GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: כי אני חשבתי שזה סוף 2010, וזה תחילת 2010.
יעקב מרגי: היא בוצעה, דרך אגב, בהזמנת החברה על-מנת לתת אינדיקציה בהשוואת הזכויות שהיה צריך לערוך בין בעלי המניות – היו בחברה כל מיני סוגי מניות, לא ניכנס לזה, והיה צריך לערוך השוואה.
רוני בר-און: מר גזית, אני מבקש ממך.
רוני בר-און: אני מבין שיש לך עוד הרבה דברים לומר, תאמר אותם בצורה טלגרפית.
רוני בר-און: כל נושא אתה פותח תתי-סעיפים.
רוני בר-און: תתקדם.
יעקב מרגי: לכן, הטענה שנשמעת, לפיה משרד האוצר היה צריך איזושהי קונספירציה עם החברה על-מנת להכניס את החברה לאיזשהו תהליך של הקפאת הליכים בשביל לצאת ולמכור היא טענה שלא עומדת בבסיס ההיגיון, משום שהיה לנו הסכמים - - -
רוני בר-און: אני, דרך אגב, לא שמעתי אותה פה.
יעקב מרגי: זו טענה שתעלה.
יעקב מרגי: יש לנו הסכמי מכירה חתומים.
יעקב מרגי: פנינו לעמיתינו במועצת הצמחים על-מנת שיפעלו למנות נציג לוועדה משותפת כדי להתחיל ולממש את החלטת ההפרטה.
יעקב מרגי: לצערנו, התברר בשנת 2011 שמצבה של החברה רע יותר מאשר המצב אותו הכרנו בסוף שנת 2010, ומכאן ואילך פעלה החברה – בהתאם לייעוץ ולחוות הדעת שהיא קיבלה – ופנתה לבית-המשפט בתהליכים של הקפאת הליכים, ומכאן הסיפור כבר ידוע.
רוני בר-און: אתם הייתם שותפים לעמדת משרד החקלאות ש"אגרקסקו", עוד לפני תחילת המשבר, כבר לא רלוונטית לשוק ולקדמה ולהתפתחות של התקשורת ושל שיטות העבודה של המאה ה-21?
יעקב מרגי: היו לנו השגות על דברים שקרו ב"אגרקסקו".
יעקב מרגי: חשבנו שהדרך לתקן ולשנות היא להפריט את החברה.
רוני בר-און: האם ההחלטות של הממשלה להפריט את החברה קיבלו את אישור ועדת הכספים?
רוני בר-און: הוא אמר לא.
רוני בר-און: יכול להיות שאתה אומר שמה שהוא אומר זה לא נכון?
שי חרמש: לא, אני עושה בקרה עליו.
רוני בר-און: אתה מבלבל אותי.
רוני בר-און: אתה יודע שאני איש שמתבלבל מהר.
שי חרמש: רוני, אני לא אעשה את זה יותר.
רוני בר-און: למה היא לא קיבלה את האישור של ועדת הכספים?
יעקב מרגי: החלטת הממשלה הייתה סטרטר עוד כשלא היו לנו הסכמים עם בעלי המניות האחרים.
יעקב מרגי: אנחנו בדרך כלל באים לוועדת הכספים לאשר את דרך ההפרטה, כשיש לנו דרך הפרטה ואנחנו יודעים שאנחנו יוצאים לדרך.
רוני בר-און: מכל מקום, מהעובדה שלא באתם לוועדת הכספים – אני יכול לגזור שאין לכם דרך הפרטה מוצעת עד לעצם רגע זה?
יעקב מרגי: לצערי, מכיוון שהחברה התגלגלה לאיפה שהיא התגלגלה, היום אין ביכולתנו להפריט אותה.
רוני בר-און: משרד האוצר, יש עוד מישהו שרוצה לייצג את עמדת האגף שלו – תקציבים, חשכ"ל?
רוני בר-און: רק אם אתם מוכרחים, כי סדר העולם הוא תמיד שהאגפים באוצר באים רק מאותו משלם משכורת, אבל הם לא בהכרח חצובים מאותו סלע.
שירה גרינברג: נראה לנו שעמדת המשרד יוצגה.
שי חרמש: הן שומרות על זכות השתיקה.
רוני בר-און: משרד המשפטים, בבקשה.
רוני טלמור: בשלב הזה אין לי מה להוסיף.
רוני טלמור: אם יהיה בהמשך דברים קונקרטיים להתייחס אליהם - - -
רוני בר-און: זה רק בתנאי שאני ארצה שתוסיפי בהמשך.
רוני בר-און: יש לך מה להגיד עכשיו?
רוני טלמור: לא.
רוני בר-און: אוקיי, סיימנו את הממשלה.
רוני בר-און: אשאיר את "אגרקסקו" על מרכיביה לסוף.
רוני בר-און: אני רוצה לשמוע בבקשה את התאחדות חקלאי ישראל.
רוני בר-און: מזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל, חבר הכנסת בדימוס אבשלום-אבו וילן, בבקשה.
אבשלום וילן: מה היתה השאלה?
רוני בר-און: אין שאלה.
רוני בר-און: יש לך מה להגיד?
רוני בר-און: אם לא, עוברים לנשאל הבא.
אבשלום וילן: אני חושב שמה שאמר המנכ"ל - - -
רוני בר-און: אני לא אתן פה לאנשים לדבר רק אחרי שהם ישמעו אחרים.
רוני בר-און: אני עובד לפי הסדר שלי.
רוני בר-און: עכשיו גמרנו את עמדת הממשלה, אנחנו באים אל מה שנקרא עמדת החקלאים על כל ארגוניהם, "אגרקסקו" יהיה בסוף.
רוני בר-און: אם מישהו יישאר בסוף במצב שאין לו ברירה, הוא מוכרח להגיד משהו, אני אתן לו.
רוני בר-און: אני מבקש לשמוע אותך.
אבשלום וילן: אני חושב, בהמשך למה שאמר מנכ"ל משרד החקלאות, שלקריסתה של "אגרקסקו" יש מחירים ברורים.
אבשלום וילן: קודם כל, המדינה השקיעה 55 מיליון שקל, והחברה לא הצליחה לצאת לדרך המלך.
אבשלום וילן: אני גם לא בטוח – למרות התיאור שיש הרבה מאוד חברות היום – שקיים מצב שבו אוניית דגל טובעת ואין גלים.
אבשלום וילן: יש גלים.
אבשלום וילן: השאלה היא בסופו של דבר גם ההתאמות שיצטרכו לעשות כל מיני ענפים קטנים ש"אגרקסקו" בדרך כלל שיווקה אותם.
אבשלום וילן: יהיו לזה מחירים וזה ייקח זמן.
אבשלום וילן: הנקודה השלישית, שהמנכ"ל אמר עליה שגם ה-40 מיליון שקלים שחקלאים שיווקו אותם, הכסף נכנס לחברה וכרגע הוקפא בפירוק הליכים.
אבשלום וילן: אני מקווה מאוד שהוא יגיע אליהם, אבל בשלב זה הוא לא מגיע.
רוני בר-און: חד-משמעית אנחנו לא ניגע בזה משום שזה תלוי ועומד בבית-משפט.
אבשלום וילן: אני נותן פה הערכת מצב מבחינתנו.
אבשלום וילן: יש לנו מחויבות של 40 מיליון שקל שחייבים לחקלאים.
אבשלום וילן: אנחנו בתור נציגי החקלאים רואים את עצמנו מחויבים למצוא פתרון לסוגיה.
אבשלום וילן: הנקודה הרביעית היא כל הזכויות של העובדים.
אבשלום וילן: אנחנו בהחלט חושבים שצריך גם את זה לפתור.
אבשלום וילן: ההערכה שלנו היא, בניגוד למה שרמזו פה אנשי האוצר, שיש גבול כמה ניתן לשדוד את החקלאים.
אבשלום וילן: מועצת הצמחים זה מיסים של חקלאים.
אבשלום וילן: אני בא עכשיו ממפגש עם הנשיא שמעון פרס – כל ההתפתחות של החקלאות היא דרך המו"פ, דרך השקעות במחקר.
אבשלום וילן: במקרה דנן הכספים ממועצת הצמחים הם כספי החקלאים שמשמשים למחקר, למו"פ, לדברים כאלה.
אבשלום וילן: ולכן, אני שומע פה בשוליים: למועצת הצמחים יש כסף, למה הם לא שמים לפה ולשם?
אבשלום וילן: זה לא כספם.
אבשלום וילן: זה כספי החקלאים שמיועד לפיתוח זנים חדשים, למחקרים ולהתמודדות על מקומם בשוק.
אבשלום וילן: מעבר לכך, אני אומר משהו כללי.
אבשלום וילן: אני חושב – יותר בתפקידי הקודם ופחות בתפקידי הנוכחי, אולי קומבינציה בין שניהם: מדינת ישראל, לצערי, נתנה ל"אגרקסקו" ליפול.
אבשלום וילן: אני לא בטוח, בראייה לאחור, שאם היה מאמץ משותף של כל הגורמים האחראים להציל את החברה, בתנאים מסוימים, אני לא משתחרר מהתחושה שניתן היה להצליח.
אבשלום וילן: רוני, תראה מה קורה היום בכלכלות העולם, אתה שהיית שר אוצר, אפילו שר אוצר טוב, בעבר.
אבשלום וילן: האם סבירה העובדה שאגרות חוב שמאחוריהן עומדת ממשלת ישראל נשארות ליפול ככה, על המשמעויות האסטרטגיות?
אבשלום וילן: אני לא בטוח, ופה זה כן מתקשר לייצוא החקלאי, עד כמה התחייבויות של מדינת ישראל, ממשלת ישראל, בשוק העתידי, יהיו שוות לאור ההתנהגות הזאת.
אבשלום וילן: ויותר לא אוסיף.
רוני בר-און: אבו, אמרת דבר מאוד כללי שהייתי מבקש, אם תוכל, להציע איזשהו רעיון, לרדת לרמה פרקטית.
רוני בר-און: אמרת שניתן היה למנוע את הנפילה במאמץ.
רוני בר-און: זה יכול להיות רעיון לכיוון בדיקה של מבקר המדינה.
רוני בר-און: לו היה בידך הדבר, לו אתה היית שר החקלאות, לו אתה היית שר האוצר – אם אתה לא יכול, תגיד אני לא יכול –מעבר להצהרה, אם אתה יכול לתת לה קצת עומק, קצת תוכן.
רוני בר-און: מהו זה שניתן היה לעשות, צריך היה לעשות, ולא נעשה?
אבשלום וילן: בגדול הגישה היתה חשבונאית ולא כלכלית.
אבשלום וילן: כלומר, ברגע שגזבר מנהל עסק ולא בעל מפעל, זו בדיוק התוצאה.
רוני בר-און: ועכשיו אנחנו עוברים לארגונים של המגדלים ושל המפתחים.
רוני בר-און: אני מבקש, ואני יודע שזה לא קל, גם אני חוטא בזה מפעם לפעם שאני חוזר על דברי אחרים – אם יש לכם משהו להגיד שהוא חוזר על דברי חברים, גם אם זה נאמר ממחלקה אחרת או מסקציה אחרת, תמנעו מזה.
רוני בר-און: בבקשה, האיחוד החקלאי, מנהל המחלקה להתיישבות, מר ירון סלומון.
ירון סלומון: אנחנו כאיחוד החקלאי מצטרפים לדברים של מנכ"ל משרד החקלאות ולדבריו של אבו וילן מהתאחדות חקלאי ישראל.
ירון סלומון: נקודות מאוד חשובות, לדעתי, הן נושא כספי החקלאים ונושא זכויות העובדים ב"אגרקסקו".
ירון סלומון: עוד נקודה אחת חשובה, לדעתי, נוגעת לעתיד.
ירון סלומון: "אגרקסקו" היתה ספינת הדגל של מדינת ישראל, של עם ישראל ושל חקלאי ישראל.
ירון סלומון: כשדבר כזה מתמוטט כמובן שיהיו לזה השלכות – לא יותר מידי, אני מקווה – ארוכות טווח בייצוא הישראלי, כיוון ש"אגרקסקו" היוותה ספינת דגל ו-reference לכלל המחירים ולכלל מכירת התוצרת החקלאית הישראלית, כמדומני, ב-88 סניפים במקומות שונים בעולם, והיא הגיעה לזה לא סתם.
ירון סלומון: מבחינת מדינת ישראל והייצוג של החקלאות הישראלית היא היתה השגריר לעולם כולו, ואני מצר, לא ישבתי בדירקטוריון, על העניין הזה של הנפילה.
ירון סלומון: אני מצטרף לדבריו של אבו וילן, שייתכן מאוד, אני לא מצוי בפרטים, שניתן היה בכוחות משותפים, אם מדינת ישראל היתה רואה בזה איזשהו גוף – הרי אנחנו סך-הכול די מבודדים בעולם, אבל החקלאות הישראלית אין לה אח ורע בכל מקום.
רוני בר-און: התאחדות האיכרים, נשיא ההתאחדות, דובי אמיתי, בבקשה.
דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, קודם כל תודה על היוזמה של הדיון במהלך הפגרה.
דובי אמיתי: ואני עוד יותר שמח לראות את מבקר המדינה.
דובי אמיתי: אני לא מצטרף לדעת משרד החקלאות ולעמיתי בחקלאות, כי אני חושב שנפל דבר בחקלאות.
דובי אמיתי: השגריר הטוב ביותר של מדינת ישראל, שגם אתה, אדוני יושב-ראש הוועדה, לא פעם אחת נפגשת ודיברת על החקלאות במדינות מאוד רחוקות, והחקלאות היוותה את הפלטפורמה לדברים אחרים.
דובי אמיתי: אני יודע גם באופן אישי מראשי ממשלה שהחקלאות היתה שגריר, ודרך החקלאות פתחו את מרבית הדלתות.
דובי אמיתי: לא מתחברים לי הדברים.
דובי אמיתי: 2010: מחזור 2.3 מיליארד שקל, שווי חברה של 660 מיליון, וכולנו באים ואומרים: אופס, נפל.
דובי אמיתי: לא יעזור לאף אחד, אי אפשר שייפול סתם.
דובי אמיתי: אני חושב שאין מנוס מלבחון ולבדוק ולבקש ממבקר המדינה שבימים של מחאה ציבורית, שכל המדינה רועשת וגועשת ומחפשים פתרונות, ואנחנו פה לוקחים 660 מיליון ועוברים לסדר היום?
דובי אמיתי: על מחזור 2.3 שהעסיק – לא רק במעגל הראשון של החקלאים.
דובי אמיתי: כבר נאמרו דברים על החוב לחקלאים.
דובי אמיתי: אני לא ארחיב בזה.
דובי אמיתי: זו לא המטרה של הדיון, על אף שהייתי רוצה לראות שהחקלאים יקבלו את התמורה לתוצרת שלהם.
דובי אמיתי: אי אפשר לעבור לסדר היום, כי סביב זה היו מעגל ראשון, שני, שלישי ורביעי של תעסוקה במדינת ישראל.
דובי אמיתי: למען הגילוי הנאות, אני חייב לומר שבחנתי אפשרות, בכובע הנוסף שלי כיושב-ראש חברה ציבורית – חברת "עמיר", שהשווי שלה הוא 130-100 מיליון שקל עם מחזור מאוד גדול בסקטור החקלאי – יחד עם ידידי עורך-דין שלמה נס לנסות להציל את החברה, אבל לצערי כבר לא היה מה להציל.
דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, אתה שואל אותי מה היה.
דובי אמיתי: קחו את תוכנית ההבראה, קחו את מה שנאמר, מה היה צריך לעשות, ותשאלו למה לא נעשה.
דובי אמיתי: ידידי מרשות החברות, נכון, בתקנון באמת מופיע שזאת חברה ללא כוונות רווח, אבל עדיין זה לא אומר שהדברים צריכים להתנהל כמו שהם התנהלו.
דובי אמיתי: ולכן, מחובתך כיושב-ראש הוועדה לבקש ממבקר המדינה לבדוק את הכשלים, וכל מי שאשם יצטרך לשלם את המחיר, בוודאי לא החקלאים.
רוני בר-און: איגוד מגדלי הפרחים.
רוני בר-און: אזולאי, כן?
אברהם מיכאלי: אני רוצה להגיד בכמה משפטים.
אברהם מיכאלי: קודם כל, חברת "אגרקסקו" בהחלט היתה הדגל של החקלאות.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהיא שיווקה וייצאה את הפרחים עם אמינות.
אברהם מיכאלי: אין לנו ספק בכך.
אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, "אגרקסקו" התנהלה בהפקרות ומופקרות, וזה לא חדש.
אברהם מיכאלי: ומבקר המדינה אכן נגע בשני דוחות, שאנחנו כאיגוד מגדלי הפרחים - - -
רוני בר-און: הוא לא נגע בדוחות, הוא עשה את הדוחות.
אברהם מיכאלי: עשה את הדוחות.
אברהם מיכאלי: הוא נגע בזה שהוא אמר.
רוני בר-און: הוא נגע בתופעות, אבל הוא עשה את הדוחות.
אברהם מיכאלי: - - - בעניין מתן השוחד לגברת רוחמה אברהם.
אברהם מיכאלי: בעניין הזה אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני מסתכל על החברה, על הניהול שלה – 50% מהדירקטורים נציגי ממשלה.
אברהם מיכאלי: מונו על-ידי שר החקלאות, נציג החברות הממשלתיות ועוד שר.
אברהם מיכאלי: זה סוד בשבילם ש"אגרקסקו" נפלה?
אברהם מיכאלי: הם לא ידעו על ההפקרות הזאת?
אברהם מיכאלי: הם לא שמעו?
אברהם מיכאלי: הם לא קראו את הדוחות של המבקר?
אברהם מיכאלי: איפה הם היו?
אברהם מיכאלי: שניים, האוצר, שיושב שם כדירקטור, הרי הוא יודע מה קורה.
אברהם מיכאלי: הרי הוא יודע מה טוב לאזרחי מדינת ישראל, בכל דבר.
אברהם מיכאלי: יש להם תיאוריות מרחיקות לכת.
אברהם מיכאלי: הם יודעים מה טוב לרופאים, ומה טוב לחקלאים, ומה טוב לרשויות, הם יודעים הכול.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, איך הם העבירו 55 מיליון ש"ח – שלא נדבר על ה-600 כשהחברה הלכה לאיבוד, שזה גם שווי עצום – זרקו לפח, מבלי לוודא שאכן יהיה ביצוע לתוכנית ההתייעלות?
אברהם מיכאלי: אחת הגרסאות ששמעתי היא שזה סוף שלב.
אברהם מיכאלי: יש שתי מילים מאוד פשוטות: הפקדה בנאמנות.
אברהם מיכאלי: לא יכלו להפקיד בנאמנות?
אברהם מיכאלי: זרקו 55 מיליון ש"ח לפח.
אברהם מיכאלי: ולא רק זה.
אברהם מיכאלי: הם זרקו את הפרנסה של החקלאים.
אברהם מיכאלי: אני לא מסכים עם יוסי ישי שאומר: "אגרקסקו" הלכה, יש פתרונות.
אברהם מיכאלי: זו טעות.
אברהם מיכאלי: אנחנו ניווכח בעוד שנתיים, ואתם תראו שהחקלאים רק יסבלו מזה, ונגיד גם למה.
אברהם מיכאלי: "אגרקסקו" היתה קו-המשווה, שכל היצואנים התמודדו מסביב לקו הזה בכמה אגורות למעלה, בכמה אגורות למטה.
אברהם מיכאלי: קו-המשווה הזה איננו, והחברות הן חברות מסחריות בלבד.
אברהם מיכאלי: המחירים ירקיעו שחקים ויקברו את החקלאות.
אברהם מיכאלי: לזה אני לא מאמין שהאוצר ייתן פתרון.
אברהם מיכאלי: לכן, אין לי ספק שיש למצות את הדין עם הדירקטורים בכל חומרתו.
אברהם מיכאלי: אני זורק את זה לפתחו של האוצר – קודם כל, הוא צריך לתת את הדין.
אברהם מיכאלי: הוא צריך לשמש דוגמה לאזרחי מדינת ישראל ולכולנו.
רוני בר-און: תודה רבה לך, אדוני המנכ"ל, מר אברהם דניאל.
רוני בר-און: ארגון מגדלי הפירות, אילן אשל, בבקשה.
אילן אשל: אני מתחיל מזה, שהכישלון הוא חמור ביותר, וכרגיל הוא יתום.
אילן אשל: כל אחד אומר על השני: זה הכישלון שלך.
רוני בר-און: אם יהיה דוח ביקורת, יכול להיות שפתאום יצוצו לו הורים.
אילן אשל: לכן אני מצטרף לדרישה לביקורת.
אילן אשל: אני פחות רוצה לדבר על הסיבות, כי אמרו אותן פה בצורה, אני חושב, מספיק טובה.
אילן אשל: הכישלון, לדעתי, התחיל עוד לפני 2007, אבל הוא צבר תאוצה, ואת זה לא אמרו פה, ולכן אני חייב לומר.
אילן אשל: הוא התחיל ב-2008 לקבל תאוצה גדולה מאוד, עקב קרה חמורה שפקדה את מדינת ישראל, והורידה את כמות השיווק של "אגרקסקו" ב-50% במכה.
אילן אשל: זו היתה ההידרדרות שממנה כבר - - -
רוני בר-און: סלח לי, אני באופן אישי יודע מה שילמתי על החברה הזאת.
אילן אשל: אני גם יודע, ואני אחד הגורמים ששילמת לו.
אילן אשל: אני אומר שמשם התחילה הידרדרות חמורה, שכנראה כבר אז צריך היה לתפוס שאין פתרון אחר, אלא התייעלות מיידית, ולא עשו את זה.
אילן אשל: והדרך של המנכ"ל הקודם, ואולי גם של המחליף, להמשיך ולהחזיק את "אגרקסקו" ברמת שיווק שלא יברחו ממנה כולם, היתה לתת מחיר יותר טוב מאחרים, אפילו במחיר של לקיחת הלוואות ודרדור החברה הלאה.
אילן אשל: זה כנראה היה הגורם להידרדרות הסופית, ולצבירת חוב שאי אפשר היה לצאת ממנו.
אילן אשל: כי אם היה צריך להתחרות עם חברות גדולות כמו "מהדרין", ועם חברות יותר קטנות, היו חייבים, למרות שיש לו 550 עובדים, ולהם יש 50, לתת מחיר טוב.
אילן אשל: הכישלון חמור גם מבחינת אובדן יוקרה בין-לאומי לישראל, מפני שהשם Carmel היה שם חשוב מאוד, ואני לא ארחיב.
אילן אשל: הוא פתח דלתות וכולי.
אילן אשל: כל זה גרם להפסדים בייצוא, כמובן, למגדלים ולעובדים.
אילן אשל: אני רוצה מילה בכל זאת, למרות שזה נאמר, על החוב למגדלים.
אילן אשל: למגדלי הפירות חייבים בסך הכול בין 8 ל-10 מיליון שקל.
אילן אשל: לא יורו, שקל.
אילן אשל: אני יודע את הנתונים.
אילן אשל: אבל יש חקלאים בודדים שהחוב אליהם מגיע ל-500 אלף שקל, והם יתמוטטו על המקום אם לא יוחזר להם החוב, לפחות בשלבים, או לפחות חלקו.
אילן אשל: נוסף לזה, נכון שפיזית החקלאים מצאו פתרון בחברות אחרות.
אילן אשל: לכל אחד, כמעט עד הסוף, יש פתרון.
אילן אשל: אבל התוצאה היא בכל זאת לא טובה.
אילן אשל: כי כבר רואים בייצוא מחירים יותר נמוכים משנה קודמת.
אילן אשל: החברות לא מסוגלות כנראה להבטיח את המחיר.
אילן אשל: זה מתבטא באבוקדו כרגע, מבחינת הפירות, ואין בטחונות.
אילן אשל: אנחנו, יחד עם משרד החקלאות, צריכים לגבש מודל, שבו חברות חדשות שלקחו חקלאים – לא אומר "חטפו", כי זה נפל להם כפרי בשל – יהיה להם איזשהו מנגנון לביטחון, לביטוח, שהם לא ייפלו כמו "אגרקסקו".
אילן אשל: המצב הוא חמור.
אילן אשל: אנחנו צריכים למצוא פתרון לחקלאים הקטנים בעיקר שהתמוטטו, כי החקלאים הגדולים מצאו את פתרונם בצורה יותר טובה, ולדאוג שזה יתקיים.
רוני בר-און: תודה רבה לך, מר אשל.
רוני בר-און: האם יש פה מישהו מהמועצה לייצוא צמחים ולשיווקם?
רוני בר-און: בבקשה, מר עזרא בכר, מנהל אגף המנהל.
עזרא בכר: קודם כל, אני רוצה להתנצל.
עזרא בכר: קיבלנו את ההזמנה רק אתמול - -
רוני בר-און: אז אנחנו צריכים להתנצל.
רוני בר-און: אז אני מתנצל.
עזרא בכר: - - ולכן, לצערי, המנכ"ל שלנו והיושב-ראש והדירקטור השני ב"אגרקסקו" נמצאים בסיור במגזר המיעוטים, ולא יכלו לבטל את זה בדקה האחרונה.
רוני בר-און: בוא תעשה אתה טוב מהם.
עזרא בכר: דבר אחד אני רוצה להגיד.
עזרא בכר: הוא ביקש ממני למסור, שאם יש איזושהי פנייה שמעוניינים, הוא יענה עליה בכתב.
עזרא בכר: נקודה חשובה, שאמרו אותה כבר.
עזרא בכר: המדינה היתה 50% מהדירקטוריון.
עזרא בכר: להסתתר מאחורי הטענה ש-60% מהמניות נמצאים בידי מועצת הצמחים – זאת לא טענה אמיתית.
עזרא בכר: כי בסופו של דבר, כמו שאמר פה האדון מרשות החברות, השליטה עדיין על-ידי כמות הדירקטורים, למרות שנחתם ההסכם, נשארה בידי המדינה.
רוני בר-און: יש פה עוד פורום שקשור לייצוא החקלאי שלא דיבר?
רוני בר-און: עכשיו אראה אם יש פה גופים נוספים שהוזמנו.
רוני בר-און: איגוד לשכות המסחר?
רוני בר-און: לא נוכח.
רוני בר-און: פורום החוסכים לפנסיה?
רוני בר-און: ראיתי את אברימי.
רוני בר-און: נשמע את אברימי בתור נציג מחזיקי האג"ח אחר כך.
רוני בר-און: איגוד חברות הביטוח?
רוני בר-און: טוב, אנחנו מגיעים ל"אגרקסקו", ואני מציע שאולי אתה תתכלל לנו בסוף את כל התמונה השלמה.
רוני בר-און: אולי נתחיל איתך באמת, אברימי, עורך-דין אברהם וול, נציג מחזיקי אגרות החוב של "אגרקסקו".
רוני בר-און: אמרתי נכון?
רוני בר-און: בבקשה, אברימי.
אברהם וול: כן.
אברהם וול: תודה לאדוני היושב-ראש.
אברהם וול: נכון להיום כבר ברור שכ-140 מיליון שקל, החוב למחזיקי האג"ח של "אגרקסקו", ירד לטמיון.
אברהם וול: ואם בכלל, נקבל אחוזים ספורים חזרה.
אברהם וול: יחד עם זאת, לפני שאתייחס אולי למקצת הבעיות שאדוני הציג, חשוב לי להדגיש, שאומנם מחזיקי האג"ח עומדים בחזית, אבל הם רק קצה הקרחון.
אברהם וול: לפי הנתונים של המפרק, אני מבין שאנחנו מהווים בין רבע לחמישית מהנושים הבלתי מאובטחים, שחלקם אין להם פה כאן.
אברהם וול: מאות, אולי אלפי חקלאים, ספקים, לקוחות, עובדים ונפגעים אחרים מהמעגל השני.
אברהם וול: אני לא אתייחס לכשלים הניהוליים שהביאו למשבר שאותו אני מכיר פחות, אבל אני רוצה לדבר על שלושה כשלים חמורים ביותר, אולי חסרי תקדים, שחזינו בהם מהיום שהתחיל המשבר ועד לרגע זה.
אברהם וול: אני אמנה אותם, ברשותכם, מהקל אל הכבד.
אברהם וול: הכשל הראשון הוא שבניגוד לנורמות היסוד המקובלות בשוק ההון בישראל, המדינה כבעלים התנערה לחלוטין מכל מחויבות לנושי החברה.
אברהם וול: במקום לנצל את ההזדמנות בתקופה הזו, שמדברים על מחויבות של טייקונים, במירכאות, ובעלי שליטה על החובות שלהם, ולשדר איזשהו מסר של דוגמה אישית, המדינה נקטה בדיוק ההיפך.
אברהם וול: ואם בארזים נפלה שלהבת מה יגידו אזובי הקיר.
אברהם וול: וזאת, למרבה הצער, למרות שלא פחות משלוש ועדות, אולי אפילו יותר, אבל אני זוכר את ועדת הכספים, ועדת הכלכלה וועדת העבודה והרווחה של הבית הזה קראו שוב ושוב למדינה לגלות אחריות ולתת איזושהי דוגמה.
אברהם וול: נאמר על כך רבות, ואני לא אחזור.
אברהם וול: הכשל השני, והוא חמור יותר, נוגע לדרך שבה הבעלים ניהלו את המשבר הזה.
אברהם וול: חשוב להבין – חברות נכנסות לחדלות פירעון, זה קורה מפעם לפעם.
אברהם וול: לפעמים אלו אירועים האקסוגניים, אירועים שלא בשליטה.
אברהם וול: השאלה הקשה היא אם בחדלות פירעון הנושים מאבדים 5% מהחוב שלהם, או שהם מאבדים 50% או 95% אחוז מהחוב שלהם, כמו במקרה הזה.
אברהם וול: במרבית המקרים זה נשלט לחלוטין על ידי הדרך שהמנהלים והבעלים מובילים את המשבר הזה.
אברהם וול: אם אקח אנלוגיה ממה שרואים בטלוויזיה, חברה שנכנסת לקשיים היא כמו אותו חולה שמובילים אותו לחדר המיון וכל המוניטורים מצפצפים, וכולם עושים אשר לאל ידם כדי להציל אותו.
אברהם וול: אם זה ניתוח, אם זה תרופה, אם זה כל דבר כדי שהוא אולי לא יצא רץ מרתון, אבל לפחות יצא בחיים.
אברהם וול: ופה, לצערי, התחושה שהמדינה שידרה לכל האורך היתה, שהדרך הקלה היא פשוט למשוך את חוטי החשמל שמחברים את מכשירי ההחייאה, בלי להתמודד עם הבעיה.
אברהם וול: וכבר נאמרו כאן מספר פעמים המספרים.
אברהם וול: משווי של פלוס 110 מיליון יורו לפני שנה, לבור של מינוס 140 מיליון יורו היום.
אברהם וול: בור שלא יכוסה – אני מדבר על הנושים הבלתי מאובטחים.
אברהם וול: קשה להאמין, אבל כמיליארד ורבע שקל תוך שנה וחצי של השמדת ערך.
אברהם וול: אני מבין שהחברה היתה נכנסת לקשיים, אני מבין שבעלי המניות אולי היו מאבדים את המניות שלהם, אבל המספרים כאן הם דמיוניים, וכל כולם נובעים מהאופן שהמשבר הזה נוהל, או ליתר דיוק לא נוהל.
אברהם וול: אני מניח ששלמה נס ידידי יוכל להרחיב אחר כך, החברה ביקשה בתחילת הקפאת ההליכים חמש מיליון יורו.
אברהם וול: צריך להבין, זו חברה שכל מה שהיה לה זה מוניטין – קשרים, שם טוב, מערכת יחסים שנבנתה בעשרות שנים.
אברהם וול: בפרוק הנכסים הפיזיים, הברזלים שלה שווים סכומים מזעריים.
אברהם וול: מה שקרה כאן, זה שאת כל אותו מוניטין וקשרים ששווים עשרות מיליוני דולרים, אם לא יותר, ונבנו בעשרות שנים, פשוט זרקו לפח בהתנהלות האדישה הזאת שאומרת לא מעניין אותנו מה יקרה לחברה הזאת, ולכן הגענו לאן שהגענו.
אברהם וול: אמרו כאן כבר אנשים שהיה אפשר להציל, היה אפשר למנוע.
אברהם וול: חד-משמעית, אם היו מטפלים במשבר הזה כפי שהיה צריך, הנזק אולי היה נגרם, אבל הוא היה קטן בסדרי גודל, במספרים שונים לחלוטין.
אברהם וול: והתופעה השלישית, אני אקצר, שהיא אולי החמורה ביותר, היא מי קיבל את ההחלטות, או אולי מי לא קיבל את ההחלטות.
אברהם וול: כפי שנאמר כאן קודם, "אגרקסקו" היא חברה מעורבת.
אברהם וול: המדינה היתה כפסע מלהיות בעלים של חמישים פלוס אחוזים ואז היא היתה חברה ממשלתית מלאה.
אברהם וול: כחברה מעורבת חל עליה חוק החברות הממשלתיות.
אברהם וול: החוק קובע שגם בחברה מעורבת, כשרוצים למכור את אחזקות המדינה – ואני מזכיר מה שלא נאמר כאן, ששאר האחזקות הן של תאגידים סטטוטוריים, אלה לא סתם בעלי מניות – צריך לנקוט בהליכי הפרטה.
אברהם וול: יש דרך שבה המדינה מוכרת את האחזקות שלה.
אברהם וול: זה ועדת שרים לענייני הפרטה, זה החלטת ממשלה, וזה ועדת כספים של הכנסת.
אברהם וול: אי אפשר להחליט שמפריטים את החברה הזאת דרך בית-המשפט, וכשאנחנו מסתכלים בדיעבד מה קרה, הגורמים המוסמכים בכלל לא דנו בנושא.
אברהם וול: נכון שהממשלה דנה בנושא ב-2008, אבל להגיד שמה שקרה עכשיו זה איזשהו יישום של החלטת ממשלה עקרונית, אני לא חושב שמישהו טוען את הדברים האלה.
אברהם וול: והעובדה שהגורמים המוסמכים לא דנו בדברים כנראה הביאה לאן שהביאה.
אברהם וול: מי שעוקב אחרי ניהול התיק בבית-המשפט רואה את סגנית הנשיאה, כבוד השופטת אלשיך, עוד פעם ועוד פעם אומרת: אולי המדינה תעשה משהו.
אברהם וול: אני אצטט: "שמא לא מאוחר מידי לחשוב מחדש".
אברהם וול: החברה הזאת, אגב, היא עדיין לא בפירוק סופי, היא בפירוק זמני.
אברהם וול: חברת "אל-על", תקנו אותי אם אני טועה, היתה שנים בפירוק זמני, ואחר כך יצאה לתהליכי הפרטה.
אברהם וול: ושוב ושוב בית-המשפט קורא ואין עונה.
אברהם וול: אף אחד לא מתייצב, אף אחד לא מביא את זה לדיון בפני הממשלה, בפני ועדת שרים להפרטה.
אברהם וול: ההחלטות מתקבלות באופן אנונימי.
אברהם וול: מגיעה באת כוח המדינה, ברוב המקרים היא שותקת, ואחרי שלוחצים אותה לפינה, היא אומרת שלמדינה אין עניין בחברה.
אברהם וול: מי זו המדינה, אנחנו לא יודעים.
אברהם וול: פנינו בעניין הזה – יושבת כאן הגברת טלמור שלא רצתה לדבר בתורה, ובצדק – ליועץ המשפטי לממשלה ושאלנו: מה התשובה?
אברהם וול: היכן נתקבלו ההחלטות האלה?
אברהם וול: אחרי חודש פחות או יותר, ואנחנו חיים כאן במקרים שצריך לקבל החלטות בפרקי זמן של ימים, קיבלנו מכתב שלא מכחיש את טענותינו, אבל אומר: רבותי, הסוסים יצאו מהאורווה, זה חלב שנשפך, כבר הוגש צו פירוק, אין מה לדון בדברים האלה.
אברהם וול: ואני אומר שלא כך הדבר.
אברהם וול: היו אין-סוף הזדמנויות, שאם הגורמים המתאימים היו דנים בנושא, לא עולה על דעתי שהם היו נשארים באוזן ערלה לדברים של בית-המשפט המחוזי.
אברהם וול: והדבר הכי חמור: בדיעבד מתברר לנו – כתבנו את המכתב הראשון ליועץ המשפטי לממשלה תחת הכותרת "הפרטה במחדל": אף אחד לא עשה כלום, ומפריטים את החברה.
אברהם וול: מתברר שטעינו, נתנו יותר מידי קרדיט.
אברהם וול: זו היתה הפרטה במעשה.
אברהם וול: הגיע לידינו פרוטוקול של דיון שהתקיים בסוף חודש אפריל על נייר של רשות החברות הממשלתיות.
אברהם וול: נכחו בו - - -
רוני בר-און: 2011?
אברהם וול: 28 לאפריל, 2011.
אברהם וול: נכחו בו מנכ"ל משרד החקלאות, מנהל רשות החברות הממשלתיות, החברה ועוד אנשים.
אברהם וול: רק בשביל שנראה על ציר הזמן: סוף אפריל זה שלושה שבועות אחרי שהחברה אמרה לחברת הדירוג "מדרוג" שאומנם יש בעיה בדוחות הכספיים, אבל הכול בסדר.
אברהם וול: חברת הדירוג לא הפכה אותה לחברה חדלת פירעון.
אברהם וול: היא אמרה: תהיה איזושהי הרעה אבל המדינה עומדת מאחוריה.
אברהם וול: באותו זמן כבר כנראה היו דיונים מאחורי הקלעים.
אברהם וול: זה פחות מחודשיים לפני בקשה להקפאת הליכים.
אברהם וול: ואז מתברר שבאותו הפורום התקבלה ההחלטה הבאה, לא חלילה בידי הממשלה: "לבחון לעומק את חלופת הקפאת ההליכים", אני קצת מקצר, כולל תוכנית הבראה, "כאשר תוכנית ההבראה אשר תוגש לבית-המשפט במסגרת הצו" – קריסה והקפאת הליכים – "תתכנס בסופו של דבר להליך מכירת החברה".
אברהם וול: זאת אומרת, מישהו, שלא היתה לא הסמכות לקבל את ההחלטה הזו, ושלא הביא את זה לדיון בפני מי שהיתה לו את הסמכות לדון בדברים האלה - - -
רוני בר-און: זה דיון ברשות החברות?
אברהם וול: זה דיון על נייר הפירמה של רשות החברות הממשלתיות.
אברהם וול: יצא סיכום הדיון.
רוני בר-און: מי מנהל את הדיון?
אברהם וול: יש לי סיכום דיון, אבל נכחו: מנהל רשות החברות הממשלתיות, משנה למנהל רשות החברות ומנהל יחידת - - -
רוני בר-און: אוקיי, זה רשות החברות.
אברהם וול: רשות החברות, וגם נציגי משרד החקלאות, ומועצת הצמחים.
אברהם וול: זאת אומרת, מישהו חשב שלעשות תוכנית הבראה זה קשה, ולנהל תוכנית הפרטה כמו שצריך זה קשה – כולנו יודעים שזו משימה לא קלה.
אברהם וול: יש דרך פשוטה: נשלח את החברה לפתחה של כבוד השופטת אלשיך, והיא כבר תפריט לנו אותה דרך בית-המשפט.
אברהם וול: וכך הגענו לאן שהגענו, מכיוון שמי שלו הסמכות והאחריות לא דן, ומי שדן, אין לו לא סמכות, ומסתבר שלא אחריות.
אברהם וול: ולכן, אין לי אלא להצטרף לקריאות שנשמעו כאן:
אברהם וול: שכבוד מבקר המדינה יחקור ויבדוק לא רק את התהליכים שהביאו את הכשל, אלא כיצד ניהלו מי שהגיעו לאן שהגיעו, וגם לקוות שאולי בעקבות התהליכים האלה מישהו ייקח אחריות, וחלק מהנפגעים בפרשה ייראו פיצוי ולו חלקי על הנזק שנגרם להם.
אברהם וול: תודה רבה, אדוני.
רוני בר-און: תחת מוזמני "אגרקסקו" יש עוד כמה שמות לפני שאנחנו מגיעים לד"ר נס.
רוני בר-און: גלילה הורנשטיין, באת כוח העובדים, בבקשה.
גלילה הורנשטיין: אנחנו מייצגים 332 עובדים מתוך ה-500.
גלילה הורנשטיין: ה-332 הם ישראלים, השאר הם עובדי חוץ, וקרוב לוודאי שגם אותם נייצג בעתיד.
גלילה הורנשטיין: אני לא אחזור על מה שאמרו, ודאי לא על מה שאמר חברי.
גלילה הורנשטיין: אם כבודו רוצה, גם אנחנו נגיש לו את המסמך הזה, שהזדעז
גלילה הורנשטיין: ענו לקרוא אותו אחרי כמה דיונים בבית-משפט, כשהסתבר שכל נושא סיפור ההפרטה שלכאורה אמור היה להיות מיושם, בעצם החליטו ליישם אותו ולבצע אותו במסגרת הליך של הקפאת הליכים – חודל פרעון.