GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בת-שבע שרמן-שני: גם בעניין שלילת דרכון, אם נעבור לעניין הסנקציות, העובדה היא שצווי הגבלה שוללים הרבה פעמים גם את הדרכון, ובעצם מונעים את החידוש – אבל יכול להיות שיש ברשותו דרכון שתקף ל-5–10 שנים והוא יכול להשתמש בו.
בת-שבע שרמן-שני: בדרך כלל זה פחות בעייתי, כי ניתן להוציא צו עיכוב יציאה מהארץ.
בת-שבע שרמן-שני: בעניין העסקת נשים: נקבע כבר בבית-המשפט שצריך לאפשר גם לנשים להיות עוזרות משפטיות.
בת-שבע שרמן-שני: עד כמה שידוע לי אין אף עוזרת משפטית אחת בבתי-הדין הרבניים.
בת-שבע שרמן-שני: אז אנחנו מדברים לא רק ברמה הפקידותית אלא כזו שמתקרבת לרמה גבוהה יותר.
בת-שבע שרמן-שני: עובדת ההרכבים החסרים שהועלתה פה והבעיה החמורה יותר שנקראת "הסכמה נכפית" - -
רוני בר-און: אבל דיברנו על זה.
רוני בר-און: יש לי בקשה אליך: כל אחד בא עם רשימה, ואם נחזור אחד על דברי רעהו - -
נסים זאב: זה לא מכולת.
נסים זאב: זה לא מכולת, שבאים עם רשימה.
רוני בר-און: חשבתי ששמעתי קול מוכר, אבל כשהבנתי את הטקסט ידעתי - -
אורי אורבך: מה אומר לך הקול הבא?
רוני בר-און: זה חבר הכנסת נסים זאב שבלעדיו כל הבית הזה היה נראה לגמרי אחרת, ואני לא אומר את זה לשלילה.
רוני בר-און: להיפך, אני אומר את זה לחיוב.
קריאה: לא יודעת, מאז שהתחתנתי לא הייתי במכולת.
קריאה: אז אני לא יודעת.
רוני בר-און: מכול מקום, אני מציע לא לחזור אחד על דברי חברו כי יש לנו הרבה עניינים.
בת-שבע שרמן-שני: כיוון שהמושג "הסכמה נכפית" הועלתה סביב הרכבים חסרים - -
רוני בר-און: אני הסברתי את זה בצורה הברורה ביותר; כופים אותו עד שיאמר: מסכים אני.
בת-שבע שרמן-שני: אני רוצה להגיד שהמושג הזה קיים בבתי-הדין הרבניים לא רק סביב הרכבים חסרים, אלא סביב נושאים רבים וקשים אחרים.
בת-שבע שרמן-שני: זו הנקודה.
רוני בר-און: תודה רבה לך, עורכת-דין בת-שבע שרמן-שני.
רוני בר-און: ארגון נעמ"ת, עורכת-דין מאירה בסוק.
מאירה בסוק: אין לי מה להוסיף.
מאירה בסוק: תודה.
רוני בר-און: אמונה, הגברת עורכת-דין צירה חורש.
צירה חורש: צירה – צד"י, יו"ד, רי"ש, ה"א.
רוני בר-און: ככה אמרתי.
רוני בר-און: בבקשה, רק אם יש משהו לחדש.
צירה חורש: כמובן שאני מצטרפת לדעת חברי, ואני רוצה להוסיף שבבית-הדין הרבני חלק גדול מאוד מהמתדיינים לא מיוצגים לעומת הייצוג הרב בבתי-המשפט.
רוני בר-און: את אומרת שאם היו עושים איזושהי אפליקציה של תוכנית הסיוע המשפטי הקיים בבתי-המשפט האזרחיים או הסנגוריה הציבורית שיש לתיקים פליליים, העניין יכול היה להועיל מאוד למתדיינים.
צירה חורש: להועיל, אבל יתירה מכך: למשל בחוק הסנקציות וכפי שאמרו חברי, יש מקום ליוזמה של בית-הדין.
צירה חורש: אז במקום בו אנשים לא מיוצגים הצורך הזה חשוב מאוד.
רוני בר-און: כן, דיברנו על תפקיד אבי היתומים - -
צירה חורש: והאלמנות.
צירה חורש: כן, בדיוק.
צירה חורש: ולכן זה מאוד-מאוד חשוב.
צירה חורש: תודה.
רוני בר-און: המשמר החברתי, רם הדר נמצא פה?
רוני בר-און: לא מעוניין.
רוני בר-און: יש פה גברת בשם ר"ק מארגון "מבוי סתום"?
ר"ק: כן.
רוני בר-און: תפנו לה בבקשה מקום.
רוני בר-און: בבקשה, גברת ר"ק.
רוני בר-און: אולי כדאי שאני אגיד: גברת ר"ק מיוצגת כרגע על-ידנו, היא מסורבת - -
רוני בר-און: מה שמך גברתי?
בתיה כהנא-דרור: לי קוראים עורכת-דין בתיה כהנא-דרור, אני מנהלת ארגון "מבוי סתום".
בתיה כהנא-דרור: אני רוצה להוסיף כמה דברים לפני שר"ק תדבר.
רוני בר-און: אבל אל תדברי בעמידה.
רוני בר-און: או שתמשכי לך כסא או שאני אבקש מכם להחליף שוב בכסאות.
רוני בר-און: בבקשה, ממש במספר מילים כדי שנשמע את הגברת ר"ק.
בתיה כהנא-דרור: קודם כל, לא הוזכר פה שעכשיו בוועדת החוקה עומד על הפרק אישור של הצעת חוק ביוזמת - -
רוני בר-און: אז אנחנו מתנצלים, אנחנו לא מתערבים בעניינם של ועדות אחרות.
בתיה כהנא-דרור: אבל זה מאוד רלוונטי לעניין הביקורת כי מהות החוק שעומד לעבור הכנה לקריאה שנייה ושלישית מדבר על זה שבתי-הדין יהיו מחויבים תוך כך וכך ימים לדון בסנקציות, מיד ברגע שנקבע פסק-דין למתן גט – חיוב או כפייה.
בתיה כהנא-דרור: אז זה דבר חשוב מאוד שעשוי לשפר את המצב.
בתיה כהנא-דרור: הערה שנייה היא בנושא נשים: זה לא נושא של הדרת נשים, ואני חושבת שמדובר פה על ביטחון של נשים ועל החובה של המחוקק לפרוש רשתות הגנה מינימליות להגן על נשים, כאשר המערכת עצמה – המהות, ולא ניכנס עכשיו למהות הפסיקה – אבל יש פה בעצם מערכת משפטית שלא מעניקה את הפתרון המלא.
רוני בר-און: אנחנו לא דיברנו על הדרת נשים במובן של סך כל תוצאות פסקי הדין או החלטות בתי-הדין הרבניים.
רוני בר-און: אנחנו דיברנו על העובדה שנשים מודרות מהמערכת של בתי-הדין, במובן זה שהן לא נוטלות חלק ולא משתתפות בתהליך.
רוני בר-און: כל היתר – אני לא אכנס פה לפילוח סטטיסטי של מה מוציא בית-הדין ולמה לא מוציא בית-הדין.
רוני בר-און: כמו שכותבים עכשיו בחוק שתוך 60 יום צריכים לעשות X, Y, Z, והם מתערבים להערכתי בשיקול הדעת המהותי של בית-הדין, אולי יכתבו גם בחוק סעיף ששישה מכל תביעות גט התקבלו בלי צורך לדון בהן.
רוני בר-און: לא ירחק היום שהמחוקק יחשוב שהוא יכול להיכנס גם לדבר הזה.
רוני בר-און: אני לא רוצה להיכנס לדבר הזה.
רוני בר-און: אני מדבר כרגע על העובדה שההתנהלות של בתי-הדין משך שנים – במינהלות שלו, במופעים של הדיינים – גורמת עוול משווע לציבור הלקוחות של בתי-הדין.
רוני בר-און: מעבר לזה אני לא ארשה להיכנס.
רוני בר-און: כן, גברת ר"ק, בבקשה.
ר"ק: אני הגעתי לכאן כדי לספר קצת מהסיפור האישי שלי.
ר"ק: אני רואה כאן את הנתונים ואני מהווה דוגמה לנתונים האלו.
ר"ק: אני מסורבת גט משך כמעט שנתיים.
ר"ק: אני שהיתי במקלט לנשים מוכות כשנה וחצי על כל המשתמע מכך, אחרי אלימות קשה.
ר"ק: הגעתי למוסד הרבנות, לבית-הדין הרבני, ולא חס ושלום ממקום של ביקורת, אלא הגעתי כדי לגמור עם הסיפור הזה ולהתחיל בחיים חדשים.
ר"ק: עמדנו בפני הרכב מסוים – יש כמובן הוכחות, כל הדיונים, כל מה שהיינו צריכים לעבור עברנו, לרבות שלב ההוכחות וכולל ועדת מסוכנות - -
רוני בר-און: היית מיוצגת על-ידי עורך-דין?
ר"ק: על-ידי עורכת-דין, כן.
ר"ק: וכולל ועדת מסוכנות שבה אותו אדם הוכר כמסוכן ברמה גבוהה עבורי ועבור הילד.
ר"ק: ההרכב הזה פורק – בסופו של דבר אנחנו ביקשנו לחייב אותו בגט – ההרכב הזה פורק, הוחלף לנו הרכב - -
רוני בר-און: למה פורק?
רוני בר-און: מה, השופט פרש, חלה?
ר"ק: אין לי מושג.
רוני בר-און: את לא יודעת.
רוני בר-און: יום אחד באתם, אמרו: ההרכב הזה לא קיים.
ר"ק: נכון.
רוני בר-און: תתחילו מהתחלה?
ר"ק: וכמובן שזה תהליך שלוקח זמן, מדיון לדיון - -
רוני בר-און: חברים, יש לי בקשה: אני מבקש לא לעזור לי.
נסים זאב: איזה הרכב?
נסים זאב: באיזה הרכב?
רוני בר-און: לא, אני לא רוצה לדעת באיזה הרכב.
רוני בר-און: יום אחד באתם, לא היה הרכב, ואמרו לכם: לכו להרכב חדש?
ר"ק: לא, שלחו לי מכתב שההרכב הוחלף ועם שמות הדיינים שאמורים לתת לי פסק דין.
ר"ק: ההרכב הקודם שמע את ההוכחות - -
רוני בר-און: הרכב אחד שמע את התיק, שמע את העדים, שמע את הסיכומים, וזומנתם לשמוע פסק דין בפני הרכב אחר.
ר"ק: לא זומנו, אלא נתנו פסק דין מבלי לזמן אותנו.
ר"ק: אבל רגע לפני כן, בהרכב ראשון אמר לי הדיין – מה שהיה נראה בעיני מאוד לא נכון ולא ראוי – הוא אמר לי: את צריכה אולי להתפשר, את צריכה להוציא את הילד ממרכז הקשר, אולי את צריכה לבוא לקראתו.
ר"ק: אני חושבת שמדובר פה בחיים, זה לא סיפור של מה בכך, של לתת לו עוד קצת, לוותר על כסף.
רוני בר-און: זה ששופט או דיין, בנסיבות העניין, יכול להציע הצעות – זה בעיני לא פסול.
רוני בר-און: יש מקרים שזה יותר מדי, יש מקרים שזה פחות מדי – אנחנו לא מתערבים בדברים האלה, זה תפקידם של הדיינים.
רוני בר-און: העובדה שאת מספרת פה, שקרתה במובן מסוים גם בבתי-משפט אזרחיים אבל זה צריך להתאים לכללים, את אומרת ששלושה שופטים – פלוני, אלמוני ופלמוני – שמעו את המשפט, את הדין, את הראיות, את הסיכומים ואת כל הדברים, ואת פסק הדין כתבו אל"ף, בי"ת, גימ"ל, דל"ת שאף אחד מהם הוא לא מבין השלושה הראשונים.
ר"ק: בדיוק.
ר"ק: ואף אחד לא ראה אותי, לא שמע אותי - -
רוני בר-און: אני מבקש לא להתערב.
רוני בר-און: תרשמו לכם, תענו על זה, אני אגיע אליכם, בבקשה.
רוני בר-און: אני לא אחליף את ההרכב.
ר"ק: ההרכב החדש לא שמע אותי.
רוני בר-און: והוא זה שכתב את פסק הדין.
ר"ק: והוא זה שכתב את פסק הדין.
רוני בר-און: את עורכת-הדין שלך זה כמובן הסעיר, לא?
רוני בר-און: היא עשתה עם זה משהו?
רוני בר-און: היא ערערה על זה?
ר"ק: אנחנו שוקלים עכשיו איך לפעול הלאה.
ר"ק: אבל פסק הדין הוא הזוי יותר מכול - -
רוני בר-און: הוא עדיין פסק דין.
רוני בר-און: את יכולה להגיד שהוא לא מקובל עלייך, אל תתני לו ציונים מהסוג הזה.
ר"ק: אני אסביר: במקום לחייב את אותו אדם בגט, מחייבים אותי בשלום בית.
רוני בר-און: אני מבקש, חברים, בואו נשמור, כדי שנוכל לנסות לתקן את המערכת אני מציע שניתן את העובדות וכל אחד ישמור את דעתו.
רוני בר-און: את יכולה לחשוב על פסק הדין מה שאת רוצה.
רוני בר-און: בדיון בכנסת תגידי: אנחנו הלכנו לכיוון של גט, הכול היה ברור שזה הולך לכיוון של גט, ופתאום מישהו הציע שלום בית – כל אחד יבין מזה מה שהוא רוצה.
ר"ק: זה לא עניין של הצעה, זה עניין של חיוב.
רוני בר-און: כמה זמן נמשך התהליך הזה שלך?
ר"ק: שנתיים.
ר"ק: כמעט שנתיים.
רוני בר-און: שנתיים מרגע שכף רגלך דרכה על מפתן בית-הדין, והיום – את אומרת שעם מקלט, ועם ועדת מסוכנות ועם שלום הילד – את נמצאת במצב שהחליטו לחייב אותך בשלום בית.
רוני בר-און: טוב, תודה רבה לך, גברת ר"ק.
ר"ק: תודה לך.
רוני בר-און: יש פה עוד מישהו שבא להישמע בדיון הזה ואני דילגתי עליו ברשימה, קיפחתי את זכותו?
רוני בר-און: אתם רוצים לשמוע את הרבנים קודם?
רוני בר-און: הרב דיכובסקי, בבקשה.
שלמה דיכובסקי: אני חייב קודם כל להדגיש: אני לא ממלא היום תפקיד שיפוטי.
שלמה דיכובסקי: הייתי בעבר, פרשתי, כפי שאתם יודעים, אני מניח - -
רוני בר-און: יודעים, ומעריכים ומוקירים.
שלמה דיכובסקי: אני ממלא היום תפקיד מינהלי, ולכן בנושאים שיפוטיים אני לא יכול לומר דבר כיום.
רוני בר-און: ראית שגם אני ניסיתי להימנע ככל האפשר מלהיכנס למקומות של הערכיות השיפוטית.
רוני בר-און: אבל עדיין, חזקה עלינו קודם כל המכובדות שלך והניסיון הרבה השנים שלך, וגם תפיסתך וגישתך לחלק מן הדברים שחבריך לא שותפים להן, כפי שאני מכיר את זה.
רוני בר-און: חלק מהמינהל, חלק גדול מהמינהל, ובסוף – הוא המהות.
רוני בר-און: זה לא ניהול טכני של לשכה במשרד הפנים, פה המינהל בחלק הארי של המקרים הופך למהות.
שלמה דיכובסקי: כן.
שלמה דיכובסקי: לכן אני רוצה להמשיך: לבנות דיון על גבי סטטיסטיקה נראה לי לא נכון ולא צודק.
שלמה דיכובסקי: לא ניתן לנהל סטטיסטיקה בתיקים שכל תיק הוא עולם בפני עצמו, כל תיק מורכב מכמה וכמה חלקים.
שלמה דיכובסקי: כאשר מחפשים למצוא מכנה משותף מספרי זה בלתי אפשרי.
שלמה דיכובסקי: אני לא צריך להביא לכם דוגמאות מסטטיסטיקות מן הסוג שכולנו מכירים: כל אדם עשירי שעבור בגשר וכולי.
שלמה דיכובסקי: לכן, אני לא חושב שיהיה נכון לנהל דיון על גבי מספרים.
שלמה דיכובסקי: אם מדובר בתיקים, אני מוכן להתחייב שכל תיק "תקוע" – ואת זה לקחתי על עצמי כמשימה ראשונה במעלה, כשהסכמתי להיכנס לתפקיד הזה – כל תיק "תקוע" תביאו אלי.
שלמה דיכובסקי: אני אבדוק את התיק, אני אראה היכן ה"פקק", אני אראה אם ה"פקק" הוא מינהלי או שיפוטי, ואני אעשה יותר ממה שאני יכול.
רוני בר-און: זו הצהרה שאני מאוד מכבד, ואני מרשה לעצמי, על בסיס ההיכרות האישית, להאמין שהיא לא הצהרה מן השפה ולחוץ, אלא הצהרה שאתה תעמוד מאחוריה.
רוני בר-און: איך יכולים כל עשרות אלפי המתדיינים לדעת שאם הם נמצאים באיזה בית-דין רבני בבאר-שבע או בחיפה שעושה להם צרות, איך הם יכולים לדעת שהם יכולים לפנות ישירות למנהל בית-הדין ולהגיד שהתיק שלהם "קבור" ולא זז?
רוני בר-און: יכול להיות איזשהו פרסום, על בסיס הדיון היום, שייצא בשער בת רבים שכול מי שיש לו תיק "תקוע" בבית-הדין יכול לפנות לרב דיכובסקי בעניינו?
שלמה דיכובסקי: זה לא ראוי שאני אצא בהכרזה בבתי-הדין, שזאת הבעת אי אמון בבתי-הדין.
רוני בר-און: הרב דיכובסקי - -
שלמה דיכובסקי: אבל את ההצהרה שלי, אני רואה שהדיון בשידור, אפשר לפרסם ולהודיע: אכן, תיק בעייתי נא להביא אלי.
רוני בר-און: חברים, אני אוציא מהאולם את מי שיפריע לרב דיכובסקי.
רוני בר-און: לא נתתי לו להעיר הערות כשאתם דיברתם ואני לא אתן לכם להעיר הערות כשהוא מדבר, ותאמינו לי שבוודאי היו לו הרבה מאוד הערות על מה שהוא שמע כאן.
רוני בר-און: אני רוצה לעשות את זה קצת יותר מערכתי: אני מקבל בנפש חפצה ובידיים פתוחות את ההצהרה שלך, אני רואה בזה ואני יודע שזה יכול להיות פתרון.
רוני בר-און: זה לא יכול להסתפק בזה שהדיון משודר בערוץ הכנסת.
רוני בר-און: אם היינו יודעים שתהיה הצהרה כזאת, היינו מודיעים לכל הקליינטים, לכל הלקוחות של בתי-הדין במדינת ישראל לשבת ולהסתכל עכשיו בשידור.
רוני בר-און: אבל יוציא אדוני קול קורא לכל ציבור המתדיינים: מי שיש לו בעיה מהסוג הזה והזה מוזמן לפנות אלי, אל עוזרַי, אל הסגן שלי, סגן כזה או אחר, ויבוא על פתרונו.
רוני בר-און: הרבה מהרוח הרעה הזאת שאנשים באים בטענות אולי - - -
שלמה דיכובסקי: אני אבדוק כיצד ניתן לפרסם את הדברים בצורה - -
רוני בר-און: יפה, אז הישג אחד כבר יש לנו.
רוני בר-און: אני גם מסכים אתך בעניין הסטטיסטיקה – זה נכון שיש תיקים שתשומות הזמן שלהם, גם אם הדיינים מאוד יעילים, עורכי-הדין יעילים במיוחד, הם יוצרים הרבה בעיות וכולי, ואי אפשר להשוות סטטיסטית תיק בהסכמה לתיק שיש בו התדיינות עמוקה וקשה להרבה שנים.
רוני בר-און: אני מקבל את מה שאתה אומר, אבל המספרים באים מדוח הביקורת.
שלמה דיכובסקי: גם המספרים הללו לא מקובלים עלי.
שלמה דיכובסקי: חלק מן המספרים מתייחסים לתקופה בה אני ישבתי, אני מדבר על מקרי כפייה לגט, לדוגמה – אני עצמי הכנסתי יותר אנשים בשנה המדוברת מאשר המספר המצוין כאן.
שלמה דיכובסקי: אני תולה את הדברים באי-בשלות מערכת המחשוב לדווח מספרי אמת בזמן אמת בכל תיק.
שלמה דיכובסקי: הנה פנה אלי היועץ המשפטי של בתי-הדין בתיק מסוים של פלוני – לא אזכיר את שמו כמובן שקרא לעצמו בתארים מופלגים מאוד – כפו אותו לגט בבית-הדין והיות והוא התדיין עם בתי-הדין.
שלמה דיכובסקי: ביקש היועץ המשפטי לבדוק אם צווי ההגבלה שהוצאו נגדו נמצאים במערכת והם לא נמצאים.
שלמה דיכובסקי: היועץ המשפטי כותב לי: אכן, בדקתי, אני מניח שיש עומס רב ולחץ עבודה שלא מאפשר קידוד מדויק, לכן הנתונים של המחשוב אינם משקפים את כל הפעילות שנעשית.
שלמה דיכובסקי: לכן הנחת הבסיס שלי היא שהמספרים לא מדויקים.
שלמה דיכובסקי: וכמובן, בכדי שהמספרים יהיו מדויקים יש צורך להקדיש יותר משאבים למחשוב, ועכשיו אני מודע יותר לנושא של ההשקעה הכספית, בכדי שהדיווחים יהיו דיווחים מלאים ולא חלקיים.
שלמה דיכובסקי: לכן, כל הנושא של סטטיסטיקה לא נראה לי והוא לא נכון.
רוני בר-און: תרשה לי שנייה אחת "לקפוץ", אני רוצה לצאת עם משהו מהדיון הזה ולייעל אותו.
רוני בר-און: בעיה חשובה מאוד בעיני היא ההגדרה של מסורבות הגט.
רוני בר-און: דומני שההגדרה היא, ואני מבקש מראש מחילה אם טעיתי במילה או בפסיק: מי שבעלה חויב לתת לה גט, ועברו 30 יום ולא נתן לה, היא מסורבת גט.
שלמה דיכובסקי: אני הייתי מרחיב את ההגדרה.
רוני בר-און: אולי תסכים גם לבקשה שלי.
רוני בר-און: המספרים, כמה יש, מאתיים כאלה?
שלמה דיכובסקי: הייתי אומר: מי שהדיון בעניינה נמשך זמן רב מדי.
רוני בר-און: זו הגדרה ופריצת גדר, זמן רב מדי לדעת מי?
רוני בר-און: לדעתה?
רוני בר-און: לדעתו?
רוני בר-און: לדעת אב בית-הדין?
רוני בר-און: לדעת שופט מימין?
רוני בר-און: לדעת דיין משמאל?
רוני בר-און: אני רוצה להציע לך משהו: אם גם בית-הדין נתן המלצה לגט בפומבי, שמע הבעל, שמעה האישה: בית הדין ממליץ לצדדים להתגרש, ולא נסתייע כי הוא עוד מתעקש והיא עוד מתעקשת.
רוני בר-און: ועברו 30 יום, לא 30 יום, על החלטה – 30 יום, על המלצה – 60 יום.
רוני בר-און: אפשר לכנות אותה מסורבת גט?
שלמה דיכובסקי: במידה מסוימת כן - -
רוני בר-און: אתה מבין שאתה פה מכניס הרבה יותר פנימה לתוך המטריה הזאת?
שלמה דיכובסקי: מסורבת גט או סרבנות גט, היא תופעה שמחייבת טיפול מערכתי יותר רציני.
אורי אורבך: זה הרבה יותר מ-30 יום עד למסורבות גט בפועל.
אורי אורבך: מסורבות גט היא לא עניין טכני שעברו 30 יום - -
רוני בר-און: הכרטיס כניסה הוא 30 יום מפסק דין.
רוני בר-און: עכשיו אני אומר: אחרי המלצה, לא 30 יום, אלא 60 יום.
קריאה: אבל כבוד היושב-ראש - -
קריאה: יכולות לעבור 8 שנים עד שניתן צו - -
קריאה: ו-7–8 שנים עד שיש פסק דין.
נסים זאב: זמן הדיון לא משנה, מה שמשנה זה - -
רוני בר-און: את חברי הכנסת אני חייב לקרוא לסדר, זה לא חל על המוזמנים, חשובים וכאלה שתרמו לדיון, ככל שיהיו.
רוני בר-און: ההפרעה הבאה, אני מבקש, תנו לי שנייה אחת בעניין הזה.
רוני בר-און: אתה אומר מינהלות, אני מקבל את מה שאתה אומר.
רוני בר-און: בסוף היום זה כסף, ומינהלות ולוגיסטיקה, אבל מאחורי כל מנהלה כזאת, מאחורי כל כסף כזה, יש חיים של אנשים – יש אישה וילדים, ולפעמים בעל שהגברת מררה לו את החיים והוא לא יכול לסיים את הקשר.
רוני בר-און: אנחנו מוכרחים להיות במצב שבו מבלי שנכפה את הדיינים לקבל את פסק הדין לתת לה גט – כי זה מסור לדיינים ומה שלדיינים לדיינים – אבל כאשר הדיינים המליצו, ויושבים אנשים נשואי-פנים ששמעו וראו, עם ניסיון חיים ודעת תורה, ואומרים: זה חרס שנשבר, את זה לא נדע לחבר יחד.
רוני בר-און: למה להשתמש בזה כמכשיר, אפשר ללכת הביתה ב-12:00, עוד המלצה, עוד המלצה, עוד המלצה.
רוני בר-און: שיהיה לזה ברמה האופרטיבית סוג של starter, של מצת, של תהליך שבסופו הגברת או הגבר יודעים: הוא מרדן, היא מרדנית, ואנחנו נכנסים למחלקה של הסנקציות.
שלמה דיכובסקי: הדבר הזה נעשה בעצם בשני מסלולים: המסלול האחד, התראה במחשב שנמצא לפני כל דיין, שהתיק הזה הוא תיק שצריך לעמוד על השולחן ואי אפשר להניח אותו בארון, וההתראה הזו מופיעה nonstop על שולחן הדיין.
רוני בר-און: אתה יודע איך מסדרים את זה?
רוני בר-און: מכבים את המחשב.
שלמה דיכובסקי: אני יודע.
רוני בר-און: לי יש התראות כאלה, אתה יודע כמה תיקים "קופצים" לי בהתראות?
רוני בר-און: אתה יודע מה א ני עושה?
רוני בר-און: יש כפתור כזה: "צ'אק", ואז אני שליו ונינוח, וקורא ספרים, ופותר תשבצים, ושומע רדיו ומוזיקה, ולא רוצה להגיד עוד דברים אחרים.
שלמה דיכובסקי: המסלול השני: הצעת החוק של חברי הכנסת שנלר ואורלב, דומני, שתחייב את בתי-הדין, בתקופת זמן מצומצמת מאוד, לעקוב אחרי תיקים שניתן בהם פסק דין והגט לא סודר – אני בעדה.
רוני בר-און: אני הצעתי לך הצעה יותר טובה, הרב דיכובסקי.
רוני בר-און: אני הצעתי לך מכשיר שנותן לבעל הדין סטטוס שהוא לא מתייאש מבית-הדין, אלא יש לו עוד מהלך של עליית מדרגה כדי להביא את זכויותיו לידי מימוש.
רוני בר-און: הוא אומר: שמעתי, ניהלתי משפט, בית-הדין המליץ, ועכשיו מה?
רוני בר-און: אז "יקפוץ" לו במחשב או לא "יקפוץ" לו במחשב, לפי טובו ירצה או לא ירצה.
רוני בר-און: אני רוצה להיות זה שכאשר עברו 60 יום או 45 יום מיום שבית-הדין השמיע באוזני וכתב בפרוטוקול בכתב-יד – לא בכתב-יד, בדפוס או בכתב-יד קריא, בלי מחיקות ותיקונים – שאחרי 60 יום שבית-הדין אמר: מומלץ לגט, אני יודע ללכת ולבקש את הסטטוס שלי כמסורב או כמסורבת גט, ואידך – זיל גמור, ואחר כך יעשו לי תחבורה ומשרד הפנים וכל המרעין בישין האלה שאף אחד לא "סופר" אותם בסוף.
שלמה דיכובסקי: אם אכן ההצעה הזו תתקבל, בית-הדין יחויב לקיים דיון תוך פרק זמן של פחות מ-60 יום – דומני, 45 יום, זה מה שמוזכר בהצעה – ובדיון הזה ידון בית-הדין בנושא הטלת צווי הגבלה, כולל בכל המקרים, כולל במקרים - - -
רוני בר-און: סליחה שהפרעתי.
רוני בר-און: לא, אני לא אתן לך עכשיו.
רוני בר-און: תמשיך בבקשה להשיב בצורה מסודרת ע הדברים האחרים.
רוני בר-און: היו דברים גם חוץ מהסטטיסטיקה – כן באים לעבודה, לא באים לעבודה, הולכים מוקדם, באים מאוחר.
רוני בר-און: בבקשה, הרב דיכובסקי.
שלמה דיכובסקי: אני רשמתי לעצמי כמה מן הדברים ששמעתי כאן, ואני ארצה להתייחס אליהם אחד לאחד.
שלמה דיכובסקי: קודם כל, אני רוצה להוסיף עוד דבר - -
רוני בר-און: אני אקריא לך את עיקרי הדברים: עיכובים בטיפול המזכירות בסידור גט, המזכירות מתמהמהת, יש פסק דין ולא מסדרים את הגט.
שלמה דיכובסקי: סידור גט הוא לא הליך אוטומטי.
שלמה דיכובסקי: לדוגמה, אדם שקיבל פסק-דין שפלוני חייב לו כסף – זה לא אוטומטי שהשופט לוקח את הכסף מן החייב ונותן אותו לזכאי.
שלמה דיכובסקי: צריך לפנות להוצאה לפועל, יש הליך של פתיחת תיק וכולי.
רוני בר-און: אני לא אוהב את הדוגמה הזאת.
רוני בר-און: סלח לי, כבוד הרב, אני חולק עליך.
רוני בר-און: זו דוגמה שלא ממין העניין.
רוני בר-און: ההפרדה בין ההוצאה לפועל ובין מערכת המשפט היא הפרדה מובנית בחוק; בית-הדין שכתב פסק דין לגט לא השלים את מלאכתו כל עוד לא מסר את הגט הזה.
שלמה דיכובסקי: נכון.
רוני בר-און: זה תורף שלצדו של שטר הגט, זה חבל אחרי הדלי.
רוני בר-און: אם אתה רוצה, אני אמצא לך עוד דוגמאות.
רוני בר-און: בית-דין שכתב פסק דין של גט, אם הוא לא מסר את הגט, לטעמי, לא השלים את מלאכתו.
שלמה דיכובסקי: נכון, אני מסכים.
רוני בר-און: זה לא שייך להוצאה לפועל, ההוצאה לפועל היא מערכת נפרדת לחלוטין.
רוני בר-און: לכן הדוגמה לא טובה, בכל הכבוד.
שלמה דיכובסקי: לכן אני אומר כך, ההצעה שתחייב את בית-הדין לקיים דיון ממילא תוביל את הצדדים במסלול הגט.
שלמה דיכובסקי: המצב הקיים כיום ושאני לא מאושר ממנו, שלאחר שניתן פסק דין לגירושין צריך הזוכה – אם אפשר לקרוא לו "זוכה" בנושא הזה – לפתוח תיק לסידור גט, לקבוע מועד לסידור הגט - -
רוני בר-און: זה רע מאוד.
רוני בר-און: אתה משתמש בעולם המשפט, גם אני אשתמש: יושב שופט לדין ויש לו עשרה נאשמים באותו יום, חלקם יצאו זכאים, חלקם ישלמו קנסות, וחלקם ילכו לבית-הסוהר – הוא לא יודע בבוקר מי ילך לבית-הסוהר, אבל המשטרה מחכה שם עם הניידת.
רוני בר-און: כשהוא מחליט שמישהו הולך לבית-הסוהר, אומרים לו: רד למטה, סע לבית-הסוהר.
רוני בר-און: שיחכה שם רושם הגטין ואם הגיעו להחלטה שיש גט, שיוציאו את רושם הגטין מלשכתו, ישלמו לו את מה שישלמו לו, שירשום את הגט, יצייר אותו יפה בכתיבה תמה, ושישלחו אותם הביתה.
רוני בר-און: למה לענות אותם?
שלמה דיכובסקי: אני מסכים, אני מסכים לנקודה הזו, אבל צריך לדעת שסידור גט הוא לא האקט היחיד בפירוק המשפחה – יש לא פעם נושאים רכושיים או ממוניים שאותם צריך להשלים.
שלמה דיכובסקי: אי אפשר תמיד לומר שברגע שניתן פסק הדין, בו ברגע מסדרים את הגט.
שלמה דיכובסקי: זה יכול להיות בחלק מן המקרים, ויש חלק של מקרים שבהם לא ניתן לסדר.
שלמה דיכובסקי: אבל אני בדעה שכאשר ניתן פסק דין לגירושין לא צריכים לחלוף יותר מאשר שבועיים עד חודש לסידור הגט, ומה שמעבר לזה אינו הוגן.
רוני בר-און: השאלה הבאה היתה היעדר מעקב של המזכירות אחר הטיפול בתיקים.
רוני בר-און: אמרת שאת כל הצרות האלה יענה המחשוב ויענה הכסף.
שלמה דיכובסקי: לא.
רוני בר-און: בקצה של המחשב עומד הכסף – צריך כסף לדבר הזה.
רוני בר-און: אני מקבל את התשובה הזאת ואתה כמובן לא יכול להתחייב שאפשר להמציא איזשהו דבר.
רוני בר-און: אבל את הרעיון של התיקים הלא-פעילים צריך – וזה נכון שהפרופסור הלפרין-קדרי אמרה שזה מהווה את הסטטיסטיקה, ועל זה אנחנו יכולים לקיים דיון, אני אלמד אותך איך מעוותים סטטיסטיקה בבתי-משפט, סופרים בסטטיסטיקה תיקים שנגמרו, כאלה שהסתיימו בפשרה ולא הוגש כתב הגנה, אפשר לכתוב על זה הרבה אנציקלופדיות – אבל בסוף היום עובדה היא שאנשים מתייאשים.
רוני בר-און: בא הדיוט לבית-הדין, הוא רואה רבנים וטוענים, וגומרים אתו משהו, אומרים לו: לך הביתה, נודיע לך, הוא יושב ומחכה, הוא מחכה את בית-הדין, הוא אומר: אני נמצא בתור, הוא ראה שהכול גדוש, אחרי חצי שנה זורקים את התיק למטה, ועכשיו לך - -
שלמה דיכובסקי: זה לא הולך אוטומטית, מודיעים לצדדים וזה דווקא דבר חיובי: התיק ללא פעילות, מה כוונתכם?
שלמה דיכובסקי: אם הם לא מגיבים, רק אז התיק נסגר.
רוני בר-און: אתה יכול לומר את זה בידיעה מוחלטת שזה - -
קריאות: ודאי, ודאי.
שלמה דיכובסקי: אלו הדברים.
שלמה דיכובסקי: זה לא נסגר אוטומטית.
קריאה: אפשר לדעת כמה כאלה יש?
רוני בר-און: בואי נזכור, יש מציאות ולא צריך להתעלם מהמציאות הזאת.
רוני בר-און: הרי יש מספר של אנשים שמתקוטטים בערב, קמים בבוקר, הוא הולך לפתוח תיק ברבנות היא, הולכת לפתוח תיק ברבנות, ועד הצהריים מתפייסים ובא לציון גואל.
רוני בר-און: אז בסוף היום, אם אתה מצהיר על כך שיש בקרה על זה שמי שצריך היה לעשות, הוא הצד, הוא קיבל הודעה על זה והוא לא עשה, רק אז אתם הולכים למהלך של תיק לא פעיל, ואחרי שאתם בודקים שהאיש קיבל את ההודעה, לא מספיק לשלוח – הרי אני לא צריך לספר לכם כמה מההודעות שלכם לא מגיעות ליעדן.
קריאה: במסירה אישית.
שלמה דיכובסקי: - - - באופן שונה מאשר בעבר.
שלמה דיכובסקי: מעבר למשלוח באמצעות המחשב, יש מסירה אישית וכל הדברים האלה - - -
רוני בר-און: זה גם טכניקה שמקובלת בבתי-המשפט האזרחיים: סגירה מחוסר מעש.
רוני בר-און: בתי-המשפט הכלליים, גם להם יש רגולציה שאני לא יודע להגיד מהי, שבהיעדר פעילות מצד הצדדים הם מודיעים לצדדים: אם לא נשמע מכם תוך ימים אלה ואלה, התיק יובא – זה ההבדל – יובא לשופט לסגירה מחוסר מעש.
רוני בר-און: גם אצלך הוא בא לדיין והדיין מוריד אותו ל"לא פעיל"?
קריאה: גם אצלנו.
שלמה דיכובסקי: - - -
קריאה: הוא מקבל החלטה שיפוטית.
קריאה: זה נוהל חדש - - -
קריאה: שם הוא לא לסגירה, שם הוא חסין.
קריאה: תביעות נמחקות והתיק נסגר הרמטית.
קריאה: בבתי-המשפט, במחיקה מחוסר מעש.
רוני בר-און: תודה רבה חברים, אל תעזרו לי, אמרתי את זה: סגירה או מחיקה מחוסר מעש.
נסים זאב: אי אפשר לפתוח את התיק - - -
רוני בר-און: לא, לא, עכשיו מדבר הרב דיכובסקי.
שלמה דיכובסקי: נושאים נוספים:
שלמה דיכובסקי: ציינתי לעצמי את נושא הפרוטוקולים – הסיפור של פרוטוקולים בכתב-יד עבר מן העולם כבר לפני זמן.
שלמה דיכובסקי: היום הפרוטוקולים מוקלדים.
שלמה דיכובסקי: יש בעיה בבתי-הדין בהקלדה מהירה שהיא הקלדה מקצועית.
רוני בר-און: למה יש בעיה?
שלמה דיכובסקי: חלק גדול מסופרי הדיינים - - - יש עדיין חלק מסוים שזה לוקח לו לא בו ברגע, אלא יום-יומיים עד שהפרוטוקול מושלם משום שמטבע הדברים בהקלדה מהירה יש הרבה שגיאות, יש הרבה השמטות.
רוני בר-און: אני רוצה להבין, באמת אי אפשר בבית-הדין להשיג קלדניות?
רוני בר-און: מה, חסרות גברות צנועות באופן שיאפשר לבית-הדין - -
אורי אורבך: אישה צנועה זה גם אישה.
קריאה: יש גם קלדנים.
קריאה: עדיף לנו מנהלת מאשר קלדנית.
רוני בר-און: אני לא רוצה ללכת כברת דרך כל כך גדולה ולחייב אותם במה שהם לא רוצים.
קריאה: בואו נלך קודם על מנהלות, אחר כך על קלדניות.
שלמה דיכובסקי: תקשיבו לי, אם אתם רוצים לשמוע - -
רוני בר-און: איזה כיף לנהל את הדיון כשכל כך הרבה עצות.
בשלמה דיכובסקי: בבית-הדין הגדול כאשר סופר הדיינים הקבוע נעדר – זה קרה לעתים לא רחוקות – הייתי קורא לצביה הקלדנית: צביה, בואי, שבי אתנו; והיא מילאה את התפקיד בהצלחה.
רוני בר-און: הרב דיכובסקי, אם כולם היו כמוך – סלח לי שאני אומר את זה ואתה הלא שומע – אם כולם היו כמוך, לפי דעתי, הדוח הזה לא היה בא לעולם, והדיון הזה לא היה בא לעולם.
רוני בר-און: למרבית הצער אין כמוך.
שלמה דיכובסקי: אני פרשתי.
רוני בר-און: אבל עכשיו כשאתה מנהל אותם, אז תשתמש בכוח שלך להסביר להם שמה שהיה טוב לך – אתה לא פחות צדיק מהם, ואתה לא חי מתורה אחרת – יעשו גם הם.
רוני בר-און: ועד שתחפשו סופרים שיודעים להקליד הקלדה מהירה, אז התיקים – גם אם יתנהלו perfect – רישום הפרוטוקול ייקח אותם לשנתיים.
שלמה דיכובסקי: בכדי לדעת לכתוב פרוטוקול בבית-הדין צריך להיות: אל"ף – בקיא בתיק, בי"ת – בקיא בטרמינולוגיה המיוחדת של בתי-הדין.
שלמה דיכובסקי: אם לוקחים קלדנית שאין לה מושג בטכניקה, במילים, בביטויים ההלכתיים, היא תכתוב דברים מעוותים לחלוטין.
אורי אורבך: זה יכול לקרות גם אצל קלדן, יכול להיות גם קלדן שהוא לא בקיא.
רוני בר-און: זה נכון, הוא אומר לך: קל לי למצוא קלדנית - - -
קריאה: לכן הוא ספרא דדיינא ולא קלדן.
רוני בר-און: יש לי הצעת ייעול מצוינת בעניין הזה: שיכתבו את הפרוטוקול ואת פסקי הדין בלשון בני-אדם.
שלמה דיכובסקי: הלוואי ויכולתי להנהיג את זה.
רוני בר-און: בלשון בני-אדם, לא מוכרחים כל פעם, גם לי היה קשה לקרוא לפעמים את הפרוטוקול.
קריאה: שיכתבו הכול.
שלמה דיכובסקי: הדיינים מדברים בשפה תלמודית, והשפה התלמודית היא לא בדיוק השפה המדוברת.
שלמה דיכובסקי: מי שאינו מיומן בנושא הזה, יש לו בעיה לכתוב.
רוני בר-און: נכון, אני מקבל.