GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: זה היה יותר קרוב מקרוב להיות, למרבית הצער זה השתבש פעם אחת בענייני ארגוני העובדים, פעם שנייה לא נראה היה שהממשלה רוצה, כרגע לפחות לי, כמסתכל מהצד, לא נראה שהממשלה רוצה בעניין הזה, ואם בא מישהו ואומר שהרפורמה ברשות השידור תמומן דרך מכירת נכסי הנדל"ן של הרשות, זה נראה לי פתרון מצוין רק שברמה הפרקטית, תאמינו לי שאני יודע כמה זמן זה לוקח, איזה ניהול מקצועי זה לוקח ובינתיים אפשר היה לסדר את זה דרך מימוני ביניים, או של הממשלה, או של בנקים באמצעות ערבויות של הממשלה, אבל נשאל גם על הדברים האלה.
רוני בר-און: בעניין הפיטורים, הניסיון לפטר 29 עיתונאים לא תואם, לפי הטענה, כמקובל, עם אגודות העיתונאים.
רוני בר-און: סיבת הפיטורים, לפחות בטענות שהועלו בפניי, אינה ידועה, יש טענה על נתק מוחלט בין הנהלת הרשות לוועדים ואנחנו נמצאים בהשעיה זמנית של הליך הפיטורין, שכרוך בשימועים, ויש פה שורה של טענות עובדתיות שעניינן צעדים, הדחות, מינויים, שנראים למתלונן, אני מדגיש את זה, בשלב זה עוד קודם הבירור שלנו, ודאי קודם הבירור שלכם, נובעים משיקולים זרים בלא שום בסיס מקצועי של ממש.
רוני בר-און: אתם כמובן תוכלו להתמודד עם הטענות האלה.
אופיר אקוניס: מי אומר את זה?
יצחק הרצוג: אני.
רוני בר-און: אגודת העיתונאים הירושלמית.
יצחק הרצוג: אתה היית פה בהתחלה?
אופיר אקוניס: שאלתי את היושב ראש מי אומר את זה.
רוני בר-און: הוא פנה אליי.
רוני בר-און: חלק מהטענות הן טענותיו של השר לשעבר, חבר הכנסת הרצוג, שפנה במכתב ועל בסיס המכתב הזה החלטנו לקיים דיון ביניים בתהליך מתמשך.
רוני בר-און: אני חוזר לטובתך על דברי פתיחה שהחמצת.
רוני בר-און: אנחנו מקיימים דיוני מעקב לדוח מבקר המדינה, תוך כדי דוח המעקב הזה אנחנו לא מתייחסים רק למה שאמר המבקר בדוח, אלא גם דנים בשאלות חיות שעולות וצפות מפעם לפעם כי זה עסק חי, שלא לומר חי ובועט.
רוני בר-און: הדיון, כמו שאמרתי, בחשש לפוליטיזציה ברשות השידור התקיים בוועדה ב-27 בספטמבר.
רוני בר-און: הטענה לפוליטיזציה עולה שנות דור באופן תדיר, במידה של קיצוניות כזאת או אחרת, אבל מפעם לפעם נמצא שיש בטענות ממש וכאשר מדובר בגוף ממלכתי מהסוג הזה, בעל רגישות ובעל השפעה מהסוג שמדובר ברשות השידור, מן הראוי לדון בדברים בכובד ראש ובזמן אמת.
רוני בר-און: הטענות בדבר הפוליטיזציה הוחרפו ושבו ונשמעו כשהיו חילופי תפקידים, הייתי אומר כמעט ברמת שיטפון לאורך ולרוחב ובזמן קצר.
רוני בר-און: יכול להיות שזה בסדר, אם זה נועד לשכלל ולתקן תקלות עבר, אנחנו נהיה הראשונים לברך על זה, אם זה נועד לשרת שיקולים זרים, אנחנו נהיה הראשונים לגנות את זה ולהילחם בזה.
רוני בר-און: כך או כך, דוגמה קונקרטית הביא חבר הכנסת הרצוג ושעניינה תכנית סדר היום וגם כנגזרת אולי, או כנוגעת בענייני סדר היום, החלטה שמישהו קיבל שמגישה רבת מוניטין ורבת ותק מהסוג של קרן נויבך, שאני מודה שמעולם לא ראיינה אותי, מעולם לא התראיינתי אצלה, כך שאני מה שנקרא---
נחמן שי: תינוק שנשבה בין ה---
רוני בר-און: כן, נקלעתי לקרב של מראיינים ומרואיינים שכל עולמם זר לי...
רוני בר-און: אני אבקש תשובות.
רוני בר-און: תרשמו לכם, אגודת העיתונאים.
רוני בר-און: מי מייצג פה את אגודת העיתונאים?
רוני בר-און: כשאתה מדבר על מינויים וצעדים שעניינם שיקולים זרים, אני מבקש שמות, תאריכים ומה שנקרא דריל דאון, לא עננים פורחים באוויר.
רוני בר-און: טענות רבות בתקשורת להתערבות בתכנים, יש להוסיף, אין להוסיף, נא לשים לנו את הכל על השולחן.
רוני בר-און: רשות השידור - למה לא היתה התנהלות לפי כללי המינהל התקין, גם כאשר החלטתם לפטר מישהו או לקיים לו שימוע קודם לפיטורין, למה לא שיתפתם בעניין הזה או לא חשפתם את הדברים האלה בפני הוועדים ואגודות העיתונאים?
רוני בר-און: למה היה צורך במוסד כל כך ותיק, כל כך נתון לביקורת, חלקה לא צודקת, חלקה צודקת, לגרום לכך שהתהליך הזה ייעצר רק באמצעות צו של בית הדין לעבודה או פנייה לבית הדין לעבודה.
רוני בר-און: אני לא יודע אם ניתן צו, לפעמים גם פנייה עוזרת.
רוני בר-און: ומעבר לדברים האלה אנחנו נבקש לדעת מה באמת העילות לפיטורין האלה.
רוני בר-און: האם צריך לפטר את פלונית בת אלמונית שלדעת חלק מחברי הכנסת ממלאת את תפקידה כהלכה, כולל כאלה שהם בעלי מומחיות וכישורי יתר בעניינים הנדונים, כמו רווחה וצדק חברתי, קרי שר הרווחה לשעבר, מה הן העילות לפיטורין של הגברת הזאת, גם אם ההתנהלות המנהלית לא נעשתה כהלכה, או כן נעשתה כהלכה.
אמיר גילת: הגברת זה הגברת נויבך?
יצחק הרצוג: לא, הושמנד.
רוני בר-און: תיכף חבר הכנסת הרצוג יגיד לך את השמות, אני חלש בשמות.
רוני בר-און: מינויים והדחות, שלפי הטענה של אגודת העיתונאים מונעים משיקולים זרים -תשובתכם.
רוני בר-און: אחר כך נטפל גם בעניין הרפורמה.
רוני בר-און: יש להם כנראה דיון בקבינט, אם כן להעביר כסף לפלסטינים או לא, אז כל משרד האוצר התייצב שם.
רוני בר-און: חבר הכנסת הרצוג, אני הארכתי בדברי הפתיחה, אני מניח שזה לא רמז בשבילך, אלא להיפך, זה רמז בשבילך לקצר.
יצחק הרצוג: טוב, אדוני היושב ראש.
יצחק הרצוג: קודם כל, מכובדיי, אני אומר כמה הערות פתיחה שהקונטקסט של הדיון הזה יהיה ברור ומובנה.
יצחק הרצוג: אני שימשתי כשר הממונה על ביצוע חוק רשות השידור ועבדתי איתך, במאמץ באמת על אנושי, לנסות להגיע לרפורמה ולהבריא את רשות השידור.
יצחק הרצוג: אני חושב כמו, אני בטוח, רבים מחבריי, שהשידור הציבורי הוא חיוני למדינת ישראל, חיוני לדמוקרטיה, חיוני לחברה, אזרחים משלמים מכיסם כדי ליהנות משידור ציבורי טוב והבעיה היא שכרגיל לכל אורך הדרך תמיד שמים רגליים להבראתו של השידור הציבורי.
יצחק הרצוג: הנושא של הרפורמה הוא נושא קריטי וטוב שאדוני שאל מה קורה איתה, מכיוון שהיה בתקופתך כסף והיה הסדר והיתה הסכמה עם אגודת העיתונאים ועם ההנהלה, ולא מעט פעמים דיברתי גם עם היושב ראש על הדבר הזה, אבל שכאן אני מדבר על משהו אחר.
יצחק הרצוג: אז אני אומר הערת פתיחה שנייה, לא מכיר את מירית הושמנד, העורכת של התכנית, לא יודע איך היא נראית, הקשר שלי איתה הוא מועט שבמועטים.
יצחק הרצוג: התכנית הזאת לא עשתה לי חיים קלים אף פעם כשר רווחה והיא היתה חלק מהעימות והדיון הציבורי על נושאים חשובים ולא הופעתי בתכנית הזאת כבר הרבה מאוד זמן.
יצחק הרצוג: כלומר זה בכלל לא קשור לאיזה אינטרס אישי, אבל כששמעתי שבהינתן סביבת עבודה פוליטית ציבורית של הסתערות על התקשורת מטעם השלטון, כדי לסתום את פיות התקשורת---
אופיר אקוניס: לפי הדוח אתה לא סותם---
רוני בר-און: חבר הכנסת אקוניס.
אופיר אקוניס: לפי הדוח חבר הכנסת לא סותם את הפה ברשות השידור.
יצחק הרצוג: חבר הכנסת, אתה פשוט---
אופיר אקוניס: לפי הדוח אתה לא סותם את הפה.
יצחק הרצוג: סלח לי, אני לא עמותה שאתה מנסה לסתום לה את הפה ואני לא ממשלת גרמניה, ותפסיק להתערב ואם רק היית שם דברים בקונטקסט ולא מטעה את הציבור אז היית רואה שבגלל הפריימריז בעבודה היתה הבלטה.
יצחק הרצוג: אז אני מבקש.
רוני בר-און: יש לי, סליחה---
יצחק הרצוג: אם אתה לא מוכן לקבל ביקורת---
רוני בר-און: אפשר לכבות לו את המיקרופון, בבקשה?
רוני בר-און: כל פעם שאני אנסה להגיד משהו, אני מבקש עם כל הכבוד להקשיב.
רוני בר-און: פעם אחרונה שאתה מתפרץ---
אופיר אקוניס: מאה אחוז, תרשמי אותי.
אופיר אקוניס: אני מבקש זכות דיבור.
רוני בר-און: אז תקבל זכות דיבור, כשיקבלו חברי הכנסת.
רוני בר-און: הצגתי את מתווה הדיון כשלא היית פה, זה יהיה אחרי שהגופים המקצועיים ידברו.
רוני בר-און: מי שמדבר כרגע זה מי שביקש את הדיון, אתה תקבל את זכות הדיבור שלך בזמן ובמועד וזאת הפעם האחרונה שאתה מתפרץ לדברי מישהו בלא לקבל רשות.
יצחק הרצוג: תודה, אדוני.
יצחק הרצוג: אז עכשיו אפשר להחזיר את המיקרופון.
רוני בר-און: לא באמת לקחנו לך את זה.
רוני בר-און: אנחנו לא רשות השידור.
יצחק הרצוג: אנחנו מדברים על סביבת עבודה שבעקבות המחאה החברתית בקיץ אני חושש שהשלטון מנסה בכל דרך לסתום פיות למוקדי ההתססה של המחאה החברתית.
יצחק הרצוג: אם אתה מסתכל על ההתייחסות לערוצים אחרים אתה רואה את זה, אם אתה מסתכל לתרבות ההתנהגות והדיון כלפי מי שמעלה את המחאה החברתית אתה רואה את זה, ועכשיו אנחנו מגיעים לרשות השידור, מכיוון שבתכנית הנדונה היתה התססה חברתית בלתי פוסקת.
יצחק הרצוג: אני אומר עוד פעם, אני סבלתי מנחת זרועה, אבל אני חושב, כאדם שהדמוקרטיה היא נר לרגליו וחרות הביטוי היא נר לרגליו, שאנשי ציבור צריכים להתעמת עם התכנית, להופיע בה ולענות על תשובות, גם אם השאלות הן קשות.
יצחק הרצוג: מה שקרה כאן, גם עם הדמות המזוהה עם התכנית, קרן נויבך, שגם אצלה, אין לי איתה שום קשר מיוחד, לא רק שבעצם הודיעו לה שהיא לא עוברת מסך אחרי כמעט 20 שנה של הופעה בתקשורת וברשות השידור, אלא מפטרים את המפיקה שהיא זאת שיוזמת את הנושאים, בשיחת טלפון סתמית, אומרים לה, 'סליחה, את מוזמנת לשימוע', כאשר לכולי עלמא התכנית הזאת עם רייטינג גבוה ומניבה הכנסות לרשות השידור בצורה מאוד יפה בגלל הרייטינג הגבוה.
יצחק הרצוג: ואז זה בא בקונטקסט של פיטורים של 29 עובדי רשות השידור, שמקבלים הודעה לפתע פתאום בניגוד לכללים, שחלקם כתבים צעירים ומוכשרים שזה הקאדר העתידי של עובדי רשות השידור, שאתה רוצה לפתח דור צעיר של עובדי רשות השידור.
יצחק הרצוג: במצב הזה נוצרה אווירת נכאים ברשות השידור ואני חושב, בכל הכבוד הראוי, ואני באמת לא חושב שצריך להתערב בעבודה של ההנהלה כאשר היא נעשית בצורה ראויה, מה שנקרא על פי הכללים ועל פי הנהלים, אבל לא כאשר זה בא בהקשר של ניסיון לסתום פיות בתקשורת הישראלית לכל מי שרק בא ושם נושאים קשים על השולחן מול פניו של השלטון.
רוני בר-און: תודה רבה לחבר הכנסת בוז'י הרצוג.
רוני בר-און: נציג אגודת העיתונאים, חבר הכנסת דני זקן, בבקשה.
רוני בר-און: אם אתה נעלב, אני אמחק את זה מהפרוטוקול.
דני זקן: אל"ף, אני לא נעלב, ובי"ת, יש כמה וכמה עיתונאים מכובדים שעשו את הצעד.
רוני בר-און: בבקשה, אתה זוכר את השאלות שלי, נכון?
רוני בר-און: אני רוצה לעשות סוג של דריל דאון בטענות שלכם על שיקולים זרים ומינויים מופרכים.
רוני בר-און: לְמה הוא זה שאתם מתכוונים ומה סוג הטענות ברמה הספציפית להתערבות בתכנים?
דני זקן: אני אתחיל מסוגיית הפיטורים ברשותך, היא הסוגיה שכואבת הכי הרבה לי, לנו, כנציגי עובדים.
דני זקן: לפני חצי שנה, קצת יותר, כשהיה סיפור דומה עם הרבה פחות עובדים, קיבלתי כמקובל וכמו שצריך טלפונים ושיחות עם המנהל הכללי של הרשות בעבר שקלאר, והיושב ראש שהיה אז והוא גם היום, אמיר גילת, דיברנו על העניינים, בחלק הגענו להסכמות, בחלק פחות, בסופו של דבר נסגר העניין פחות או יותר לשביעות רצונם של כל הצדדים, כולל של הכתבים שפרשו או אלה שנשארו.
דני זקן: כך צריך להיות וכך היה.
דני זקן: לפני שבוע וחצי, קצת יותר, קיבלתי טלפון מחברי ועד העובדים בטלוויזיה, יש כוונה לפטר עובדים, לא ברור כמה.
דני זקן: לקח כמה ימים עד שהצלחנו לברר שמדובר ביותר מ-20 עובדים, למעשה לקח שבוע וחצי עד שברשות הסכימו לספר לנו שמדובר ב-22 עובדים עיתונאים צעירים בטלוויזיה ועוד 7 ברדיו.
דני זקן: ברדיו זה הגיע קצת יותר מאוחר וזה הגיע אליי בצורת טלפונים של קודם כל כתבת מאוד מוערכת שבילתה ימים כלילות ובעיקר לילות בסיקור מערכת הבריאות.
דני זקן: שיחה ארוכה עם הרבה דמעות באמצע, שאומרת, 'בשביל מה אני עושה את כל זה?
דני זקן: בשביל לקבל את הסטירה הזאת'.
דני זקן: גם הטייקונים חסרי הרגישות ביותר לא נוהגים בצורה הזו כפי שנוהגים כלפי אותם עובדים, ובאמת עובדים, מי שיודע ברשות השידור, הצעירים הם אלה שעובדים הכי קשה.
דני זקן: בעצם כמעט בכל מקום, אלה שנכנסים.
דני זקן: התואנה הזו שמדובר באנשים שלא הגיעו לשלוש השנים ורוצים למנוע את הגעתם לקביעות היא בדיוק הטענה הכי מרגיזה, זה בא גם על רקע הסיפור של עובדי הקבלן, המאבק של ההסתדרות, שפה אנחנו מזדהים איתו לגמרי, לא ניתן שעיתונאים יהיו עובדי קבלן, שרק בגלל שהם עומדים להגיע לקביעות רוצים לפטר אותם כדי לבוא אחר כך ולהביא אנשים חדשים.
דני זקן: וזה לא מופרך, כי למשל חלק מאלה שהתכוונו לפטר הם תחקירנים של תכניות טלוויזיה וכבר התחילו לחפש אחרי תחקירנים חדשים.
דני זקן: לא בגלל שהם לא טובים, אלא אך ורק בגלל שזה לקראת קביעות.
דני זקן: אז קודם כל הדרך.
דני זקן: זו לא הדרך הנכונה, לא נוהלית ובוודאי לא אנושית.
דני זקן: ולכן הרשות הלכה אחורה.
דני זקן: אחרי שהם קיבלו את הייעוץ המשפטי המאוחר שזו לא הדרך הנכונה הם הלכו אחורה ואני מאוד מקווה שהם יבטלו את זה לגמרי, למרות שלפי מה שאני מבין יש בהחלט כוונה להמשיך.
דני זקן: לגבי הסיפור של הדחות, מינויים וכדומה.
דני זקן: זה החל בקיץ פחות או יותר, אצלנו בקול ישראל, אצלי בבית.
דני זקן: לאחר המינוי של מנהל קול ישראל מיקי מירו, שהמינוי עצמו, או יותר נכון המכרז עצמו עומד ונתון בדיון בבית משפט, אבל בלי קשר לכך מנהל קול ישראל הגיע לישיבת מערכת והבטיח שם שלא יהיו הדחות ולא יהיו עריפות ראשים והכל יהיה ברמה המקצועית.
דני זקן: לאחר יומיים שלושה התחילו הסיפורים, זה החל בניסיון שפורסם לנסות ולמנוע את הפתיחים האישיים של המגישים, שזו סוגיה בפני עצמה, סוגיה קיימת שצריך לדון בה, ואכן מליאת רשות השידור העלתה את הנושא לדיון ואני הצעתי וההצעה הזאת מתקיימת, לדעתי, כעת, עושים על זה דיון, לשנות את מסמך נקדי, כדי לראות אם כן אפשר לתת למגישים לתת פינה אישית כזו, סגנון של פינה אישית לפני.
דני זקן: מדובר, להזכיר, במגישים הבכירים ביותר ברשות השידור ובארץ בכלל, ירון דקל, אריה גולן ואחרים.
דני זקן: ההנחיה הזו התמסמסה, בין היתר אני מקווה בגלל הלחץ או ההד הציבורי שזה עורר.
דני זקן: אחר כך עורכים וכתבים, שוב, מוערכים, שאין ספק ומחלוקת על היכולות או על המקצועיות שלהם, שפשוט הודחו מתפקידים שונים, בין אם זה תפקידי הגשה, בין אם זה תפקידי עריכה, בלי מתן סיבות של ממש.
דני זקן: לא ברמה האישית, בשיחות שהם דיברו עם המנהלים, לא אלינו כשפנינו.
רוני בר-און: אתה בעצמך, דני, קיימת על זה שיחה עם מנהל הרדיו?
דני זקן: קיימתי ניסיונות שיחה, ללא הצלחה.
רוני בר-און: תלמד אותי, את זה עוד לא למדתי.
דני זקן: טלפונים, בקשות להיפגש, להידבר.
רוני בר-און: שיחה בינך לבין מנהל הרדיו או לבין המנהל הכללי לא התקיימו---
דני זקן: המנהל הכללי של הרשות זה מכתבים, בינתיים מכתבים.
דני זקן: המכתב היחידי שנענה היה מכתב הברכה שלי לכניסתו לתפקיד, עד כה לא נעניתי לשום מכתב אחר.
רוני בר-און: אתה ביקשת את השיחות האלה?
רוני בר-און: אתם מאשרים את זה, אדוני המנהל הכללי, אדוני מנהל הרדיו?
מיכאל מירו: לא, לחלוטין.
רוני בר-און: זאת אומרת כן דיברתם?
רוני בר-און: הוא לא ביקש?
דני זקן: להציג את המכתבים, כבודו?
רוני בר-און: סליחה רגע.
רוני בר-און: ברדיו אתה מבין, בחקירות אני מבין.
רוני בר-און: נתחיל מזה.
רוני בר-און: מה זה מכחישים?
רוני בר-און: לא מאשרים?
רוני בר-און: לאט לאט, שאלה שאלה, מירו, הוא ביקש?
מיכאל מירו: לא דיבר איתי מהיום---
רוני בר-און: סליחה, שאלתי, ביקש לדבר איתך?
מיכאל מירו: לא ביקש.
רוני בר-און: לא ביקש ולכן גם לא דיבר.
רוני בר-און: אם היה מבקש, היה מדבר.
רוני בר-און: יוני, אתה אותו דבר?
יוני בן מנחם: אנחנו מקיימים פגישות שוטפות עם הוועדים.
רוני בר-און: אני שואל על דני זקן, עזוב אותי ועדים.
רוני בר-און: גדול עליי.
רוני בר-און: אם הייתי מבין בוועדים, אולי אני הייתי---
יוני בן מנחם: דני זקן, כבודו במקומו מונח, כשיגיע התור שלו להיפגש, אנחנו ניפגש איתו.
רוני בר-און: אה, אוקי.
רוני בר-און: בסדר, הבנתי, הבנתי.
רוני בר-און: לפחות אתה יודע שיש כבוד, אבל הוא במקומו מונח.
רוני בר-און: אוקי, אני מבקש לראות את הפניות שלך למנהל הרדיו שאמר שלא פנית אליו אף פעם.
רוני בר-און: אם אתה מצויד במסמכים מהסוג הזה, אני מאוד אשמח לראות אותם.
מיכאל מירו: גם אני אשמח לראות.
דני זקן: לצורך העניין, אז באמת לא הצלחתי אני להגיע להידברות.
דני זקן: דיברתי עם היושב ראש, שאיתו אני שומר על קשר, וראוי לציין את העניין הזה, גם שיחות ברמה עניינית, גם ברמה האישית הטובה, משתדלים להיפגש ככל שניתן ואני גם מעביר את המסרים דרכו כל הזמן, על הכוונה והרצון להיפגש.
דני זקן: אני חושב שההנהלה הקודמת והמנהלים וגם המנהלים המקצועיים, שחלקם יושבים פה, יכולים להעיד שאיתנו, שאיתי באגודת העיתונאים בוודאי, מאז שאני שם, אפשר כל הזמן לדבר על כל נושא שבעולם, והראיה היא שהצלחנו להביא את הסכמי הרפורמה.
דני זקן: ציין חבר הכנסת הרצוג את הקשיים שהיו בעבר עם ועדים ונציגות עובדים, אנחנו הצלחנו לחתום על זה, מה שאף אחד לא האמין שנעשה והבאנו את הוועדים האחרים.
דני זקן: לכן אפשר לדבר איתנו, זה לא מפחיד.
דני זקן: יוני, כבודי זה לא העניין פה---
רוני בר-און: לא, אל תעשה את זה אישית, דבר אליי.
רוני בר-און: כשאתם מדברים ביניכם, תהיה פה מהומה.
רוני בר-און: דברו דרכי.
דני זקן: לגבי השאלות הספציפיות של ההדחות, אמרתי, התחילו הדחות של עורכים ומגישים בעיקר, שינויים בהקשר הזה של עורכים ומגישים.
רוני בר-און: מנית שם אחד, יש לך עוד שמות למנות פה?
דני זקן: כן, אני יכול.
דני זקן: גיל ליטמן, עורך יומני בוקר.
דני זקן: אדם שנמצא פה, אני לא יודע אם הוא מת שאני אומר את זה, אבל אני אומר את זה בכל זאת, רם בנימיני, שהוא כתב הכנסת, הגיש עד לא מזמן יומני צהריים, יומני ערב, מאוד מוערך.
דני זקן: זאת אומרת אין חולקין על זה.
דני זקן: אני הצעתי שתהיה ועדה מקצועית שתבוא בעניין הזה, זה בסדר, גם מנהל חדש, אוקי, אוהב את האנשים שלו, זה בסדר, זה לגיטימי, אבל תעשו את זה עם איזה שהוא מינימום של נימוק מקצועי, עם איזה שהוא בסיס.
דני זקן: בטלוויזיה בערוץ הראשון הדוגמאות שאני יכול לתת עוסקות.
דני זקן: .. את הדוגמה של קרן נויבך אתם מכירים, אני לא יודע מה הרקע לזה, אני לא יודע להגדיר את זה הדחה, העובדות מוכרות ונמצאות על פני השטח.
דני זקן: הדבר היחיד שאני חייב להעיר פה; להגיד על קרן נויבך אחרי 17 שנים בטלוויזיה שהיא לא עוברת מסך באמירה רשמית של רשות השידור, זה קצת לא... לא יודע.
דני זקן: ערוץ 1, מנהל החדשות בטלוויזיה יורם כהן פרש מתפקידו, הוא עשה את זה בהסכמה והכל היה בסדר, ואז מונה משה נסטלבאום, איש ותיק בערוץ הראשון, לתפקיד מנהל הטלוויזיה הזמני.
דני זקן: ראשית אני אגיד שהוועד המנהל של רשות השידור החליט לא לעשות מינויים בפועל, לא לעשות מינויים זמנים, לעשות הכל במכרזים, אז בסדר, אוקי, חייבים לתקופה קצרה, בסדר, אני מאוד מקווה שיהיה מכרז מהר, אבל מנהלים כאלה, במעמד כזה, אסור, משפטית, תקנונית, לעשות שינויים כמו שהוא עושה.
רוני בר-און: יש עוד מקרים שאתה מכיר שעקפו את חובת המכרזים באמצעות מינויים בפועל?
דני זקן: יש מינוי של מנהל תכניות בערוץ הראשון, יש מינוי של מנהל מחלקת צלמים בערוץ הראשון.
רוני בר-און: מה משך התקופה---
דני זקן: עד שלושה חודשים אפשר.
רוני בר-און: זה אני יודע, אני שואל כמה זמן הם מכהנים בפועל והאם עובר למינוי בפועל גם החלו בהליכי המכרז?
דני זקן: למיטב ידיעתי, בתפקידים האלה שיש בהם מנהלים בפועל, עדיין לא.
דני זקן: לפחות אני לא קיבלתי מכרזים בהקשרים האלה.
דני זקן: יש תפקיד אחד של מנהל הטלוויזיה, שמחכים לו שימונה, הוא נדחה כבר כמה פעמים והסיכום שלי עם היושב ראש, מלפני כמה חודשים, היה שקודם כל ממנים את התפקידים שאין בהם אנשים, כאלה שפרשו למשל לפנסיה, כמו מנהל מחלקת צלמים.
דני זקן: קודם כל זה, כי זה הדחוף, וככה ניסינו לעשות עם קול המוסיקה למשל, אחר כך את היתר.
דני זקן: זה גם כיכב בדוח מבקר המדינה, על ההנהלה הקודמת.
רוני בר-און: קיבלנו מספיק בשדה הזה.
רוני בר-און: השאלה הנוספת שביקשתי ממך לקרקע את הטענה שלך בקשר להתערבות בתכנים.
רוני בר-און: בעניין הזה אני רוצה שמות, עובדות, מקומות.
דני זקן: אם תשים לב, פה בהקשר הזה ההתייחסות שלי שם היא בקשר לדברים שהועברו אליי, לא דברים שאני בדקתי בעצמי, אבל אני יכול לתת דוגמה אחת או שתיים או שלוש---
רוני בר-און: אתה אומר שקיבלת את זה כתלונה ולא בדקת את זה ב---
דני זקן: לא, אבל יש דברים---
רוני בר-און: תן דוגמה, שתיים, שלוש.
דני זקן: יפה, אז אני יכול באמת לתת התייחסות לדברים מסוימים של התערבות שהיא התערבות מנהלים.
דני זקן: אני לא יודע מאיפה היא הגיעה, התערבות מנהלים שהיא אגב לגיטימית במידה רבה, זה עורך ראשי, העורכים שקיימים, אבל היא היתה בעייתית, וזה מקרה אחד שלא הייתי צריך לבדוק, כי אני הייתי מעורב בזה.
דני זקן: זה הנושא של שידור אחת מהפגנות המחאה באחד ממוצאי השבת שהם היו בקיץ, כאשר נקבע שיש שידור ונשלחו ניידות שידור והכל, וברגע האחרון היה ניסיון להפוך את זה אך ורק לשידור מבזקים או משהו בדומה לזה.
דני זקן: לא יודע מה היתה הסיבה, אולי היא היתה מקצועית---
רוני בר-און: דוגמה נוספת?
רוני בר-און: דוגמה אחת נוספת ואנחנו עוברים לצד השני של השולחן.
דני זקן: יש, שוב, תלונות שקיבלתי, שלא בדקתי אותן, של הכנסת מרואיינים לתכניות בערוץ הראשון.
דני זקן: שוב, טענה שהגיעה אליי, לא הגעתי אליה לבדיקה.
דני זקן: עובדים מכובדים, נאמר את זה כך, בערוץ הראשון, שזו הטענה שלהם והאמירה שלהם.
דני זקן: אני אגיד, שוב, להנהלה---
רוני בר-און: אני לא יודע איך מראיינים בערוץ הראשון בלי להכניס את המרואיינים.
רוני בר-און: אני עוד לא מכיר את השיטה.
דני זקן: ספציפיים, מרואיינים ספציפיים.
אופיר אקוניס: אולי הוא יכול לתת דוגמאות?
רוני בר-און: שנייה, אני מבקש ממך לא לנהל במקומי את העניין.
אופיר אקוניס: אולי נקבל דוגמה.
אופיר אקוניס: אני לא מנהל, אני שואל---
רוני בר-און: מר אקוניס, נדמה לי שהניסיון שלי לקבל דוגמאות---
קריאה: לא, אולי הוא מדבר כעובד רשות השידור, אדוני.
אופיר אקוניס: אתה בין שיאני המרואיינים---
רוני בר-און: אתה יכול לתת דוגמה בעניין הזה?
דני זקן: אני לא אכנס פה לדוגמה, אני מצטער.
דני זקן: בשידור האחרון שנתנו לי לשדר בקול ישראל דווקא העליתי את אופיר.
רוני בר-און: לא בודקים פה טעויות עריכה, אנחנו בודקים שיקולים פוליטיים.
רוני בר-און: כישלונות בעריכה זה במקום אחר.
דני זקן: אני אגיד, ברשותך, משפט אחד אחרון.
דני זקן: יש פה איזה שהוא חשש, אני לא יודע ממה בדיוק, של ההנהלה מקטע של, הם הגדירו את זה מחנאות, הם מגדירים את זה בצורות אחרות.
דני זקן: הקטע של ההידברות ולשבת איתנו, זה הדבר הכי חשוב.
דני זקן: חבר'ה, דברו איתנו.
דני זקן: אנחנו לא נושכים, אני בטח לא, אפשר לבוא ולעשות את זה ולהגיע אל הדברים בצורה משותפת.
דני זקן: אנחנו אותה רשות, אנחנו צריכים לתקן, אנחנו צריכים להבריא אותה, זה הכי חשוב.
רוני בר-און: דני, עזוב את החששות שלהם, הטענה בעניין ההידברות איתך היא מאוד מאוד פשוטה.
רוני בר-און: מיקי מירו אומר שלא ביקשת ויוני אומר שכשיגיע זמנך, הוא ידבר איתך.
רוני בר-און: זו טענה מאוד סדורה ומאוד ניתנת לבדיקה קלה וזה תפקידה של הוועדה וזה תפקידו של מערך הביקורת.
רוני בר-און: הדברים האלה ייבדקו.
רוני בר-און: אדוני היושב ראש, שמעת באופן כללי את מתווה הדיון.
רוני בר-און: תתייחס לטענות, ככל שאתה רוצה אתה מוזמן ואפילו מתבקש לתת למנהל הכללי לומר, מעבר למה שנוגע לדברים שהוא נשאל באופן אישי ומנהל הרדיו, אז כמובן אני האחרון שאמנע מהם את זכות התשובה לטענות שנטענו כלפיהם.
גדי בן יצחק: ועדי העובדים יכולים להגיד משהו, כבוד היושב ראש?
רוני בר-און: כן, סליחה.
רוני בר-און: אני לא זיהיתי אתכם, ועדי העובדים.
רוני בר-און: אני מתנצל, אני ראיתי שהצבעת נואשות, חשבתי שדני יושב פה.
רוני בר-און: אתה גם שייך לוועד העובדים?
גדי בן יצחק: אני יושב ראש ועד עיתונאי קול ישראל ירושלים וחבר הנהלת אגודת העיתונאים בירושלים.
רוני בר-און: בבקשה, אני בשמחה אשמע אותך.
גדי בן יצחק: קודם כל אני באמת מודה לוועדה וליושב ראשה, זו הזדמנות להעלות דברים באמת רציניים על העיתונות הציבורית, על השידור הציבורי בארץ.
גדי בן יצחק: אני גם מרשה לעצמי לקלקל סיפור יפה עם עובדות.
גדי בן יצחק: עיתונאי בדרך כלל לא עושה את זה, אבל אין לי בררה.
גדי בן יצחק: יש כאן הרבה מאוד סיפורים יפים שחלקם עם הכאב של חבריי לעבודה על צעדים שנעשו על ידי ההנהלה ובינתיים נעצרו וטוב שנעצרו, אך התמונה הגדולה שנכללה בדברי היושב ראש בהתחלה היא הרבה יותר מעניינת.
גדי בן יצחק: לטעמי ולטעם העובדים שאני מנהיג אותם בעניין המקצועי, ההתערבות הפוליטית הבלתי נסבלת של השלטונות בשידור הציבורי ובהקטנת האיתנות הפיננסית או היעדר האיתנות הפיננסית שיש לנו כמוסד.
גדי בן יצחק: אני לא רוצה להרחיב על כך, כי אני חושב שאין צורך, כל מי שנמצא כאן מבין את העניין וכאן הבעיה האמיתית.
גדי בן יצחק: לדבר על יתר הדברים, לא שהם לא כואבים, זה לפספס את המטרה האמיתית.
גדי בן יצחק: אם אנחנו, וחתמנו על איזה דבר שנקרא רפורמה ויכול להיות ששם היו דברים נוראים כמו שבע שנים לקביעות, אנחנו מדברים כאן על אנשים שאמורים לסיים, או ההנהלה רוצה אולי לסיים את העסקתם לפני שלוש שנים.
גדי בן יצחק: זה מה שאנחנו חתומים היום.
גדי בן יצחק: ברפורמה אנחנו דיברנו על חמש שנים, על שבע שנים, זה לא יתואר, אז חתמנו, איפה הכסף?
גדי בן יצחק: שההנהלה תבוא ותגיד לי שהסיבה לשינויים האלה היא בין היתר כלכלית, אז אני אומר, חתמנו על הסכם.
גדי בן יצחק: אני לא מת עליו, ממש לא, נא לקיים אותו.
גדי בן יצחק: מי שרוצה לשנות אותו, אין לו כסף, שיגיד כך.
גדי בן יצחק: אי אפשר להתנהג כרגיל ולהוציא אנשים, להכניס אנשים, לעשות תכניות, לא לעשות תכניות, והעובדים לא קיימים, הם אוויר.
גדי בן יצחק: העובדים ברשות השידור בינתיים, על פי החוק הקיים, הם כעובדי מדינה על התנאים שלהם ועובדי ציבור ודאי וודאי, על דעת כולם, כולל הממשלה.
גדי בן יצחק: לכן אני רוצה להבין למה לא קיבלנו פיצוי על השחיקה בשכר שלנו, בלתי תלוי בהכנסות רשות השידור, כי עוד אין רפורמה, ורשות השידור, לצערי, היא לא עצמאית ממש, כי אין לה כסף.
גדי בן יצחק: דיברנו כאן על פתרון לכסף.
גדי בן יצחק: כל יתר הדברים שנאמרו כאן, חלקם נכונים, חלקם לא נכונים, הם באמת מעניינים, הם סיפור מאוד עסיסי, הייתי מת על השידור הזה, אבל זה מפספס את המטרה.
גדי בן יצחק: מי שפוגע בעצמאות רשות השידור, בפגיעה אנושה בהכנסותיה, ירדנו לחצי מההכנסות שלנו מלפני שבע שנים, יש לזה לטעמי התערבות פוליטית.
גדי בן יצחק: כל היתר זה בגדר משחק אלים, אך בגדר המותר.
גדי בן יצחק: זה לא פאוול.
רוני בר-און: הטענה שלך מאוד ברורה, אני הצגתי אותה בדברים הפתיחה שלי גם בישיבה הקודמת, גם בישיבה היום, יחד עם זה אני מציע, הטענה שלך היא מאוד חזקה, היא באה מדיסציפלינה אחרת, אבל לא להתחיל שהסיפור של דני הוא סיפור עסיסי ולא להרשות---
גדי בן יצחק: עכשיו אני אגיד.
גדי בן יצחק: טענה עובדתית זה השידור על המחאה החברתית.
גדי בן יצחק: הוא שידר שלוש שעות, אני הייתי רכז שידורים באותן השעות, הייתי חלק מתכנון אותו שידור, שלא שונה כהוא זה.
גדי בן יצחק: דובר על ניידות שידור, לצערי יצאה ניידת אחת כי כל היתר לא מתפקדות.
רוני בר-און: תודה רבה, מר בן יצחק.
רוני בר-און: בבקשה, אדוני היושב ראש.
אמיר גילת: כן, אדוני היושב ראש, אני מתחבר קודם כל למציאות שהזכרתם, אכן מצבה הכלכלי של רשות השידור היום אינו טוב בלשון המעטה וכתוצאה מכך נדרשים גם שינויים ארגוניים וצעדי התייעלות.
אמיר גילת: כבר בחודש מאי, כשהבנתי שהרפורמה לא ממש בהישג יד, החלטתי שאני מפיק את הלקח של קודמיי ולא מחכה לרפורמה.
אמיר גילת: בפרפראזה על המשפט הידוע, נלחמים ברפורמה כאילו אין שגרה ונלחמים בשגרה כאילו אין רפורמה, כי מה לעשות, הרשות צריכה להמשיך ולשדר גם כשאין רפורמה.
אמיר גילת: כשתבוא רפורמה ויבוא איזה שהוא תהליך שינוי, כי אין בררה אחרת, אנחנו נדע איך לקבל אותה בברכה, אבל כרגע אנחנו חייבים להמשיך להתנהל כרגיל, השידור חייב להימשך וכך הוא נמשך.
אמיר גילת: לאור זאת ההנהלה הנוכחית מקיימת שיקול דעת מקצועי בכל הנוגע למספר תחומים ובהם גם כוח אדם, ותיכף המנהל הכללי יתייחס לזה.
אמיר גילת: אני רק רוצה להביע פליאה, דווקא מתוך כבוד לבית הזה ומתוך כבוד לוועדה הזאת, שהוועדה עוסקת בצעדים כאלה, מכיוון שמדובר בצעדים ארגוניים, בצעדים ניהוליים.
אמיר גילת: אני לא חושב שהוועדה צריכה להחליף, ואני אומר את זה עם כל הכבוד, היא לא צריכה להחליף, לא את מנהל רשות השידור בכובעו כמנהל, ולא את המנהל הכללי של רשות השידור בכובעו כעורך ראשי.
אמיר גילת: יש לכך את השיקולים המקצועיים, ואני מדגיש את זה שוב ושוב, כי גם הוועד המנהל לא עושה את זה, ואנחנו משאירים למנהל הכללי, שמונה על ידי הממשלה, וגם עליו אגב אמרו שהוא מינוי פוליטי, רק בשעה הזאת לפני שבוע ימים שמענו בבג"צ את בא כוח אגודת העיתונאים בתל אביב מודה שהמינוי של המנהל הכללי של רשות השידור אינו פוליטי.
רוני בר-און: כן, מר גילת, אנחנו ניקח לתשומת לבנו המלאה את הערותיך בקשר למה אתה חושב במה הוועדה צריכה לטפל ובמה לא, בדיון הפנימי שלנו נשב שבעה נקיים ונשקול את כל ההערות שלך.
רוני בר-און: אני מבטיח לך שנודיע לך את התשובה שלנו.