפתור בלי חקיקה זה הרבה יותר קל, אבל אם ---
הראל גולדברג: אם אין ברירה.
רוני בר-און: בין להמשיך לטפס על הקיר החלק, ובין להעביר עוד "צעטלה" לספר החוקים הנפוח ממילא של מדינת ישראל, נאלץ להעביר פה תהליך של חקיקה.
רוני בר-און: לסיים את זה תוך חודש.
תומר רוזנר: אני רק רציתי להעיר שבהצעת חוק העיריות שאדוני הציגה בפני הכנסת, המגמה היא עוד יותר להחליש את הקשר ואת המחויבות של התאגידים העירוניים להנחיות הממשל המרכזי, בכך שגם חובת הנאמנות של חברי התאגידים העירוניים שהייתה לפי החוק הקיים לרשות המקומית עצמה, הושמטה.
רוני בר-און: הרי זה טריוויאלי, לא יכולים ללכת, זה לא קוהרנטי.
רוני בר-און: אם אומרים שדירקטור בחברה ממשלתית, חובת הנאמנות שלו היא לחברה ולא לממשלה, אז איך אפשר לעשות את הקפנדריא הזאת בשלטון המקומי?
עוזי סלמן: בגלל זה הממשלה איבדה שליטה בתאגידים.
תומר רוזנר: וזאת הטענה ש גולדברג ביסס את ה---
עוזי סלמן: אני אומר היכולת של העירייה לשלוט בתאגידים היא דרך אותו סעיף של חובת נאמנות.
עוזי סלמן: לדעתי זה קולוסאלי.
רוני בר-און: אנחנו לא נפתור פה את הדבר הזה.
רוני בר-און: מה שמבחינתי חשוב זה שלא יכול להיות שדירקטור בחברה עירונית אומר לנציג הביקורת – לא מעניינים אותי החוזרים של מנכ"ל משרד הפנים.
רוני בר-און: זה דבר שהדעת איננה סובלת אותו.
רוני בר-און: איננה סובלת אותו.
רוני בר-און: מה רצית לומר?
הראל גולדברג: זה ברור על תאגיד, אבל דירקטורים לא יכולים לומר את זה, בתור חברי עירייה.
הראל גולדברג: אם המבקר מגיע לחבר דירקטוריון של תאגיד עירוני, שאותו חבר הוא במקרה חבר מועצת העיר, עובד עירייה או מי שהתמנה על ידי העירייה, אז את התשובות האלה הוא לא לקבל.
רוני בר-און: אני מבטיח לך שנמצא עשרה עורכי דין שיגידו לו שהוא אומר לך את זה ב- capacityשלו כדירקטוריון בתאגיד.
הראל גולדברג: אבל חובת הנאמנות שלו גדולה יותר.
רוני בר-און: סליחה, אני מסביר לך מה שהוא יגיד.
רוני בר-און: אתה מתקשה את מה ששנינו מסכימים עליו, לבוא ולהגיד לי איך אני אתן לך את זה ברמה של רגולציה.
רוני בר-און: עכשיו את המצב שאתה פותח, הוא ימצא לפחות 10 דרכים שונות ומשונות, שכל אחת מהן תדרוש חודשיים עבודה של כל הצוות שלך, כדי להתמודד עם הטענה המתחמקת הזאת.
רוני בר-און: אנחנו מנסים להגיע למצב שבו אנשים שמוטלת עליהם האחריות, לא יכולים להתחמק ממנה בטענות של – פעם אני מופיע לך פה, פעם אני מופיע לך פה, פעם שלישית אני מופיע לך שם.
יצחק שובל: אני רוצה רגע להתייחס לדברים של מר סלמן.
יצחק שובל: במהלך הביקורת עיריית תל אביב ענתה לנו שבעקבות הדו"ח או בהמשכו, היא תפיץ את הנחיות מנכ"ל משרד הפנים לתאגידים, תפיץ בלבד.
יצחק שובל: כרגע אתה אמרת שהיא גם מפיצה וגם מנחה אותם לפעול אותם.
יצחק שובל: זה כבר התקדמות מעבר לדו"ח.
יצחק שובל: זאת אומרת מה שאתה אומר שכיום אתם, עיריית תל אביב, מנחה את התאגידים לפעול?
עוזי סלמן: נכון.
רוני בר-און: כן, מר לוינגר, אתה בישיבה הקודמת הבטחת לבחון, בעקבות בקשת נציג הביקורת, אני לא זוכר אם זה היה מר חיו או מישהו אחר, לבחון כיצד מיישמים את הדו"ח הזה של המבקר, למול חברות נוספות שקיימות בשלטון המקומית.
רוני בר-און: זוכר את הבטחתך זו?
רוני בר-און: לקרוא לך מהפרוטוקול?
דרור לוינגר: אני זוכר, זוכר.
דרור לוינגר: דיברנו על זה.
רוני בר-און: בבקשה, אז מה עשית בעניין הזה?
דרור לוינגר: מנהל אגף בכיר לתאגידים עירוניים לא יכול היה להגיע, להיות נוכח בדיון, אבל הועבר אליו הכל, הוא מכיר את הנושא.
רוני בר-און: אני לא זוכר שהזמנתי אותו.
רוני בר-און: אם חשבת שהוא צריך לבוא – היית צריך להודיע לנו.
רוני בר-און: זו הבטחה שאתה נתת לנו.
דרור לוינגר: בסדר.
דרור לוינגר: אני פניתי אליו שיגיע.
דרור לוינגר: בכל מקרה, אני פניתי אליו, העברתי לו את המסר והוא אמר ככה בינתיים בעל פה, שהוא יכניס את העניין הזה של לעשות ביקורת בחברות עירוניות אחרות, בנושא הזה של חלוקת כרטיסים במהלך השנה.
דרור לוינגר: הם עושים ביקורת שוטפת בתאגידים עירוניים.
דרור לוינגר: גם ביקורות עומק השנה, שנבחרו מספר של, אם אני לא טועה, 50 תאגידים עירוניים שנעשית בהם ביקורת עומק, והם הכניסו גם את העניין הזה בחלק מהתאגידים.
דרור לוינגר: הם יעשו את זה אקראית או יעשו את זה על פי בחירה מושכלת של איזה תאגידים לבחון, אבל העניין הזה ייכנס גם כן במהלך השנה.
רוני בר-און: בבקשה, מר רוזנר.
תומר רוזנר: אבל השאלה היא כזאת – ביקורת המדינה בראש ובראשונה, וגם הביקורת שאתם תערכו, חייבת לעבוד לפי איזה שהוא סרגל בסיס, שאומר מה הנוהל, מה הנורמה המחייבת.
תומר רוזנר: כיוון שאנחנו פה באי בהירות שנמשכת לגבי הנורמה שמחייבת את התאגידים העירוניים, נגיד שימצאו איזה שהוא תאגיד שלא מקיים את הנחיות חוזרי המנכ"ל, ושוב תחזור השאלה – הוא מחויב לחוזר המנכ"ל או לא מחויב.
תומר רוזנר: אז מה תועיל הביקורת?
דרור לוינגר: אנחנו סבורים שהעניין ברור מאד, בטח בתאגידים ורוב התאגידים האלה זה תאגידים שיש להם 100% שליטה של העירייה, הם מתעסקים בנכס שהוא נכס עירוני, ציבורי, למעשה הם פועלים כזרוע הארוכה של העירייה באיזה שהוא תפקיד של העירייה.
דרור לוינגר: חובה או סמכות של העירייה.
דרור לוינגר: ובמקומות האלה, בוודאי בעירייה שלנו, אין שום מחלוקת שהחוזרים חלים ואנחנו בודקים אותם לפי החוזרים.
דרור לוינגר: הביקורת שנעשית בתאגידים העירוניים בכל התחומים, נעשית בהתאם לנהלים ולהנחיות ולחוזרי המנכ"ל האחרים, אחרת אין שום קיום לאותו אגף תאגידים עירוניים אצלנו, שעובד יום יום.
דרור לוינגר: אז העמדה שלנו ברורה.
דרור לוינגר: זה שליועץ המשפטי לממשלה יש איזה שהם מחלוקות או קשיים בהוצאה גורפת של אמירה שכל חוזרי המנכ"ל חלים על כל התאגידים העירוניים, זה משהו אחר.
דרור לוינגר: אבל בענייננו – אני לא חושב שיש בעיה ---
רוני בר-און: מי זה אותו אדם שביקשת ממנו לחקור לנו בנושא הזה?
דרור לוינגר: מנהל אגף בכיר לתאגידים עירוניים, שמו דודי ספיר.
רוני בר-און: וגם הוא לא יכול היה לבוא היום?
רוני בר-און: הוא ידע שמתקיימת הישיבה?
דרור לוינגר: הוא מחלים מניתוח בימים אלה.
רוני בר-און: אנחנו לא נביא הנה אנשים אחרי ניתוח.
רוני בר-און: עוד מישהו שלא נשאל ושרוצה להוסיף משהו?
עמית יריב: עמית יריב מטעם היכלי הספורט.
עמית יריב: כמו שאמר עורך הדין גלרט בישיבה הקודמת, אנחנו לא המתנו עד הדו"ח כדי להתחיל ---
רוני בר-און: מה שם אדוני, עוד פעם?
עמית יריב: עמית יריב.
רוני בר-און: גם עמית וגם יריב?
רוני בר-און: לקח לי דקה.
עמית יריב: עם שם כזה הייתי צריך להיות או , או טייס.
רוני בר-און: עמית, והחילופין יריב, מאה אחוז.
עמית יריב: אנחנו לא המתנו לדו"ח על מנת להתחיל לטפל בנושא של חלוקת הכרטיסים.
עמית יריב: כמו שאמר גלרט בפעם הקודמת, יש טיוטת דו"ח שנמצאת בסבב הערות בכל מיני מקומות.
עמית יריב: אנחנו כבר פועלים לפי ההנחיות, או לפי השינויים שחלים למשל בנושא שעלה בדו"ח הביקורת של השמדת כרטיסים.
עמית יריב: יש פרוצדורה חדשה שהוכנסה בעקבות טיוטות שעברנו עליהן.
עמית יריב: כרטיסים שלא נעשה בהם שימוש, מהמלאי שמוקצב לחברה, נשמרים עד שמגיע מבקר החברה יחד עם מזכירת החברה, עושים בדיקה, משווים את רשימת מקבלי הכרטיסים לכרטיסים הפיזיים, ורק אחרי שהם נותנים אישור לעניין הזה, הכרטיסים מושמדים, כדי שלא נצבור סטוקים.
עמית יריב: גם מנכ"ל החברה, שהוא זה שבידיו הסמכות על פי הנוהל לחלק את הכרטיסים, פועל בעצם לפי ההנחיות שבנוהל החדש שעדיין לא אושר.
עמית יריב: יש שם הנחיות, יש שם הבניה הרבה יותר סדורה של שיקול הדעת – למי נותנים כרטיסים, באיזו כמות ועל פי מה.
עמית יריב: אני רוצה להציג גם, ברשות אדוני ---
רוני בר-און: תשאל בקול, למה אתה שואל אותי?
תומר רוזנר: השאלה למה בכלל נותנים כרטיסים?
עמית יריב: צריך לזכור שהחברה היא חברה עסקית.
עמית יריב: היא אמנם תאגיד עירוני, אבל היא חברה עסקית שפועלת בסביבה עסקית.
עמית יריב: חלק מהכרטיסים שניתנים או מוקצים, והנושא הזה עלה, עורך הדין גלרט דיבר על זה בפעם הקודמת, אבל אני אחזור ואגיד את זה.
עמית יריב: עובדי החברה זה חלק, זכות מוקנית שלהם במסגרת חוזה העבודה.
עמית יריב: לפגוע להם בזכות הזאת עכשיו, יש לזה השלכות בבחינת דיני העבודה.
עמית יריב: דירקטורים בחברה, שנדרשים לשאת באחריות למה שקורה בחברה ---
רוני בר-און: הם מקבלים כסף בשביל זה.
עמית יריב: לא מקבלים כסף בשביל זה, אדוני.
עמית יריב: דירקטורים ---
רוני בר-און: דירקטורים לא מקבלים?
עמית יריב: דירקטורים בתאגידים עירוניים בתל אביב אינם מקבלים שכר.
רוני בר-און: אין גמול דירקטורים?
עמית יריב: לא.
תומר רוזנר: אבל יש כללים של משרד הפנים בעניין.
תומר רוזנר: יש תקנות על הנושא הזה.
עמית יריב: רגע, הם לא מקבלים.
עמית יריב: הכרטיסים שהם מקבלים אינם חלף שכר.
עמית יריב: זאת אומרת זה לא שאנחנו לא נותנים להם שכר ואנחנו נותנים להם את הצ'ופר, נקרא לזה, של כרטיסים.
עמית יריב: זה כלי עבודה שהם צריכים על מנת לממש את אחריותם.
רוני בר-און: מה לפקח?
רוני בר-און: שבלאט לא ייתן הוראות הפוכות?
רוני בר-און: שלא יכריז להתקיף ימינה שצריך להתקיף שמאלה.
עמית יריב: לא, אני מבקש שיירשם בפרוטוקול שההוראות של בלאט הן לא במסגרת הסמכויות של התאגיד.
רוני בר-און: אוקי, הלאה.
עמית יריב: אני רוצה להציג נתונים אדונים, על ----
תומר רוזנר: מה צריך להחליט?
תומר רוזנר: רגע.
תומר רוזנר: אתה אומר על דירקטורים ועובדים - הבנו.
תומר רוזנר: עכשיו, למה המנכ"ל צריך להחליט עוד לחלק?
עמית יריב: מעבר לזה, יש עניינים של שיווק ושל תפעול, שמחייבים הקצאת כרטיסים.
עמית יריב: אם מגיע מפיק שרוצה לערוך אירוע בהיכל ואנחנו נגיד לו – תבוא לראות איך ההיכל פועל, אנחנו מדברים פה על מיעוט.
עמית יריב: אני תיכף אגע במספרים.
עמית יריב: אנחנו נמצאים במגמה של צמצום בכמות הכרטיסים.
רוני בר-און: תגיד לו רגע על איזה נפח מדובר כדי שיבין על מה מדובר.
עמית יריב: הנתונים שבהם מדובר בדו"ח עצמו, בעמוד 1658 יש טבלה של מקבלי הכרטיסים, גרף.
עמית יריב: אז לפי הטבלה הזאת ולפי מספר האירועים בשנת 2006 למשחקי כדורסל, דובר על 92 כרטיסים בממוצע למשחק.
עמית יריב: בשנת 2007, על פי אותה טבלה היה מדובר ---
רוני בר-און: מתוך כמה, 11,000 מקומות יש שם?
עמית יריב: כן.
עמית יריב: היה מדובר על 84 כרטיסים בממוצע למשחק.
עמית יריב: בשנת 2011, זה נתון שלא היה לנו בפעם הקודמת, זה היה בסוף 2011.
עמית יריב: בשנת 2011 אנחנו ירדנו ל-57 כרטיסים בממוצע למשחק.
עמית יריב: זאת אומרת, אנחנו נמצאים במגמת ירידה.
רוני בר-און: נחה דעתנו כבר אז.
רוני בר-און: מר רוזנר אז נעדר כי יש לו דברים יותר חשובים לעשות בכנסת לפעמים, והשאלה הייתה במקומה, היא נדונה בפעם הקודמת.
רוני בר-און: אתם ממשיכים בקצב הזה, קבעתם לכם איזה יעד נדרש פה?
רוני בר-און: מה חשבתם שנכון להיות?
עמית יריב: אנחנו חושבים שהיעד הנכון מבחינת חלוקת כרטיסים זה להבטיח את העובדים, להבטיח את הדירקטורים, ולאפשר גמישות מסוימת של כרטיסים בודדים.
עמית יריב: אנחנו לא מדברים על עשרות, אנחנו מדברים על כרטיסים בודדים למטרות שיווקיות.
רוני בר-און: כשאתה אומר עובדים, אתה למעשה לא נותן לעובד, אתה נותן לבני המשפחה של העובד, כי העובד נכנס מכוח העובדה שהוא עובד בהיכל.
עמית יריב: אני נותן לעובד ולאדם נוסף מטעמו, אחד פלוס אחד.
עמית יריב: לא כל העובדים צריכים להיות.
רוני בר-און: עובד שעובד באירוע הוא צריך כרטיס?
עמית יריב: לא כל העובדים עובדים באירוע.
עמית יריב: לא, אבל לא כל העובדים עובדים באירוע, אדוני.
עמית יריב: עובד, לצורך העניין מזכירת המנכ"ל, מקבלת זוג כרטיסים, אחד לעצמה ואחד ל ---
רוני בר-און: למנכ"ל.
רוני בר-און: טוב, בסדר, אני רואה את זה.
רוני בר-און: את זה הדגשנו כבר, שעשיתם סך הכל די בסדר, התקדמתם בעניין הזה, למרות שאפשר לעשות עוד קווץ' קטן, אבל אנחנו כמובן לא יכולים לתת לכם עצות איך לנהל את העסק שלכם.
רוני בר-און: כרגע זה שיקול עסקי ומערכתי כמעסיק, אז אנחנו לא נתערב בעניין הזה.
רוני בר-און: מכל מקום, מתי אנחנו כבר נזכה לזה שזה יחדל להיות טיוטא ויהפוך לדבר שאושר על ידי הדירקטוריון?
עמית יריב: אני מקווה שבחצי השנה הקרובה, אבל אני לא יכול להתחייב על זה, אדוני.
עוזי סלמן: אנחנו מחכים למעשה להנחיות היועץ המשפטי בנושא הזה, והן יחייבו את כולם, רוחבית.
הראל גולדברג: אנחנו קיבלנו שיעורי בית, אדוני, בוועדה הקודמת, וגם בפסק הדין של בית המשפט, ואכן הכנו טיוטא צנועה לחלוקת כרטיסים, על ידי רשויות מקומיות, תאגידים עירוניים, בדיוק לסוגיה הזו.
הראל גולדברג: הטיוטא כוללת אמנם ארבעה עמודים, ואנו מקווים שזה המעט שמחזיק הרבה.
הראל גולדברג: בשלב ראשוני היא הועברה להערות פנימיות בתוך משרד המשפטים.
הראל גולדברג: אתמול היא הועברה גם למשרד הפנים.
רוני בר-און: אני מציע שגם משרד המבקר ---
הראל גולדברג: הוא קיבל אותה.
רוני בר-און: הוא קיבל אותה.
רוני בר-און: ראיתם את זה?
רוני בר-און: אני מקווה שייקח פחות משנתיים להודיע להם מה דעתכם על ארבעה העמודים האלה, כי אחרת הם יגידו זה אתם אשמים.
הראל גולדברג: אני אדגיש שזה הועבר אליהם על פי בקשתם, כחלק מההכנה לקראת הישיבה הנוכחית.
רוני בר-און: יפה, כמו שצריך.
הראל גולדברג: והטיוטא הייתה מוכנה עוד לפני זימון הוועדה הנוכחית.
רוני בר-און: יש לכם הערות להעיר על זה פה?
יובל חיו: אנחנו קיבלנו את זה ממש אתמול ואנחנו בימים הקרובים כבר נעיין בזה ונעביר הערות.
הראל גולדברג: אני יכול להגיד לאדוני דברים כלליים שאומר הנוהל, אם זה מעניין את אדוני.
רוני בר-און: רק באופן כללי, בראשי פרקים רק.
רוני בר-און: מכיוון שאנחנו כבר מה שנקרא יש לנו מחסנים מלאים טיוטות, ואנחנו מעוניינים בנהלים ולא בטיוטות.
רוני בר-און: אז נשמח לשמוע ולקבל את הנוהל בעגלה ובזמן קריב, ולא בטיוטות, כי מטיוטות יש לנו די והותר, כמו שנאמר.
רוני בר-און: אתה יכול לתת איזה שהוא סוג של צפי, של זמן?
הראל גולדברג: אני חושב שהערות משרדי הממשלה בסביבות חודש.
הראל גולדברג: לאחר מכן זה יועבר להערות השלטון המקומי.
הראל גולדברג: אני חושב שלצורך זה גם יש צורך בכמה שבועות.
הראל גולדברג: אני מקווה שתוך שלושה חודשים נוכל לעדכן את אדוני על כך.
עמית יריב: אדוני, אם יורשה לי לבקש.
עמית יריב: בישיבה הקודמת גלרט התייחס בעמוד 16 לפרוטוקול, לעניין של שיתוף התאגידים עצמם בעניינים האלה.
עמית יריב: אדוני דיבר קודם על חוזר מנכ"ל משרד הפנים והנוהל הזה הוא אותו דבר.
עמית יריב: בעצם, מבקשים להכיל נוהל על תאגיד עירוני, בלי שום שיתוף לא איתנו ולמיטב הבנתי גם לא עם שאר התאגידים העירוניים.
עמית יריב: מבקשים להכפיף אותנו לכללי תפעול שיכול להיות שתפעולית, עסקית – יהיה לנו קושי לפעול איתם.
עמית יריב: אני חושב שזה רק הגיוני שאנחנו ---
רוני בר-און: אני חושב שזה לא רק לכם.
רוני בר-און: מושיק, שוקי, זה יכול להיות גם להשפיע עליכם, הדברים האלה.
עוזי סלמן: אתם תשותפו ---
רוני בר-און: רק שנייה, עוזי.
רוני בר-און: אני מניח שבתל אביב, בהכירי את עוזי ובהכירי את עבודת המטה שנעשית בעיריית תל אביב, אני מניח שכשזה יופץ לעוזי – הוא ישאל את דעתכם, כי הוא הרי מבין שבסוף היום הוא יכול להגיד על זה מה שהוא רוצה.
רוני בר-און: מי שיצטרך לעבוד עם זה זה אתם.
רוני בר-און: אבל זה יכול להשפיע גם עליכם, על ההתאחדות ועל האיגוד.
הראל גולדברג: אנחנו עד היום לא שיתפנו תאגידים עירוניים בהליכי קביעת ה..., יחד עם זאת, כמובן שאנחנו משתפים רשויות מקומיות שהם הבעלים של אותם תאגידים.
רוני בר-און: אז אני מדבר איתך גם על ההתאחדות לכדורגל, על ארגוני הספורט.
רוני בר-און: איך אמר הנביא, ידם רב להם במעל הזה של חלוקת הזמנות, בין שצודקת בין שמחויבת בין שמסורת, ובין שהם בעצמם היו רוצים להשתחרר מהצרה הזאת.
רוני בר-און: השאלה אם לא נכון באיזו שהיא דרך לדעת מה הם חושבים על הרעיון הזה.
רוני בר-און: אני לא רוצה כמובן להתערב לכם בתהליכי העבודה, אבל תחשבו על זה שיכול להיות שהנהלים האלה יכולים ליפול באיזה שהוא מקום בבחינת גזירה שגוזרים על הציבור והציבור לא יודע לעמוד בה.
הראל גולדברג: קודם כל אין לי תשובה במקום לספק לאדוני, אני צריך לשאול את הגורמים הממונים עלי במשרד.
הראל גולדברג: הנוהג שלנו עד היום הוא שאנחנו עובדים מול הרשות המקומית, שברצותה מקימה תאגיד עירוני לפי רגולציה של משרד הפנים, לצורך ניהול חלק מהתפקידים שלה, אבלonce היא הקימה תאגיד עירוני, עדיין לא נפתחה חזית ישירה מולנו, שאנחנו עדיין לא משתפים ישירות את התאגיד העירוני.
הראל גולדברג: אני יוצא מתוך נקודת הנחה שאם רשות מקומית יש לה בעלות על תאגיד עירוני, אני מתאר לעצמי שכמו שמר סלמן מתייעץ עם התאגידים העירוניים אצלו בתל אביב, אני מעריך שככה זה יהיה גם ברשויות מקומיות אחרות.
הראל גולדברג: דרך אגב אדוני, זה גם חלק מהנגזרת שדיברנו עליה מקודם, של הכפיפות של התאגיד לשלטון המרכזי באופן ישיר.
רוני בר-און: הילינגר בטח יודע.
רוני בר-און: הילינגר אני בודק איתך.
רוני בר-און: תראה, הוא מחדד פה נקודה נכונה.
רוני בר-און: כשהוא מדבר על התאגיד העירוני, הוא מדבר על הנהלת היכל נוקיה ואני לא יודע, בלומפילד, אם הוא שייך לעירייה.
רוני בר-און: אני לא בטוח לאן זה שייך.
אהרון הילינגר: לא, זה אותו דבר.
אהרון הילינגר: זו אותה חברה.
רוני בר-און: אבל, בתוך העסק הזה עובדים גם, מן הסתם מומחי, יותר טוב מכולם, מאיגודי הספורט, כדורגל, כדורסל וכל כיוצא באלה.
רוני בר-און: כשהם מנהלים את האירוע, אז מה שלוקח התאגיד העירוני עוד נתון לאיזה ביקורת.
רוני בר-און: השאלה אם התעסקתם גם בדרך שבה האיגודים, ההתאחדות, איגוד הכדורסל, מחלקים את ההזמנות שלהם.
אהרון הילינגר: דו"ח הביקורת כלל גם פרק על חלוקת כרטיסים באיגוד הכדורסל.
רוני בר-און: ומה מחייב אותם בעצם?
אהרון הילינגר: לא היו כללים למעשה.
אהרון הילינגר: לא בדו"ח הנוכחי.
רוני בר-און: ולהערכתך, זה הצינור לחייב גם אותם באמצעות אותן הנחיות יועץ משפטי לממשלה, שיופצו לתאגידים שהושארו למטה, כי הם משתמשים, הם באים, משלמים, לוקחים את בלומפילד ויכולים לעשות שם כניסה בחינם.
רוני בר-און: זה עניינים.
רוני בר-און: או לוקחים את נוקיה ועושים גמר גביע כדורסל וכניסה בחינם ואף אחד לא מחייב אותם.
אהרון הילינגר: אבל לעומת זאת למשל באצטדיון רמת גן, שחלק מהבעלות על האצטדיון זה עיריית רמת גן, אז גם שם יש בסעיף ההתקשרות שחייבים לתת X כרטיסים לכל אירוע ---
רוני בר-און: את זה אני מכיר.
רוני בר-און: אני שואל אותך אם בתוך הסדר שאתם מבקשים לעשות בדרך של חלוקת ההזמנות, מתחת לקומה של התאגיד העירוני, שהוא בעל המתקן, אם אנחנו רוצים לרדת עוד קומה לתוך המשתמשים, כי אז אתה תגיע לעידודי ספורט וכל מיני מפיקים ויזמים והמפיק של הפלונית, והמפיק של זמר אלמוני.
רוני בר-און: אנחנו לא נגמור עם זה אף פעם?
אהרון הילינגר: לדעתי זו לא האכסניה הנכונה לעסוק באיגודי ספורט.
רוני בר-און: זאת לא האכסניה, אוקי, טוב מאד, אז הבנתי את זה באינסטינקט, ועכשיו אני גם מבין את זה בתשובה שלך.
רוני בר-און: נראה לי שזה לא המקום לעשות את זה.
רוני בר-און: טוב, אז מתי זה יהיה עכשיו?
רוני בר-און: אז איתם אתה לא צריך להתחשב והם לא מעניינים כרגע ויכול להיות שאתה צודק שהפתרון לצרות של היכלי הספורט בהתייחסות לחוות הדעת שלך עוברת דרך הייעוץ המשפטי של עיריית תל אביב ואתה לא צריך להתחיל לפנות גם לתאגידים.
רוני בר-און: אבל באמת אנחנו נרצה לראות את זה בישיבת המעקב הבאה שלנו.
רוני בר-און: טוב, יש עוד מישהו שרוצה להתייחס למשהו פה?
תומר רוזנר: רק להעיר לנציג משרד המשפטים, שהנושא של חלוקת כרטיסים אינו מתייחס רק למופעי ספורט, אלא גם למופעי תרבות ובידור אחרים, וראוי להתייחס גם לעניינים האלה.
הראל גולדברג: הטיוטא מתייחסת לזה.
רוני בר-און: הנושא על סדר היום הוא בקשה לחוות-דעת מבקר המדינה, על-פי סעיף 21 לחוק מבקר המדינה, בנושא: מעצר ילדים זרים ותנאי החזקתם.
רוני בר-און: מתווה הדיון יהיה כדלקמן: אנחנו נציג את הנושא, אחר-כך, ככל שיבחר יוכל מנהל חטיבה במשרד מבקר המדינה, מר חיו, לומר את דברו.
רוני בר-און: אחר-כך נשמע את אנשי משרד הפנים, ככל שהם נמצאים כאן.
רוני בר-און: יתר משרדי הממשלה, וגם הגופים החוץ-ממשלתיים, ככל שירצו לתרום לדיון.
רוני בר-און: כל אחד יקבל את רשות הדיבור, יעמוד בלוחות-הזמנים שיוקצו לו, אני מבקש לא לחזור אחד על דברי משנהו, ככל שניתן וככל שניתן גם לא להפריע לדובר שנמצא ברשות דיבור.
רוני בר-און: על-פי תקציר דו"ח של עמותת ילדים ישראלים, עולים הדברים הבאים.
רוני בר-און: בפברואר 2010 פרסם משרד הפנים בכלי התקשורת כי הוכשר מתקן כליאה מיוחד עבור ילדי מהגרי העבודה ומשפחותיהם.
רוני בר-און: המתקן נכנס לשימוש במרץ 2011 והחל מחודש זה החלה יחידת עוז של משרד הפנים, לבצע מעצרים של ילדים ותינוקות, יחד עם הוריהם ולכלוא אותם במתקן כליאה במטרה להביא לגירושם מישראל ככל שהם שוהים בלתי חוקיים.
רוני בר-און: המתקן מוקם בשטח נתב"ג והוכשר לכליאת ילדים ומשפחות.
רוני בר-און: על-פ הדו"ח עד כאן נכלאו וגורשו למעלה מ- 100 ילדים, על משפחותיהם.
רוני בר-און: לפי הטענה, הגירוש החל ללא שגובשו קודם לכן נהלים מסודרים.
רוני בר-און: בקליפת אגוז, הטענות שנשמעו כלפי התהליך הם כלהלן.
רוני בר-און: כאמור, פעולה בלא נהלים, נהלים שיסדירו את המעצר, את הכליאה ואת גירוש הילדים.
רוני בר-און: טענות לגבי אופן ביצוע המעצר – הילדים נעצרים ללא התראה מוקדמת, באישון ליל, בהליך שהוגדר כאגרסיבי, תוך שמקופחת הזכות, זכות היסוד למתן הודעה לקרוב משפחה וגם מבלי שמאפשרים לנעצרים להיפרד מבני המשפחה שאינם נעצרים.
רוני בר-און: נשמעו טענות לגבי התנאים בתא המעצר, עדויות קשות לאי-קיום תנאים בסיסיים בחדרי המעצר, בכלל זה אי-תאימות לילדים, טענות בדבר ניקיון.
רוני בר-און: מניעת יציאה מהתאים, אי-מתן שירותי בריאות במקום, אלא על-ידי גורמים מרשות שדות התעופה.