GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: זה בכל אופן משהו שכן בתחום האחריות שלך.
רוני בר-און: משהו שמישהו רשם לי לשאול.
רוני בר-און: יש דיון, או חוסר ודאות בנושא ההתנהלות מול השעות הנוספות.
רוני בר-און: אתה יודע לספר לנו משהו על המספר הזה?
רוני בר-און: מה המספרים שם?
רוני בר-און: בכמה החריגה, אם יש חריגה?
רוני בר-און: קיבלנו, נדמה לי מאמיר או מיוני, שלפחות בעניין הזה הוראות המבקר מבוצעות.
מוטי אמיר: אני יכול להגיד מהניסיון שלי ברשת ב' - - -
יוני בן-מנחם: שעות נוספות או עבודה נוספת פרטית?
יוני בן-מנחם: יש הבדל.
רוני בר-און: שעות נוספות.
מוטי אמיר: מהניסיון שלי בשנים האחרונות, ממוצע השעות הנוספות ברשת ב' בחודש היה בערך 5,400.
מוטי אמיר: בחודשים האחרונים הוא מגיע ל-6,400.
רוני בר-און: בחודשים האחרונים זה 6,400.
מוטי אמיר: בחודשים האחרונים אני מתכוון: מאז היבחרו של המנהל החדש.
רוני בר-און: מה הקו הכחול?
רוני בר-און: איפה זה צריך לעמוד?
מוטי אמיר: יש מכסה מוכרת של 6,400, אבל אנחנו מעולם לא הגענו אליה, על-ידי התנהלות נכונה של הפעלת עובדים על-פי מכסות העבודה שלהם, ולא על-פי צבעם הכזה או אחר.
דני זקן: בהקשר למה שהתנהל ברשת ב'.
דני זקן: בראשית יולי נבחר מיקי מירו לתפקיד מנהל הרדיו.
דני זקן: אנחנו ערערנו, ולא אתייחס לערעור שעדיין מתנהל בבית-הדין לעבודה.
דני זקן: לא לגופו של אדם, אלא לגופו של מכרז.
דני זקן: שיטת המכרז היתה לשיטתנו פסולה, ועליה ערערנו.
דני זקן: אני ביקשתי – התחננתי – עם כניסתו של מיקי לתפקיד שלא יעשה את השינויים הדרסטיים, ואת הדברים שחששתי שייקרו.
דני זקן: העברתי מכל הכיוונים ובצורה הכי נעימה שיש – לא כדרישה, לא כאיום, לא ככלום – התחננתי שלפחות עד שההליך המשפטי ייגמר.
דני זקן: וגם אם כן שהכול ייעשה בצורה סבירה, והובטח לי שכך ייעשה.
דני זקן: כך לא נעשה.
דני זקן: יום לאחר היבחרו של מנהל הרדיו לתפקיד, או יומיים אחרי, הוא עשה ישיבה עם העובדים ברשת ב', הבטיח שלא יקרה שום דבר.
דני זקן: יומיים אחרי התחילו הדברים ליפול.
דני זקן: הדברים כללו בין היתר: העברה של עובדים מתפקידם ללא נימוק מקצועי אמיתי, ללא מתן הסבר מקצועי אמיתי גם אחר כך.
דני זקן: לפחות לא אנחנו ולא העובדים עצמם שמעו על העניין הזה.
דני זקן: אולי זה נשמע במקומות אחרים.
דני זקן: הצעות שלנו לפשרות, הצעות שלנו לעשות ועדת הגשה שתקבע מי ראוי להגיש או לא ופתרונות אחרים לא נענו עד היום.
דני זקן: והדברים האלה נמשכים.
דני זקן: בהקשר של הדעות האישיות וכולי, כבר באותו שבוע ניתנה הנחייה – יש ויכוח איך בדיוק היא ניתנה – לכל המגישים להימנע ממתן פתיחים אישיים בחלק מהתוכניות.
דני זקן: יש ויכוח על "מסמך נקדי" – אתה הערת על זה – על ארכאיותו, ועל ההקשר שלו לעיתונות מודרנית ולתקשורת מודרנית.
דני זקן: זה כבר לא מה שהיה פעם, אנחנו יודעים.
דני זקן: היה דיון על זה במליאת רשות השידור.
דני זקן: אני ביקשתי, ונדמה לי שכך קורה – שיש הליך של בדיקת הנושא הזה, והוא עדיין לא נסגר.
דני זקן: ומתן ההנחיה הזו 3 ימים לאחר היבחרו של אדם - - -
רוני בר-און: מה מצב הביניים כרגע, מותר להגיד?
רוני בר-און: חוץ מהשם, מותר להם להגיד עוד משהו?
דני זקן: המגישים שאליהם זה הופנה ידעו לעמוד על דעתם, עמדו על העצמאות שלהם בשידור, ולשמחתי הרבה ההנחיה בוטלה, אף שאחר-כך אפילו נאמר שהיא לא ניתנה בכלל, אבל זה סיפור אחר.
רוני בר-און: אבל כרגע המצב לא שונה לרעה.
דני זקן: לגבי העניין הזה ספציפי המצב לא שונה לרעה.
רוני בר-און: בוא תרוץ, כי הזמן שלנו אוזל, וחשוב לי לשמוע אותך.
דני זקן: כן, זה חשוב, כי זה מהות העניין.
דני זקן: לגבי הדברים של דוח המבקר שהציג מר חיו, אמר נציג האוצר – אומנם ביקרת אותו בעניין הזה – הרפורמה כן מטפלת ברוב הליקויים הללו, כולל, אגב, בעניין העבודה הפרטית שדיבר עליה אמיר.
דני זקן: עובדי רשות השידור הם לא פקידים במשרד האוצר או כל משרד אחר.
דני זקן: יש להם אפיון לעבודה, והגענו לסיכום ברפורמה, וחתמנו על כך, שיהיה נוהל חדש שיתייחס.
דני זקן: אין דין מגיש כוכב ב-what ever, שיכול לעשות גם דברים אחרים: להרצות, ללמד, וגם לפאר את שמה של רשות השידור, כדינו של עובד מדינה רגיל, ולכן אני מקווה שנעבוד גם על העניין הזה.
דני זקן: לא צריך להציג את העובדים בצורה כזאת, אמיר.
דני זקן: ניתן הרושם כאילו כולם עושים עבודה פרטית.
אמיר גילת: לא האשמתי את העובדים.
דני זקן: בקטע הזה, גם בדוח הביקורת צריך לדעת שמדובר במצב קצת שונה.
דני זקן: יש כאלה שמנצלים את המצב לרעה, זה - - - תמיד בכל מקום, ואני לא אתן גיבוי לאף אחד שעושה את זה.
דני זקן: אבל צריך גם להיזהר מלפגוע בעובדים באופן כללי.
רוני בר-און: היא לא רוצה.
דני זקן: האגרה הופחתה על-ידי ועדת הכלכלה לאורך שנים, מה שגרם בין השאר למשבר ברשות השידור.
דני זקן: מוכר לך העניין הזה?
דני זקן: שר האוצר דאז – ראש הממשלה בנימין נתניהו כיום.
דני זקן: לא הסכימו להעלות אותה חזרה מנימוקים שונים.
דני זקן: ללא הרפורמה – ובזה אני מסיים - - -
גדי בן-יצחק: היא ממשיכה לרדת - - -
רוני בר-און: חבר'ה, סליחה.
רוני בר-און: - - - ברדיו אומרים: כששניים מדברים לא שומעים אף אחד.
רוני בר-און: מכיוון שאנחנו מאמינים שללא הרפורמה אין תקומה לערוץ הראשון – הוא פשוט יתאפס לגמרי – וגם לרשתות האחרות, אני מודיע כאן, אדוני היושב-ראש, שאם בתוך התקופה הקרובה לא יימצא הפתרון הכלכלי-הכספי למימונה של הרפורמה ברשות השידור, אגודת העיתונאים בירושלים תפעל בצעדים הכי קשים והכי חמורים שאפשר כדי לנסות להביא ליישומה.
רוני בר-און: אין לי מקום על הגב לצלקות של האיומים האלה.
מיטל בשרי: אדוני היושב-ראש, אני יכולה להגיב?
רוני בר-און: לא, את לא יכולה.
רוני בר-און: עוד מעט תצאו החוצה, תעשו אחד לשני מה שאתם רוצים.
רוני בר-און: מיקי, הייתי נותן לך ממילא, אתה לא צריך לכתוב את הפתק.
רוני בר-און: כל אחד יקבל זכות תגובה בקצרה.
רוני בר-און: יש לי פה את עידן מארגוני היוצרים.
רוני בר-און: לא, ארגוני היוצרים דיברו.
רוני בר-און: לא נרחיב בעניין הזה.
רוני בר-און: רק בדקתי שאתם מה שנקרא "מאותה מחלקה".
רוני בר-און: באיחור, אבל לא אפגע בך: זו חני לוז, מנהלת מרכז תדמית לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, דקה וחצי לא יותר מזה.
רוני בר-און: אחרת זמננו תם.
רוני בר-און: במהירות רבה ביותר.
רוני בר-און: שבי לך על יד מיקרופון כדי שדברייך ייכנסו לפרוטוקול.
רוני בר-און: אני לא אתן יותר מדקה וחצי.
חני לוז: שלום.
חני לוז: תודה רבה.
חני לוז: אני רוצה להקדים ולומר, שבתור עיתונאית במשך יותר מ-10 שנים סיקרתי את הרפורמות שהיו צריכות להיות, ונדמה לי שאנחנו כבר יותר מ-10 שנים אחרי, והרפורמות עוד לא הגיעו.
חני לוז: בהמשך למה שדיברו על פוליטיזציה מהכיוונים האחרים: יש חוק רשות השידור.
חני לוז: החוק הזה קיים וגם הסעיף שאני הולכת להקריא יהיה קיים בחוק החדש: "הרשות תבטיח כי בשידורים יינתן מקום לביטוי מתאים של השקפות ודעות שונות הרווחות בציבור, ותשודר אינפורמציה מהימנה".
חני לוז: אנחנו טוענים מזה כבר, שהרשות מתעלמת מהסעיף הזה.
חני לוז: אנחנו דורשים שברפורמה לא רק שיהיה הסעיף הזה – והוא כן הוכנס – אלא שיהיה תקציב מיוחד שייועד למטרה הזאת, וייבדק מה מצב הגיוון.
חני לוז: כי אם משמיעים דעות בעיתונות – ואני מסכימה שיכול להיות שיש עניין להשמיע דעות – הן חייבות להיות עם איזון.
חני לוז: כי הבחירות הדמוקרטיות משקפות את דעות הציבור, והן צריכות לבוא לידי ביטוי גם ברשות השידור.
חני לוז: לא ייתכן שאג'נדה מסוימת תהיה מושמעת מבוקר עד צהריים אצל שדרן אל"ף, בי"ת, גימ"ל, דל"ת, ה"א, מ-07:00 בבוקר עד 14:00 בצהריים.
חני לוז: אנחנו מבקשים סעיף כזה עם תקציב מיועד, ושיהיה דוח שנתי של איזון, וכמו-כן סקר של הציבור, לשמוע מה הציבור אומר על השידור שלו, שזה יהיה מעוגן ברשות השידור.
רוני בר-און: כן בבקשה, בוגר רשות השידור, מר מנשה רז.
מנשה רז: אני חושב שיובל חיו הניח פה את המפתח, ואף אחד לא מרים אותו, לצערי הרב.
רוני בר-און: תודה על המחמאה – אני באמת מתרגש – שלא ידעתי לנהל את הדיון.
מנשה רז: לא דיברתי עליך.
מנשה רז: זה הניתוק המוחלט שהגיע הזמן שיקרה פה בין רשות השידור לבין הדרג הפוליטי, והוצאת השידור הציבורי לעצמאות.
מנשה רז: יש חוק שעל פיו עובד ה-BBC באנגליה.
מנשה רז: כל מה שצריך לעשות, זה לתרגם את החוק, ופשוט להביא את רשות השידור למקום אחר.
מנשה רז: ואז לא צריך רפורמה.
מנשה רז: לפי דעתי, 60% מהדברים שנשמעים פה בדיון לא יהיו בכלל, מכיוון שכל העסק הזה יעבוד אחרת לגמרי.
מנשה רז: ואני חושב שבדוח מבקר המדינה יש הצבעה על הדבר הכי חשוב והכי מהותי שהולך לאורך דורות ברשות השידור, ולא מתחיל אצל אמיר גילת, ולא אצל יוני בן-מנחם, אלא באמת דבר שהוא, בעיני, אבי אבות הטומאה של השידור הציבורי – ואהיה הכי קצר בעולם: צריך להוציא את רשות השידור לעצמאות.
מנשה רז: רשות השידור לא זקוקה לשום שר ממונה.
מנשה רז: יש אמצעים אחרים כדי לפקח על השידור של הציבור, ועל השידור הציבורי, וכך צריך לקרות.
מנשה רז: ולפי דעתי, זה צריך לקרות כמה שיותר מהר, כדי שלא יהיו יותר טענות על זה שראש ממשלה כזה, או ראש ממשלה אחר שולט ברשות השידור, ומגישים לו את ה"ליין-אפ" כל בוקר.
רוני בר-און: לא לשר ולא לקומיסר.
מנשה רז: ממש לא.
רוני בר-און: עוד בוגר של רשות השידור, חבר הכנסת ד"ר נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: קודם כל, אני רוצה לציין שרשות השידור נכנסה לתקופה חדשה, וגם ההנהלה הציבורית היא חדשה, וגם ההנהלה המקצועית היא חדשה.
נחמן שי: זה בעיני מחייב מאוד.
נחמן שי: אמרתי את זה לאמיר בהזדמנויות קודמות, ואני רוצה להגיד את זה גם למנכ"ל החדש: התפקיד הזה הוא תפקיד בעל אחריות כבדה ומשמעות ציבורית.
נחמן שי: לא רק בגלל ששנים ארוכות מחיי הייתי שם, אלא מפני שאני חושב שכל הנוכחים בחדר הזה מסכימים שמשקלה, מעמדה, מקומה של הרשות בחיים הציבוריים בארץ הוא גדול מאוד.
נחמן שי: אני שמח לומר שהוא לא הצטמצם גם בעידן שיש בו טלוויזיה ורדיו מסחריים שהצלחתם הכלכלית ואולי הרייטינגית גבוהה, אבל הם לא דחקו את רשות השידור מהמשקל והמעמד שהיה לה.
נחמן שי: אני אומר את זה כי זה חשוב, ושיעמוד נר לרגליכם כל הזמן.
נחמן שי: ראיתי שעשיתם מאמץ להגדיר את תפקידיה של הרשות לאחרונה – לא נכנסתי לפרטים, ואני גם לא יודע אם זה הוצג פה – ולתת לה מסר חדש.
נחמן שי: כל אלה הם פעולות בכיוון הנכון, ותמשיכו בהן, אבל תזכרו מעל הכול את האחריות הציבורית שיש לכם.
נחמן שי: בעולם שהוא כולו מלא התרגשויות אתם צריכים להקפיד על אמות מידה מקצועיות.
נחמן שי: אני אומר את זה גם למנהל הרדיו – אני לא יודע: מנהל טלוויזיה כבר נבחר?
נחמן שי: כשתהיה שדרת ניהול חדשה זה מה שצריך להנחות אתכם.
נחמן שי: ילכו שרים, יבואו שרים, תלך כנסת, תבוא כנסת – הרשות נשארת, והאחריות הכבדה הזאת מוטלת על כתפיכם.
נחמן שי: אני רוצה לאחל לך הצלחה, יוני, והחיים שלך הולכים להשתנות מן הקצה אל הקצה, אם אתה עוד לא יודע.
רוני בר-און: בעקבות איחולי ההצלחה האלה, כמובן.
נחמן שי: זה בא ביחד.
נחמן שי: אי אפשר אחרת.
נחמן שי: כמה נקודות שהוזכרו פה.
נחמן שי: לגבי הפוליטיזציה: המבקר ניסח משפט – שאני מקווה שילמדו אותו בבתי הספר לתקשורת – לגבי ההפרדה הראויה בין הדרג הפוליטי לבין רשות השידור.
נחמן שי: לצערי הרב, זה עוד לא מוצא את עצמו בחוק החדש שתקוע במקום שתקוע.
נחמן שי: אם אפשר היה לזרז את זה – אני לא יודע מה משקלה של הוועדה הזאת –להביא סוף-סוף את חוק רשות השידור החדש.
נחמן שי: מנשה, אי אפשר יהיה לעשות את מה שאתה רוצה, יהיה שר ממונה, תהיה איזושהי אחריות מיניסטריאלית.
מנשה רז: למה אי אפשר לעשות את זה, נחמן?
נחמן שי: כי כל רשות או כל חברה – יסביר לך את זה יושב-ראש הוועדה – יש לה בסופו של דבר למעלה איזה שהוא שר שאחראי מיניסטריאלית למה שקורה בה.
נחמן שי: זה לא אומר שהוא צריך להתערב בה או שהוא יכול להתערב בה, אבל בכל זאת נדרשת ממנו אחריות.
נחמן שי: החוק הזה צריך להסתיים.
נחמן שי: זה לא בידי רשות השידור, זה בידי הממשלה.
רוני בר-און: יש הצעת חוק שלך, או שלא קודמה הצעת החוק?
נחמן שי: לא, שלי כבר נפלה כי אנחנו רצינו להביא את החוק מחדש.
נחמן שי: האוצר אמר שזה בידיו.
נחמן שי: הוא מעכב את זה, תולה את זה ברפורמה – כל העולם תלוי ברפורמה.
נחמן שי: החוק הזה אפילו אם כבר השלימו את המינויים בשיטה הישנה, שאני חושב שהיא לא היתה נכונה, לפחות צריך ליצור את ההפרדה הזאת סוף-סוף.
נחמן שי: אפילו החוק המתוקן הוא יותר טוב מהיעדר.
נחמן שי: בכלל זה לא בידינו.
נחמן שי: זה בידי משרד ראש הממשלה.
נחמן שי: זאת האחריות שלהם – אני לא יודע אם יש פה נציג שלהם: תוציאו את זה לפועל, ותעשו סוף-סוף משהו שכבר כל-כך הרבה שנים מדברים עליו.
נחמן שי: העניין השני הוא העניין הכלכלי.
נחמן שי: צריך לתת לרשות השידור כלים לפעילות כלכלית עצמאית.
נחמן שי: זה שהתקציב הונח על שולחנו של שר האוצר זה הדבר הכי מעוות בעיני.
נחמן שי: כי אז הוא מפעיל את כל המנופים שבידיו – גם בתחומים אחרים, שאנחנו מכירים אותם – והוא מחזיק אותם שבויים.
נחמן שי: אני יודע שיש בעיה של איזון, בגלל שאין מקורות, בגלל שלא מעלים את האגרה וכולי.
נחמן שי: אבל לא יכול להיות ששר האוצר יעכב את התקציב.
נחמן שי: יש לי גם זיכרון שהיו בעבר שנים ארוכות שהרשות התנהלה בלי תקציב מאושר.
נחמן שי: ואיך היא מוציאה?
נחמן שי: אם אין לה תקציב מאושר.
נחמן שי: וכך נוצר הבסיס לדוח הבא, שיבוא ויגיד: לפי מה הוצאתם?
נחמן שי: יגידו: לפי השנה שעברה.
נחמן שי: צריך להיות תקציב מאושר שרשות השידור תפעל לפיו.
נחמן שי: ואז יהיה אפשר גם לשפוט אותם.
נחמן שי: אפשר יהיה לדעת אם הם עמדו בתקציב, לא עמדו בתקציב, חרגו מהתקציב, או לא חרגו מהתקציב.
נחמן שי: אני רוצה להאיר שתי נקודות, ואני חוזר כמו קאטו הזקן: דבר אחד שיושב-ראש הרשות הבטיח לקדם, ועוד לא ראיתי אותו, זה נושא השידורים באנגלית ובערבית.
נחמן שי: לך, יוני, לא צריך להסביר את חשיבות השידורים בערבית.
נחמן שי: זה דבר שנראה לי ברמת עדיפות גבוהה, עם ההוצאה הכרוכה בזה.
נחמן שי: קחו את זה, תעשו את זה.
נחמן שי: זה חיוני מכל בחינה שאני יכול לדבר.
נחמן שי: אני לא יודע מה המקורות שלכם לעניין.
נחמן שי: יכול להיות שתמצאו מקורות נוספים, אבל תפעילו את השירות.
נחמן שי: אתה קורא לזה שירות בינלאומי, אתה רוצה עוד שפות, אני לא בטוח שצריך.
נחמן שי: ערבית ואנגלית הן שפות שמדברים במזרח התיכון.
נחמן שי: אם רשות השידור רוצה לשרוד בזירה הזאת, שנעשתה עמוסה בשידורים, היא צריכה להיות שם.
נחמן שי: היום אתם לא שם.
נחמן שי: וזה לא רק אתם, זה ישראל כמדינה.
נחמן שי: אני לא מדבר על גוף פוליטי כזה או אחר.
נחמן שי: ישראל כמדינה לא נמצאת שם.
נחמן שי: זה חל גם על הטלוויזיה וגם על הרדיו, שניהם נחלשו, אתם יודעים למה, לא נבזבז את הזמן, תעשו את זה.
נחמן שי: אם יש עלויות – העולם גדול, אפשר לעזור.
נחמן שי: אבל זה נראה לי דבר ממלכתי ממדרגה ראשונה.
נחמן שי: הנושא השני זה משדרים.
נחמן שי: יש חלקים בארץ שלא קולטים שידורים.
נחמן שי: זה לא הוגן, זה לא נכון, זה מזמין אפילו מרד של תשלום דמי מנוי.
נחמן שי: חברי בערבה – יש לנו חברים רבים בערבה – לא קולטים את שידורי הטלוויזיה.
נחמן שי: ענית לי מה שענית, אמיר, זה לא נכון.
נחמן שי: אי אפשר לחכות לרפורמה.
נחמן שי: תפעילו שם משדרים, אפילו לטווח קצר.
נחמן שי: אזרחי מדינת ישראל גרים באזור הכי חם, הכי קשה, הכי מרוחק, ולא קולטים את שידורי הטלוויזיה.
נחמן שי: זה לא דבר שאתם יכולים לעבור עליו לסדר.
נחמן שי: דבר אחרון – הוא חשוב, אבל אני שומר אותו לסוף – זה מבחן השידורים.
נחמן שי: השידורים של רשות השידור הם טובים, אני אומר את זה.
נחמן שי: אבל גם בנסיבות האלה – ואני יודע את כל הדברים שאפשר להגיד באמצע – אתם חייבים לפעול שם מתוך אחריות ומתוך עקרונות מקצועיים, ולדעת שיותר מכל גוף תקשורת אחר העיניים מופנות אליכם.
נחמן שי: בגלל הציפיות שיש לנו מרשות שידור ממלכתית.
רוני בר-און: תודה רבה, חבר הכנסת הד"ר נחמן שי.
רוני בר-און: חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה.
נינו אבסדזה: דיברו כבר לפני על חשיבותו של השידור הציבורי, ואני בהחלט לא הולכת לחזור על זה.
נינו אבסדזה: אני יודעת שמה שמנשה אמר נשמע כיום פנטזיה, אבל אני לא בטוחה שזה בהכרח פנטזיה שאי אפשר להגיע אליה.
נינו אבסדזה: יש מודל פנטסטי, והמודל הזה נמצא בבריטניה.
נינו אבסדזה: אם אנחנו יכולים, אדוני היושב-ראש, לקחת, למשל ממדינת וויסקונסין, את "תוכנית וויסקונסין" ולממש אותה במדינת ישראל.
רוני בר-און: ולא לבצע אותה.
נינו אבסדזה: אפשר לעשות על זה דוקטורט.
נינו אבסדזה: לא לבצע אותה טוב, לבצע רע כן השכלנו, לצערי הרב.
נינו אבסדזה: אז אולי בהחלט אפשר לקחת דבר כזה – המודל הזה קיים – אבל היום זה כפי שזה היום.
נינו אבסדזה: אנחנו מכירים כבר כל-כך הרבה שנים – אני עוד לא דיברתי עברית כשאתה כבר היית בתקשורת – וכמובן שאני מאחלת בהצלחה.
נינו אבסדזה: ועוד פעם, ברורה לי החשיבות, וברור לי שהשידורים הם טובים, וככל שיש יותר תקשורת מסחרית – אגב, אני רואה זאת כל השנים – כך רואים את החשיבות של השידור הציבורי.
נינו אבסדזה: עוד משהו אחד – ותודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הנושא הזה – זה בא בהחלט מהציבור.
נינו אבסדזה: כי אנשים שאנחנו פוגשים ברחוב – ואני מניחה שגם אתה פוגש אותם – אומרים: מה בדיוק קורה שם?
נינו אבסדזה: יש לזה רקע רע ורקע טוב.
נינו אבסדזה: רקע רע, שאם שואלים מה קורה, אז כנראה קורה משהו.
נינו אבסדזה: מצד שני, זה רק מוכיח שרואים וצופים, ומקשיבים ומאזינים, וזה טוב מאוד.
נינו אבסדזה: אבל אפילו אם אין סיטואציה שיכולים לשכנע אותי שמישהו באמת מראה את ה"ליין-אפ" למישהו בלשכת ראש הממשלה, העובדה שמדברים על זה היא כבר קטסטרופה.
נינו אבסדזה: ואני אומרת לכם את זה כבן-אדם שעבד בטלוויזיה ממלכתית במדינה טוטליטרית.
נינו אבסדזה: ידענו שם לקום ולעשות מהפכות ברגע שביקשו – לי זה קרה אישית, לשכת ראש הממשלה ביקשו ממני "ליין-אפ".
נינו אבסדזה: אני לא מאמינה שזה קורה, אבל תיקחו בחשבון - - -
רוני בר-און: פה, או ב -
נינו אבסדזה: אני אומרת שאני עם רקע של בן-אדם שבא משם עוד הספקתי לעבוד בטלוויזיה ממלכתית במדינה טוטליטרית.
רוני בר-און: בסדר, די, נינו.
נינו אבסדזה: לפרוטוקול.
נינו אבסדזה: זה פשוט כואב הלב, רוני, שאני שומעת את זה אפילו רק בתור שמועה.
נינו אבסדזה: אני לא מאמינה שזה נכון.
נינו אבסדזה: אני מאמינה שאין בזה שום דבר, אבל תעשו הכול כדי שזה לא יהיה.
נינו אבסדזה: המכתבים, כמו שמספר מוטי אמיר – וכמו שאתה חבר שלי, באותה מידה אני מכירה את מוטי מיליון שנה כבר – שמקבלים, דוגמת: "לא שמתם לב שהשלטון השתנה פה?" – אסור שזה יקרה, או "אני אדע כבר לנהל ולשלוט", או איך שזה היה – אני לא רוצה לטעות בציטוט – זה גם לא יכול להיות.
נינו אבסדזה: וכמובן, הסיפור של הפתיח האישי.
נינו אבסדזה: למה אני משווה לתקופות הקשות שאני עברתי?
נינו אבסדזה: אגיד לך למה, אדוני היושב-ראש.
נינו אבסדזה: כי להגיד למנחים – אני גם מאמינה שזה לא היה ולא יהיה אף פעם – או למגישים: "זה לא יכול להיות פתיח אישי" – אני לא צריכה לספר לכם איך זה היה.
נינו אבסדזה: היה לי בהחלט חשוב לבוא ולומר את כאב הלב שלי.
נינו אבסדזה: טוב מאוד, אגב, שדיון בנושא כל-כך קשה – ואני יודעת שיש מתח באוויר – מתנהל כאן בצורה אינטליגנטית.
נינו אבסדזה: דבר אחרון, ובעיני אחד הדברים החשובים.
נינו אבסדזה: אני יודעת שרשות השידור היא בהחלט התקווה הלבנה של היוצרים במדינת ישראל.
נינו אבסדזה: בזה אין ספק.
נינו אבסדזה: אני יודעת שגם פה הפנטזיות והאילוזיות שלנו על כמה אפשר באמת לתת להם – זה לא יתממש מחר או מחרתיים.
נינו אבסדזה: אני גם יודעת שתפקידנו להילחם בשביל זה.
נינו אבסדזה: אבל לפחות במידת האפשר תעשו את כל מה שאפשר – זה בידיכם עכשיו.
נינו אבסדזה: הכדור בצד המגרש שלכם.
נינו אבסדזה: תעשו עם זה משהו, כי זה לא נשמע טוב, ושומעים את זה ומדברים על זה.
רוני בר-און: תודה נינו.
רוני בר-און: מיקי, אחר-כך יוני, לגבי דברים שנאמרו פה ברמה האישית.
רוני בר-און: אבל אני מבקש: במשפטים ספורים.
רוני בר-און: אחר כך אמיר, גם כן טלגרפית – מענים לטענות שעלו פה, ואז נסכם את הדיון.
מיקי מירו: יפה נאמר שמדובר בשמועות.
מיקי מירו: אני אומר משהו יותר טוב: המצאות.
מיקי מירו: פשוט גיבובי שקרים, הדלפות מכוונות במסגרת מאבק אישי בין אגודות העיתונאים.
מיקי מירו: מה לעשות?
מיקי מירו: הם לא אוהבים לא את יוני, לא אותי, קשה להם.
מיקי מירו: אין לנו מחנה, ליוני ולי.
מיקי מירו: אנחנו לא מחנה.
מיקי מירו: אנחנו אנשים מקצועיים.
מיקי מירו: יוני הרבה שנים – יש לו קבלות.
מיקי מירו: אגב, גם לאמיר גילת יש הרבה קבלות.
מיקי מירו: הוא בא כעיתונאי.
מיקי מירו: אני לא זוכר שהיו מצבים שגם מנכ"ל וגם יושב-ראש הם עיתונאים.
מיקי מירו: זה לא פקידים.
מיקי מירו: הם לא באו מאיזשהו מעוז פוליטי ונכנסו לתפקיד.
מיקי מירו: אנחנו צריכים לתת כבוד גם לאנשים האלה שעשו הרבה הרבה שנים בתוך השדה העיתונאי.
מיקי מירו: כנ"ל גם אני.
רוני בר-און: אין כזה דבר איזשהו מעוז פוליטי.
רוני בר-און: ברגע שזה מעוז זה הבית שלי, זה בית"ר.
רוני בר-און: כל היתר: קינים וגדודים, מעוז זה בית"ר.
מיקי מירו: אז המעוז של החברים היקרים ושלי זה העיתונות.
מיקי מירו: זה המקום שלנו.
מיקי מירו: אני הגעתי למקום הזה לאחר 33 שנים של שרות כעיתונאי אזרחי – אני קורא לעצמי – עיתונאי שמשרת את האינטרס הציבורי על כל גווניו.
מיקי מירו: הייתי זה שמוביל את זה.
מיקי מירו: אז קשה לומר עלי שאני בעל צבע כזה או אחר.
מיקי מירו: כל הטענות האלה, חבל שהן מועלות, זה פוגע בשידור הציבורי.
מיקי מירו: היום השידור הציבורי הוא האלטרנטיבה, זאת החלופה הטובה ביותר שיש עלי אדמות כאן במדינת ישראל: הגונה, מביאה את השרות לציבור.
מיקי מירו: כך צריך לראות את זה, ולא חלילה לראות כל מיני דברים כאילו אנחנו משרתי אינטרסים.
מיקי מירו: אנחנו משרתי הציבור.
מיקי מירו: בדיוק כמו שאתם משרתי הציבור.
מיקי מירו: ואסור לנו לשפוך את התינוק עם המים.
מיקי מירו: ברגע שאנחנו עושים את זה, אנחנו פוגעים בדמוקרטיה שכולנו חרדים לשלומה.
מיקי מירו: זה גם אתם חברי הכנסת, וגם אנחנו כעיתונאים בשידור הציבורי.
מיקי מירו: מה שעומד לנגד עינינו, זה פשוט האינטרס הציבורי על כל גווניו.
מיקי מירו: אנחנו נעשה גם טלוויזיה נפלאה, וגם רדיו נפלא, ובהחלט תהיה רשות שידור שתוביל את העניין שיש שידור לציבור.
נינו אבסדזה: רק שאלה קצרה, אדוני.
רוני בר-און: נינו, אי אפשר.
רוני בר-און: לא נגמור את הפינג-פונג הזה.
רוני בר-און: הם מגיבים על הדברים שלך.
רוני בר-און: אם את לא פותחת לי פה "לופ" לדיון חדש, אם זה כל-כך חשוב תשאלי.
נינו אבסדזה: אין לי ספק – ואני האחרונה שאפגע בעיתונאים הקולגות שלי – שאתם משרתים את הציבור.
נינו אבסדזה: אבל שמענו דוגמא לפני 5 דקות, על כך שסיפרת ב-07:00 בבוקר לציבור – היו שם כמעט 400 אלף – שזה ההפגנה של הטייקונים.
נינו אבסדזה: זה גם לשרת את הציבור?
נינו אבסדזה: רטורית.
מיקי מירו: אם גברתי היתה מקשיבה לתוכנית, היא היתה מבינה למה היתה הכוונה.
מיקי מירו: וזה לא נכון.
רוני בר-און: בזה תם הפרק הסוער הראשון והאחרון בדיון הזה.
רוני בר-און: ועכשיו יוני, ממש טלגרפית, ואחר-כך מוטי, ואם תישארו אז גם אני אגיד כמה מילים בסוף.
יוני בן-מנחם: קודם כל, אני רוצה להודות לחבר הכנסת נחמן שי על הברכות, ואני מסכים במאת האחוזים עם דבריו.
יוני בן-מנחם: אני חושב שהוא אדם שמכיר היטב את רשות השידור, וגם מכיר אותנו, העיתונאים, ואני חושב שמה שהוא אמר נכון.
יוני בן-מנחם: אני יכול לומר בקצרה: מאז שנכנסתי לתפקיד – לפני שבוע – אני בודק גם את הטענות שהושמעו כלפי מיקי מירו.
יוני בן-מנחם: יכול להיות שיש מקרה אחד או שניים שצריך עוד לבדוק, אבל בסך-הכול אני יכול לומר לכם – לא רוצה להיכנס פה לשמות ולהאשמות אישיות – שכל הספינים האלה התחילו בעקבות דוח מבקר המדינה שכתב שמדובר במינויים זמניים, לא חוקיים.
יוני בן-מנחם: ואנשים שהוזזו, ואנשים שיוזזו - - -
רוני בר-און: אני עושה את זה לפנים משורת הדין משום שאני אמון על השוויון.
רוני בר-און: אני נותן הזדמנות לאנשים כפרטים.
רוני בר-און: מי שעמד באופן כללי בליבת הדיון - - - והשם של מיקי.
רוני בר-און: אם יש לך משהו – אמרת תודה, זה בסדר – לנקות או לסדר עם משהו שמישהו טען כלפיך, אנא בטובך עשה את זה ב-3 משפטים.
יוני בן מנחם: התכוונתי לעשות את זה ב-3 משפטים.
יוני בן מנחם: עמדתי לסיים.
יוני בן מנחם: הספינים וההאשמות האלה החלו בעקבות דוח מבקר המדינה.
יוני בן מנחם: אותם אנשים שהוזזו, ואותם אנשים שיוזזו – בעקבות הדוח שאנחנו חייבים ליישם אותו – הם מחוללים את המחול הזה, וחלקם עוד מנסה להיאחז בתפקיד שנקבע על-ידי המדינה כלא חוקי.
יוני בן מנחם: לכן אני מציע לכם להיזהר בדברים האלה.
יוני בן מנחם: יש פה גם עניין של שנאות אישיות ומחנאות אישית.
יוני בן מנחם: זה נובע בעיקר מהדבר הזה.
יוני בן מנחם: איפה שהדברים הם ענייניים נטפל בהם, ונחזיר את הדברים למה שהם היו, אם הטענות האלה יימצאו נכונות.
יוני בן מנחם: השורה התחתונה: זה ניסיון לייצר הגנה מסוימת לאותם אנשים.
יוני בן מנחם: אנחנו לא יכולים להפר את הקביעה של מבקר המדינה.
יוני בן מנחם: חייבים ליישם את הדוח החמור ביותר בתולדות רשות השידור, ואנחנו נחושים לעשות את זה.
יוני בן מנחם: גם המנכ"ל וגם מוסדות רשות השידור.
רוני בר-און: אמיר, יש לך דקה וחצי עד שתיים, אם תהיה לי סבלנות.
אמיר גילת: אני אעשה טלגרפית.
אמיר גילת: קודם כל, לגבי הדברים של בר-מוחא שנאמרו, אני לא רוצה להתייחס, אבל נאמרו לפרוטוקול.
רוני בר-און: אתה לא מסכים אליהם, אני מניח.
אמיר גילת: יש שמה האשמות אישיות כלפי.
אמיר גילת: אני פשוט אומר לפרוטוקול שאני לא מתייחס מכיוון שהדברים האלה מופיעים ככתבם וכלשונם בתצהירים שהוא הגיש לבתי-הדין, והם מתבררים שם, אבל אני דוחה אותם מכול וכול.
אמיר גילת: כך גם לגבי הנושא של הרכב ועדת האיתור.
אמיר גילת: כשהיינו ילדים שיחקנו "בול פגיעה", אז יש כמה "בולים" וכמה "פגיעות".
אמיר גילת: כך גם בנושא המינויים הצפויים.
אמיר גילת: במקרה אחד נבחר במקרה האיש שהיה הכי טוב במכרז ובו נקבו תחילה.
אמיר גילת: במקרה אחר, שהוזכר פה, האיש לא נבחר.
אמיר גילת: כך שצריך להציג את התמונה המלאה.
אמיר גילת: אם אנשי אגודה העיתונאים היו יושבים בתוך ועדת המכרזים, הם היו רואים את הדיון הענייני שהתקיים, ושמיקי מירו היה הטוב ביותר מבין שלושת המועמדים שניגשו למכרז הזה.
אמיר גילת: הם ישבו השבוע במכרזים אחרים וראו את הבחירה העניינית שנעשתה - - -
דני זקן: רק אחרי שנכפתה עליכם - - - בוועדה.
אמיר גילת: אני לא הפרעתי לך.
אמיר גילת: הם היו חלק מהדיון, וחלק מהבחירה של מנהלי המדיה החדשים.
אמיר גילת: לשאלתך, חבר הכנסת מולה, גם אגודת העיתונאים היתה בין אלה שתמכו בהוצאת מכרזים מסוימים החוצה, כי גם הם הגיעו למסקנה – כמו גם ההנהלה – שלא היו מועמדים ראויים מבפנים.
אמיר גילת: אנחנו עושים כל מאמץ כדי לקדם אנשים מבפנים, אבל לא תמיד אתה מוצא את האדם המתאים לתפקיד המתאים, ולכן יש גם את המוסד של מכרז חיצוני.
אמיר גילת: בהקשר של העובדים.
אמיר גילת: העובדים הם הנכס האמיתי של רשות השידור.
אמיר גילת: אני מצטרף לזה.
אמיר גילת: אומרים שאם נמכור את נכסי הנדל"ן נהיה בבעיה.
אמיר גילת: אני לא מודאג, כי הנכס העיקרי של רשות השידור זה העובדים.
אמיר גילת: - - - גם בדברים על העבודה הנוספת.
אמיר גילת: אני לא האשמתי ולו גם עובד אחד.
אמיר גילת: האשמה היא במנהלים דאז שפעלו כפי שפעלו ביחס לעבודה הנוספת.
אמיר גילת: רגע, רגע, עוד שנייה.
רוני בר-און: לא רגע, רגע.
רוני בר-און: חצי רגע.
אמיר גילת: שתי דקות הבטחת.
אמיר גילת: הפקות – יש מתווה הדרגתי.
אמיר גילת: לגבי ההאשמות הפוליטיות: שוב, אני חושב שאין פה שום עניינים פוליטיים.
אמיר גילת: יש פה עניינים אישיים בין אנשים, ויכוחים בין מנהלים חדשים, עורכים חדשים שנכנסים, כמו שקיים בכל ארגון, בכל עיתון.
אמיר גילת: גם עורך "מעריב", או עורך "ידיעות אחרונות", כשהוא נכנס עושה שינויים, וזה לא מגיע לדיון בוועדה לביקורת המדינה.
אמיר גילת: עצם העלאה של הטענות האלה כפוליטיים היא הפוליטיזציה האמיתית ברשות השידור.
רוני בר-און: את זה אתם תוכיחו לנו כשתגישו לנו את המסמך ב-15 לנובמבר.
קריאה: "מעריב" זה לא שידור ציבורי.
רוני בר-און: מראשון בינואר עד 30 ביוני התפלגות לפי קואליציה-אופוזיציה, מופעים, ח"כים, שרים וכיוצא בזה, ברדיו ובטלוויזיה.
רוני בר-און: ומראשון ביולי עד האי עידנא וזהו.
רוני בר-און: משפט הבהרה שלך - - -
יובל חיו: משפט הבהרה: היתה פה התייחסות לממשק בין פוליטיקה לבין רשות השידור.
יובל חיו: חשוב להבהיר: ביקורת המדינה לא עוסקת במודל הממשק הזה.
יובל חיו: המודל הזה ייקבע על-ידי "כנסת ישראל".
יובל חיו: קו הזינוק של ביקורת המדינה היא הנורמה שקבעה "כנסת ישראל", ולפי זה ייבחנו הדברים.
רוני בר-און: אני רוצה לומר מספר מילות סיכום.