GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יגאל אכטנברג: אני מדגיש את זה.
יגאל אכטנברג: מה שתנובה מוכרת לייצר גביע אחד של קוטג' בשבילה זה.
יואל חסון: אם הרווח עולה.
יגאל אכטנברג: אבל השאלה היא איך אפשר לבדוק את זה?
יגאל אכטנברג: הם מקבלים את הנתונים מתנובה.
יגאל אכטנברג: גם מחיר הדלק הוא מחיק בפיקוח, ותיראו את ההפרשים הלא הגיוניים בין מחיר הדלק בעולם לארץ.
יגאל אכטנברג: הכישלון הוא לא שלו.
יגאל אכטנברג: הוא לא יכול לבדוק כמה באמת עולה גביע הקוטג'.
יגאל אכטנברג: הוא לא יכול לבדוק כמה באמת עולה הגבינה.
יגאל אכטנברג: הוא צריך להאמין להם.
יגאל אכטנברג: ולכן להחזיר לפיקוח זה לקבע את המחיר הגבוה ממילא.
יגאל אכטנברג: המפוקחים הם אלה שיקבעו את המחיר.
יגאל אכטנברג: בגלל זה זה שוק ...
יגאל אכטנברג: בגלל זה יצא מ – 84'.
יגאל אכטנברג: אתמול המפקחת ממשרד התמ"ת אמרה: צריך להוציא את זה.
יגאל אכטנברג: בעולם נורמלי, להוציא מוצרים גורם להורדה.
יגאל אכטנברג: מה הבעיה?
יגאל אכטנברג: הבעיה היא שלא הם נכשלים, רשות ההגבלים העיסקיים נכשלת.
יגאל אכטנברג: היא צריכה, היא זאת שצריכה להגיד: המחירים גבוהים, יש פה קבוצות ריכוז.
יגאל אכטנברג: יש פה תיאום מחירים.
יגאל אכטנברג: אבל רק כששמים לה את הקוטג' מתחת לפנס פתאום היא אומרת: בהחלט, יש פה קבוצת ריכוז.
יגאל אכטנברג: זאת אומרת שבמקום שהם יעשו את העבודה, ואת כל הבעיות המבניות שאתה אמרת: הקטשופ, דגני הבוקר, אוכל לילדים, האקונומיקה, ההפרשים הם של 150 אחוז מהעולם, והם יודעים שיש תיאום מחירים.
יגאל אכטנברג: הכל עולה פה יקר.
יגאל אכטנברג: כבוד היושב ראש, אנחנו מפרסמים מדד שאנחנו משווים בין ישראל, גרמניה, בריטניה, ארצות הברית, במחירים שיוצרים בארץ, כמו דייסה לילדים, כמו דבש יד מרדכי, ההפרשים הם כמעט של 100 אחוז.
יגאל אכטנברג: בעולם כשיש עליה של מחירים, בשביל שלא ייפגעו הצרכנים, המחלבות, או היצרנים, הקמעונאים סופגים מעצמם.
יגאל אכטנברג: בישראל אוטומטית זה מגיע לצרכנים.
יגאל אכטנברג: והם לא יכולים לעצור את זה, כי אומרים להם: זה המחיר ככה זה עולה לנו.
יגאל אכטנברג: למה שהם יספגו?
יואל חסון: לא, אבל הם יכולים לשלוט במתח הרווחים.
יואל חסון: ברגע שהם ייצרו את המוצר בפיקוח, והם יגידו: אנחנו, כמו שלדעתי היו צריכים לעשות ב – 2006, הם לא היו צריכים להסיר אותו מפיקוח, אלא היו צריכים להגיד: או.
יואל חסון: אתם מפסידים?
יואל חסון: תראו לנו כמה, אז נוסיף בעוד שקל, ואז מתח הרווחים היה סביר, והיו מוכרים, והכל היה נשאר טוב, והקוטג' היה אולי מגיע ל – 6.5 שקלים, אולי.
יגאל אכטנברג: כבוד היושב ראש, איך יכול להיות שישראל יש לה את התנובת פרות הכי גדולה בעולם, את המחלבות הכי מתקדמות בעולם.
יואל חסון: אנחנו גם שואלים את זה.
יגאל אכטנברג: איך יכול, מישהו צריך להסביר את הפער.
יגאל אכטנברג: זאת אומרת שמישהו גוזר קופון אמיתי, באמת.
יגאל אכטנברג: הפרות של ישראל מניבות יותר מהפרות האירופאיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק בגלל זה זה יקר, סליחה, אולי בגלל שאצלנו הפרות איכותיות, והטכנולוגיה.
יגאל אכטנברג: זה מה שאומרים לו.
יגאל אכטנברג: הקוטג' בישראל.
קריאה: אבל תעזבו את הקוטג', זה בכל מוצר.
יגאל אכטנברג: גבינה לבנה ההבדלים.
קריאה: גבינה צהובה הפער הוא 200 אחוז.
יגאל אכטנברג: 200 אחוז מאירופה.
קריאה: 15 שקלים גבינה מפוקחת.
יגאל אכטנברג: כבוד היושב ראש,
יואל חסון: 15 שקלים בארץ, 5 שקלים בכל חנות ...
יואל חסון: אתה לפעמים בהלם כשאתה נכנס לסופר, עזבו בארצות הברית ששם זה באמת הרבה יותר קיצוני.
יואל חסון: אפילו באירופה, אתה נכנס לסופר בצהרים לקנות.
יגאל אכטנברג: אבל שמה לא מפקחים.
יואל חסון: אתה המום מההפרשים.
יגאל אכטנברג: שמה לא מפקחים.
יגאל אכטנברג: זה בדיוק הפואנטה.
יגאל אכטנברג: אני אומר, כבוד היושב ראש, בדיקת מבקר המדינה לא צריכה להיות בועדת המחירים.
יגאל אכטנברג: היא לא צריכה להיות שמה.
יגאל אכטנברג: הבדיקה צריכה להיות של רשות ההגבלים העיסקיים.
יגאל אכטנברג: הם אלה שאמונים למנוע את הדברים האלה.
יואל חסון: זה לדיון אחר.
יואל חסון: אולי נביא את זה באמת לדיון אחר.
יגאל אכטנברג: אני רק רוצה להגיד שיש פה חברים שהם התחילו את המחאה.
יגאל אכטנברג: חלק מהקבוצה, ואולי גם כדאי.
יואל חסון: אני אשמח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, אני רוצה לשאול: למה אף אחד מכם, אתם שלושת הארגונים שנמצאים הרבה מאד בכנסת ועושים עבודת קודש לדעתי, ואני מקווה שהציבור שצופה בכם כל פעם בועדות פעם אחרי פעם, מבין שבעצם הציבור לא לבד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה למי לפנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אף אחד מכם לא מדבר על רשתות שיווק.
יגאל אכטנברג: להיפך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא באה להגיד שרשתות שיווק הם האשם היחיד כאן, אבל ראינו אתמול את הפערים הגדולים, 20 אחוז, אנחנו יודעים שאתה יכול לקנות את אותו מוצר בשכונת התקווה במחיר מסויים.
יגאל אכטנברג: את צודקת, ולכן.
קריאה: אתה מפחד מהם.
יגאל אכטנברג: לא, אני אומר לך.
יגאל אכטנברג: לי אין מה לפחד.
יגאל אכטנברג: אנחנו הוצאנו דו"ח דירוג של רשתות המזון שאמרנו: על פי כל הקריטריונים, כולל שקיפות, הגינות, טיפול בתלונות, לי אין בעיה.
יגאל אכטנברג: אני לא מקבל מאף אחד כסף.
יגאל אכטנברג: ארגון אמון הציבור הוא מלכ"ר, חי רק מתרומות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תרומות ממי?
יגאל אכטנברג: אני אומר לכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק שאלה אדוני, אתה מקבל תרומות מרשתות שיווק?
יגאל אכטנברג: לא, ממש ממש לא.
יגאל אכטנברג: אני רק רוצה לענות לך על השאלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני רוצה שאנחנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תקשיב רגע, אני רוצה פשוט, מה שאני אומרת, אתה שאלת, אדוני היושב ראש, מי לוחץ על ועדת המחירים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש לחץ?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הלחץ היחיד זה בהמות לוחצים עליהם כנראה, מעבר לזה פרות וכאלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני פשוט רוצה שאנחנו נפרוס את הבעיה בצורה אמיתית, כי אי אפשר לבוא ולדבר רק על מחלבות, רק על תנובה, רק על שטראוס.
יגאל אכטנברג: בדיוק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך לבוא לדבר גם על רשתות שיווק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהחוצפה שלהם בזמן האחרון פשוט אין לה גבול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והדבר אפשר לראות את זה, אדוני היושב ראש, כשאתה קונה את אותו המוצר בשכונת התקווה הוא יעלה X, ברמת אביב ג' הוא יעלה פי 4.
יגאל אכטנברג: אבל בפריפריה יעלה יותר מרמת אביב ג'.
יואל חסון: הסופר בדימונה יותר יקר.
אהוד פלג: זה הדיון של אתמול הבנתי כבוד היושב ראש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד משהו לעו"ד פלג, שיבין שכשאני מדברת על אותו נושא יום אחרי יום, זה כדי שזה יחדור לראשיהם של כל מי ששומע אותנו.
אהוד פלג: אנחנו אתמול התייחסנו לנקודה שהעלית, ואנחנו מסכימים.
יואל חסון: חברים תודה.
יואל חסון: תציג את עצמך.
בני גרוברמן: בני גרוברמן, אזרח פרטי.
בני גרוברמן: מיוזמי המחאה.
בני גרוברמן: רמת השרון.
בני גרוברמן: לא בא ממצוקה כלכלית.
בני גרוברמן: אני בא כי פשוט הנושא שקורה כאן, אני צועק על זה כבר כמה שנים טובות, שולח מכתבים, מתקבק, אבל זה רק הרקע.
בני גרוברמן: תיראו, קודם כל אני מתחיל מהנקודה המשותפת.
בני גרוברמן: אני כאזרח כבר 6, 7 שנים שם לב שיש עליית מחירים קבועה.
בני גרוברמן: אני מסתובב הרבה בעולם, יותר מהישראלי הממוצע, אני קונה שם במכולות, אני יכול להגיד לכם בוודאות שלפני כעשור המחירים באירופה היו דומים לישראל, היה יותר זול בישראל, כל מוצר מזון.
בני גרוברמן: היה נוח לחיות בישראל.
בני גרוברמן: 6, 7 שנים האחרונות הגענו למצב שמחירי המזון בישראל הם למעלה מכפולים.
בני גרוברמן: אנשים, חברים שלי שגרים בניו יורק לא מבינים מה אנחנו עושים פה.
בני גרוברמן: הם לא מבינים איך הגענו למצב הזה.
בני גרוברמן: אתם לא בניו יורק, אתם לא מדינה שכולם ששים לחיות בה.
בני גרוברמן: אנחנו מוקפים אוייבים, אנחנו בסכנה.
בני גרוברמן: איך אנחנו עושים את זה לאזרחים שלנו?
בני גרוברמן: איך אנחנו מביאים אותם למצב שעולה להם כפול לחיות פה, משכורתם לא עולה, ואנחנו גומרים אותם.
בני גרוברמן: משפחה היום בישראל ממוצעת, עשו תחקיר, מוציאה על 4 נפשות, זוג, שני ילדים ממוצע מעל 4,000 שקל לחודש.
בני גרוברמן: רבותיי, אם היו משלמים כמו האירופי זה היה עולה להם חצי.
בני גרוברמן: מה זה כל המאבקים הכלכליים?
בני גרוברמן: מרבית המאבקים בישראל הם כלכליים.
בני גרוברמן: בשביל מה צריך את זה?
בני גרוברמן: מספיק שתחסכו להם את הכסף הזה.
בני גרוברמן: מספיק שמישהו יבדוק.
בני גרוברמן: עכשיו לעניין הפיקוח: האם מתי שהוא נבדק העניין למה אנחנו משווים את מחירי הרצפה?
בני גרוברמן: אני מבין שיש דֶלתות, המחלבות ... בואו לא נדבר על מחלבות.
בני גרוברמן: כי אותה בעיה קיימת עם אוסם.
בני גרוברמן: אותה בעיה קיימת עם כל מוצר.
בני גרוברמן: אני נכנס לחנות מכולת כלשהי, ואמרתי, כתבתי את זה היום בבלוג שלי, שיבוא עיתונאי על חשבוני, שלא יהיה לו בעיות עם המערכת, אני אקח אותו, ושיפסיקו עם הסיפור הזה.
בני גרוברמן: אני אקח אותו שיבחר בירה בעולם, אני אכניס אותו למכולת ברחוב, והוא יקנה בחצי מחיר.
בני גרוברמן: ואנחנו נשאל את עצמנו: האם מישהו בדק פעם איך זה קרה שבתוך עשור המדינה הזו נהייתה כפולה במחירים לאזרח?
בני גרוברמן: זהו כשל אמיתי, זה הכשל האמיתי.
בני גרוברמן: ואני חושב, אני מוכן לקבל את הדֶלתות, המחלבה באה מספרת: החלב הניגר, התשומות, הדלק.
בני גרוברמן: גם על דלק יש הרבה מה להגיד, וזה חלק מאותו מאבק, ואנחנו מבינים שאנחנו במדינה מיוחדת, אנחנו מבינים שיש פה במזון שמירת שבת.
בני גרוברמן: אנחנו מבינים שיש לנו עניין של כשרות, ואנחנו מבינים שאין לנו גבולות ידידותיים ויש לנו עלויות, ואת המספוא אנחנו מייבאים.
בני גרוברמן: אבל זה מקזז לנו כנגד דברים אחרים.
בני גרוברמן: אנחנו יכולים עדיין לשאול את עצמנו שהייתה לנו פעם נקודת השוואה, שהיינו כמו העולם והתנתקנו ממנו.
בני גרוברמן: תודה רבה.
יעקב ליצמן: יעקב לבי, תושב בית שמש, גם כן ממארגני המחאה בפייסבוק.
יעקב ליצמן: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות שמבקר המדינה נמצא פה.
יעקב ליצמן: אני חושב שעצם הדיון בכלל עושה עוול לכל הציבור בישראל, נושא הדיון.
יעקב ליצמן: כאשר הנידון הוא לא הגבינה, הקוטג', סתם, דרך אגב, הקוטג' שנמצא על השולחן שמה כבר עושה עוול לאנשים שאומרים: או.
יעקב ליצמן: קיי.
יעקב ליצמן: אנחנו נאבקים במשהו, מה פתאום מנפנפים, עושים פרסומת לחברה מסויימת, אבל זה נושא אחר.
יעקב ליצמן: נושא הדיון עצמו עושה עוול לציבור בגלל שזה באמת מעניין את הציבור.
יעקב ליצמן: השאלה זה לא הקוטג' והגבינה.
יעקב ליצמן: השאלה זה מה קרה, כמו שידידי אמר, מה קרה לסל המזון?
יעקב ליצמן: איך הגיע מצב שעד היום, כמו שהוא אמר, המאבקים בעצם היו על גובה השכר, איך אנחנו יותר, מקבלים יותר כסף, אבל בסעיף ההוצאות בעצם, קיבלנו אומנם עוד 400 שקל פה, ורואים שבאמת השכר הממוצע במשק, בלי להתייחס לשכר החציוני, אבל השכר הממוצע במשק עלה, אבל הרבה יותר מזה עולה, יוקר המחיה פה עולה.
יעקב ליצמן: מה קרה פה בעצם?
יעקב ליצמן: איך הגענו למצב הזה?
יעקב ליצמן: ואין ספק שיש פה יד אחת של ספקי חומרי גלם, של רשתות שיווק, של יצרנים, של משווקים, כולם ביחד פה הצטרפו לחגיגה, אם בהסכמה, אני לא יודע אם זה קרה לפי הכללים, לפי החוקים, אבל אפשר גם בלי לדבר מראש לצאת לסופר הקרוב ולראות מה המחירים ולהשוות ולתאם.
יעקב ליצמן: הקוטג' עלה לכולם למוח, וכולם, זה רק הסמן, זה רק הסמל.
יעקב ליצמן: יש פה נושא עקרוני, צריך לבדוק, וצריך שמבקר המדינה יבדוק בעצם איך מונעים את המצב הזה?
יעקב ליצמן: איך מגיעים למצב, אנחנו נשענים על שיטות פיקוח ישנות ותיקות, ועל כל מיני דברים מסובכים.
יעקב ליצמן: איך מונעים את המצב הזה?
יעקב ליצמן: איך בונים מערכת חדשה לפיקוח?
יעקב ליצמן: להגיע למצב כזה שסל המזון הבסיסי בישראל יהיה סביל.
יעקב ליצמן: אני לא מדבר על, אני לא רוצה להשוות לשום מקום, כל אחד יבוא כלכלן כזה, פרשן אחר ויגיד את דבריו, כן כדאי פיקוח, לא כדאי פיקוח.
יעקב ליצמן: כן כדאי דבר כזה, כן כדאי דבר אחר.
יעקב ליצמן: אותנו כרוב הציבור, שאנחנו מדברים בשם מעמד הביניים, אנחנו לא נדבר על משפחות נצרכות.
יעקב ליצמן: אנשים שעובדים ורוצים, רוב הציבור בישראל בעצם.
יעקב ליצמן: איך אנחנו לא יכולים לגמור את החודש בצורה הזאת?
יעקב ליצמן: וזה צריך להקים ועדה ולבדוק את הדבר הזה: איך את כל, בלי להיכנס לפיקוח של מוצר כזה או אחר, על כל שוק המזון בישראל, לראות מה קרה?
יעקב ליצמן: מה הטירוף הזה שקורה כאן.
יואל חסון: עוד מישהו רוצה, שהוא לא חבר כנסת, להתבטא?
יואל חסון: כן אדוני, תציג את עצמך.
משה בר: שמי משה בר, ואני יושב ראש עמותת "נכים למען נכים", ואני רוצה להעלות דבר שאנחנו ביום יום רואים את זה, גם הנכים וגם כולם.
משה בר: אנחנו מגיעים לכל רשת שתהיה, ואם חברה אחת עושה מבצע, אז כל החברות מתיישרים איתה.
משה בר: חברה אחת מעלה את המחירים באותו מוצר, כל החברות מעלים איתה, ופה הם אומרים מונופול על עליהם.
משה בר: זה מונופול כללי במשק.
משה בר: כל אחד עושה שיטה.
משה בר: עכשיו שאומרים שיש מקומות שמוכרים יותר זול אז הם מוכרים מספר מוצרים יותר זול, ואת היתר מוכרים יותר יקר, אז אנחנו לא יכולים להסתובב ימים שלמים כדי לאסוף מפה 5 דברים, ומפה 5 דברים, שיעלה לנו הדלק פי 2.
משה בר: אז זה לא נכון עובדים על אנשים בעיניים ואנשים ממשיכים לעשות את זה, ואני אגיד לך, זה התחיל בדלק שנלחמנו.
משה בר: זה מתחיל במים, מתחיל בשאר הדברים, ואנחנו מרגישים את עצמנו שפשוט מאד קופת המדינה שודדת אותנו יום יום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה רשתות שיווק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך זה קופת המדינה?
משה בר: לא, לא, זה גם שייך למדינה.
משה בר: המדינה גוזרת מזה את המע"מ, גוזרת את הדברים.
משה בר: הכל זה, תאמיני לי שגם הם שותפים לכל הדברים.
משה בר: הם מקבלים יותר מע"מ, מקבלים הכל יותר, ואנחנו משלמים את המחיר.
יואל חסון: עוד מישהו לפני שנעביר לחברי הכנסת לסיכום?
יעקב ליצמן: כן, אני חושב שהוא לא אמר דבר כל כך מופרך.
יעקב ליצמן: אני חושב שאם היו קובעים יעד מחיר מסויים, נורמלי, נגיד ממוצע עולמי, והיה כלל ברור מאד, שבמידה והמחירים עולים אז המדינה לא תגבה מע"מ על אותם מוצרים, היינו רואים מהר מאד איך המדינה באה ואוכפת, ומוצאת את כל הדברים הרגולטיביות למצוא את הדרכים באמת שהמוצר הזה, שהשוק ירד.
קריאה: זה עניין של מוטיבציות.
יעקב ליצמן: זה הכל.
יעקב ליצמן: אם זה היה כואב להם בכיס, את אותם אחוזי מע"מ שלא היו נגבים, זה היה עוזר.
משה בר: למה?
משה בר: אנחנו רואים את זה מהדלק שזה שייך לאומר, אז זה לא יורד.
יואל חסון: מישהו מחברי הכנסת רוצה לומר משהו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, אני אמרתי את זה אתמול, ואני אחזור על עצמי שוב, גם לאלה ששמעו אותי, שמדיניות המחירים של ממשלת ישראל, בשיתוף עם קפיטליזם חזירי שיש במדינת ישראל גורם למצב שיש יוקר מחייה פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי שעושה את יוקר המחייה במדינת ישראל, מי שגורם ליוקר מחירים, מחייה במדינת ישראל זה ממשלת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אנחנו יודעים, זה כן נכון, אני מבינה שאתה מומחה לכלכלה, אבל כמו שאמר פה בן אדם, אזרח במדינת ישראל פשוט לא מעניין אותו כל התיאוריות, וכל המודלים, ו – OECD.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעניין אותו לסובב את החודש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומי שעושה את זה, זה ממשלת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מה שקורה, אני יודעת שזה נשמע כאילו כרגע זה לא קשור, אבל עלייה של מחירים, מסים עקיפים במדינת ישראל גורמת למצב שכל גוף רוצה להרוויח יותר, ובדרך זו מעלה מחירים, ובדרך זאת אנחנו מגיעים למצב שהיום ללכת לסרט, אני כבר לא מדברת על קוטג', עשיתי חשבון, אני השבוע לקחתי את הבן שלי לסרט, אני רוצה להגיד לכם, תקשיבו, זה מטורף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגעתי לסרט, אני כבר לא מדברת על מוצר בסיסי, או.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סרט פשוט, יצאתי עם 190 שקל שני אנשים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני, הבן שלי, 45 שקל כפול 2, פלוס פופקורן – 24 שקל, והוא קנה לעצמו קרפ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי זה נשמע כרגע שכאילו שאני חיה ברמת חיים, אני פשוט יצאתי משם ואמרתי, אני רק לקחתי ילד אחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה, לעזאזל, עם משפחה שיש לה 3 ילדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם לא צריכים ללכת לסרט?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה 500 שקל יציאה מהבית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, יכול להיות שזאת הדרך, וזה מה שרציתי להגיד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאנחנו, עם כל הועדות שנמצאות כאן צריכים להבין שמי שיחליט בסופו של דבר מה תהיה רמת המחירים במדינת ישראל זה האזרח עצמו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו רגילים ששוברים לנו אגוזים על הראש, וממשיכים לקנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שאני אומרת, אנחנו הגענו היום לאיזה שהוא מצב, אמרתי את זה אתמול, של אל חזור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קרה דבר בישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שקורה היום אתכם, אנחנו ניסינו לעשות איתך אדוני היושב ראש, את מחאת הדלק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ניסינו לגרום למצב שאנשים לא יקנו דלק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מה שקרה שדלק זה הפך להיות למוצר בסיסי, ואתה לא יכול לקרב את הפריפריה למרכז ולהגיד לאנשים: אל תקנה דלק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה הוא יעשה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין תחבורה במדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למזלנו הרב, זה היה טריגר שהביא היום למצב שאני הכי מאושרת מאז שאני בכנסת, שבאמת נפל דבר, ולא דרך הכיכר, לא דרך פיקוח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור צריך להבין שהוא עוד לא סיים את המאבק שלו.
יואל חסון: עוד לא התחלנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עוד לא התחלתם אפילו, ונפל דבר בישראל, וכל מי שצופה בנו עכשיו, צריך להבין שהכל תלוי אך ורק באזרחי מדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מספיק לקבל את עליות המחירים ולקנות עוד, ועוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לעשות חרם, ואפילו נעמוד כולנו ביחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קוטג' X תקופה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חלב אי אפשר שלא לקנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב ראש, זה נשמע באמת כאילו, תראה, אני חייבת לומר לך עם היד על הלב, חברת כנסת ...
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאני אמרתי שקניתי קרפ לבן שלי, אני מתביישת, כאילו, אני בטוחה שיש אנשים שרואים אותי עכשיו ואומרים שאין להם כסף לקנות קוטג', ואני קניתי קרפ, ואני מתביישת במה שאני אומרת, אבל זה מצב שחייב להיפסק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן אנחנו רוצים להגיע, תגיד לי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והכל תלוי בנו, ואני רוצה לחבק אתכם ולהגיד שאנחנו אתכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא קונה קוטג' כבר 10 ימים.
יואל חסון: יוליה תודה רבה.
אהוד פלג: כבוד היושב ראש, אפשר אולי לקבל תשובות מהמפקח על המחירים על השאלות שנשאלו?
יואל חסון: אני התכוונתי לעבור אליכם, לשאול אתכם אם יש לכם מה להוסיף ולהתייחס לדברים שהיו כאן.
אורי צוק בר: אני אתייחס לשאלות של עו"ד פלג.
אורי צוק בר: לגבי, עלתה פה גם שאלה איך אנחנו יודעים, ומה אנחנו מאמינים לתוצאות שהמחלבות נותנות – אז אנחנו בודקים את המחלבות בעזרת רואה חשבון חיצוני.
אורי צוק בר: בין בדיקה לבדיקה של רואה חשבון חיצוני אנחנו מקבלים נתונים מאומתים על ידי ביקורת של רואה חשבון פנימי של המחלבה.
אורי צוק בר: יש על זה אחריות מקצועית, וזה אמור להיות תואם למציאות.
אורי צוק בר: אנחנו לא יכולים כל דבר לעשות בעצמנו.
אורי צוק בר: הורדת הפיקוח שאמרו שב – 2006 היה כתוב בפרוטוקול שהתגלתה תחרותיות ולכן אפשר היה להוריד את הפיקוח – מהנתונים שבדקנו בין 99' ל – 2006, הגרף של הריכוזיות הראה באמת ירידה מרמה של מקדם של 85 ל – 55, שזה מייצג ששתי המחלבות הגדולות ירדו מ – 100 אחוז ל – 85.
אורי צוק בר: הייתה פה כניסה, הייתה פה הגדלה של התחרותיות.
אורי צוק בר: לצערי מ – 2006 ומעלה מקדם הריכוזיות עלה דווקא, וזה באמת אחת הסיבות לבחון עוד פעם את הנושא הזה.
אורי צוק בר: אבל עוד פעם אמרנו ...
אורי צוק בר: זה לא עושים כל שנה דבר כזה, אבל בהחלט פעם בכמה זמן כן צריך לעשות את זה, תקופה של 3, 4 שנים היא תקופה סבירה להחלטות בנושא.
יואל חסון: בלי מוטיבציה של אנשים.
יואל חסון: הייתם יכולים לעשות את זה לבד, במוטיבציה עצמית.
יואל חסון: לא עשיתם את זה.
אורי צוק בר: זה נכון.
אורי צוק בר: אבל זה גם לא לגמרי מלא.
אורי צוק בר: כי מה שאני קודם אמרתי שהמחיר שהיה בדצמבר, שעצרנו בו את המחלבה הגדולה ואמרנו: מחיר יותר גבוה מזה הוא בלתי סביר, אל תעלו יותר, כי זה יכול להיות שזה יביא להחזרה לפיקוח.
אורי צוק בר: מחלבת תנובה, לצורך העניין, אמרתי קודם, לא העלתה את המחיר למרות שעלו חומרי הגלם גם בינואר ובאפריל.
אורי צוק בר: אם לא הייתה הפריצה הזאת מעל 7 שקלים של רשתות השיווק למעלה, ושל המחלבות האחרות שהעלו את המחיר, ואנחנו נבדוק עוד בדיוק אם זה כן מוצדק או לא מוצדק, כי התמחיר של כל מחלבה הוא קצת שונה.
אורי צוק בר: אז לא הייתם מגיעים, אני חושב, למחאה שהקוטג' עלה ל – 8 שקלים.
אורי צוק בר: גם אם היינו, נשאלה פה שאלה, גם אם המחיר היה מפוקח, בהתאם לרמה הממוצעת, פחות או יותר, למרות שאני הסברתי קודם שפלוס מינוס סביב הרמה הממוצעת יש שוֹנוּת בעליות מחיר כל פעם, המחיר היה איפה שהוא היום, בין 6.5 ל – 7.20, זה הסדרי גודל של מחיר מפוקח שהיה היום, אם היינו במסגרת הפיקוח.
אורי צוק בר: הממוצע הוא בסביבות ה – 7, ואני עוד לא יודע עוד מה יהיה המחיר אם נחזיר את המוצר לפיקוח.
אורי צוק בר: אנחנו נדון בזה בפירוט בועדה.
אורי צוק בר: נעבור על כל התמחירים, ונבדוק את זה.
יואל חסון: מתי אתם מתכנסים?
אורי צוק בר: אנחנו קודם כל נשלים, חסרים לנו עוד, אמרתי קודם, קיבלנו נתונים מחלק מהמחלבות, יש לי מחלבה אחת שחסר לי הנתונים, אנחנו נקבל אותם.
אורי צוק בר: ברגע שיהיה נתונים בכל המחלבות נקיים דיון.
אורי צוק בר: אם לא יהיה לנו ממחלבה שלישית בימים הקרובים אז נקיים דיון גם עם נתונים של שתי מחלבות.
אהוד פלג: לגבי אירופה, אם עושים השוואה גם באירופה?
אורי צוק בר: אני אגיד שתי מילים גם על זה.
אורי צוק בר: אז זה אמרתי לגבי אם היה בפיקוח, השאלה שעלתה לגבי התחרותיות שהייתה במגמת גידול בין 99' ל – 2006.
אורי צוק בר: נושא של רווח סביר שמצדיק חזרה לפיקוח – לא, זה נושא שאנחנו צריכים לדון בו.
אורי צוק בר: זה נושא כבד.
אורי צוק בר: צריך לבדוק את זה.
אורי צוק בר: אני רוצה להגיד שהמחלבות היו בעבר בבעלות של קואופרטיב, ובידיים לא של חברות פרטיות.
אורי צוק בר: ומ – 3, 4 שנים אחרונות רמת הרווחיות שמצפים לראות בעסק הזה היא גבוהה יותר.
אורי צוק בר: היא גבוהה יותר, זה נושא שיש מה לדון בו.
אורי צוק בר: שיפור הפער הקמעונאי במוצרים מפוקחים הוא נמוך בהרבה משער מוצרים לא מפוקחים, אנחנו במוצרים המפוקחים בענף החלב הפער הקמעונאי הממוצע הוא 13.5 אחוז.
אורי צוק בר: מוצרים לא בפיקוח בענף החלב הוא מתקרב ל – 20 אחוז גם, וגם יותר מזה.
אורי צוק בר: בביצים למשל, שמעל 90 אחוז בפיקוח אנחנו נותנים 18.5 אחוז פער קמעונאי מוכר.
אורי צוק בר: כאשר הביצים האורגניות, וביצי אומגה שלא מפוקחות מגיעות לפער קמעונאי של 39 אחוז ומעלה.
אורי צוק בר: אז כנראה שמוצרי המזון המפוקחים הם מיעוט קטן מאד.
אורי צוק בר: יכול מאד להיות שיש טעם לבדוק פה את כל נושא הפערים הקמעונאיים.
אורי צוק בר: עכשיו, נושא של הגבלים עסקיים – המחלבות לא פטורות מחוק הגבלים עסקיים.
אורי צוק בר: מחלבת רמת הגולן לייצור חלב עמיד, ... לא מזמן, לפני שנה או שנתיים, החליט הממונה על פירוק של השותפות שמה.
אורי צוק בר: זאת אומרת, יש לו בהחלט מה להגיד על ענף החלב, ואם הוא רוצה הוא יכול לבדוק את ענף החלב.
אורי צוק בר: ההגנה של פטור לא קיימת לגבי המחלבות, לצורך העניין.
אורי צוק בר: ההפרשים בין עלויות בישראל לעלויות במדינות אחרות נובעות מהרבה גורמים.
אורי צוק בר: אני רוצה להזכיר שהמחלבות בישראל עובדות 5.5 ימים בשבוע.
אורי צוק בר: הם סגורות לגמרי בשישי שבת, בחגים אנחנו מגיעים לפעמים למצב שצריך לשפוך חלב כי אי אפשר להסיע את החלב מהרפתות למחלבות.
אורי צוק בר: עלויות הפיקוח כשרות, כל העלויות האלה, הם עוד עלויות שיש בישראל ואין אותם במדינות אחרות.
אורי צוק בר: זה חשוב.
אורי צוק בר: זה מה שאנחנו צורכים פה.
אורי צוק בר: הצרכן רוצה את זה, מגיע לו, אבל זה גם עולה כסף.
אורי צוק בר: צריך לדעת.
יואל חסון: כשאתה נכנס לחנות כשרה בארצות הברית, שזה אמור לעלות, זה הוצאות קבועות יותר עבור כולם, עדיין בדברים מסויימים יותר זול מפה.
קריאה: זה הרבה יותר זול מאשר בארץ.
אורי צוק בר: קודם כל עלויות.
קריאה: הכל מגולם לצרכן.
קריאה: כל הדבר הזה.
קריאה: זה הנקודה האחרונה שנאמרה שבאמת הכל מגלמים פה על הצרכן, והיצרנים לא לוקחים על עצמם שום דבר.
קריאה: אדוני היושב ראש, פשוט אם תרשה לי, פשוט חצי מילה.
קריאה: בהחלט זה לא רק נושא של הקוטג', זה לא יכול להימשך במדינה מתוקנת שמשהו נפתח לתחרות, תחרות גדלה, והמחירים יחד איתה הולכים וגדלים.
קריאה: זה מצב, זה פשוט לא קורה.
קריאה: ואנחנו צריכים, זה בהחלט דיון אחר.
קריאה: זה לא קורה בשום מקום אחר בעולם.
יואל חסון: אנחנו גולשים גם לתחומים שהם לא לועדת.
קריאה: שאלה קטנה: האם בדקו את הנושא הזה האם יש מספיק חלב?
קריאה: בגלל שאני דיברתי השבוע עם רפתן הוא אומר לי: תשמע, גם הבעיה הזאת שאין מספיק, ולכן אין מספיק תחרות.
קריאה: זה חלק מנקודה שגם צריך לבדוק אותה.
אהוד פלג: כמה היה צריך לעלות היום הקוטג' לו היה נשאר בפיקוח?
אורי צוק בר: אמרתי, זה סדר גודל של בין 6.5 ל – 7 ומשהו שקל.
יואל חסון: זה כבר אומר דרשני.
קריאה: משהו פה לא מסתדר.
קריאה: משהו פה לא בסדר.
ירון לוינסון: שאלה מאד פשוטה: למה הקוטג' הוא על האגורה כמו גבינה לבנה שהרבה יותר זולה לייצור?
יואל חסון: זו הנקודה.
יואל חסון: אנחנו נסכם.
יואל חסון: תיראו, אנחנו רוצים פה באמת לקבל החלטה, בהתייעצות עם המבקר, ולקבל את הסכמתו, בשיתוף איתו לקבל את ההחלטה על בדיקה על 21 על ההתנהלות של הועדה, הועדה לפיקוח על המחירים, בכמה פרמטרים, אני תיכף אבקש מהמבקר להתייחס לזה.
יואל חסון: אבל בכמה פרמטרים.
יואל חסון: קודם כל צריך לומר, הועדה הזאת היא ועדה שיש לה השפעה גדולה מאד גם על המשק וגם על הציבור, וראוי שועדה כזאת, מעת לעת, תיבדק.
יואל חסון: ייבדקו שיקוליה, ההתנהלויות שלה, דיוניה, הפרוטוקולים, רצוי גם לבדוק את נושא מינוי הועדה, הרכב הועדה, מינוי היושב ראש.
יואל חסון: לבדוק את דרך ניהול הועדה, התיפקוד שלה, כיצד היא פועלת, כיצד היא עובדת.
יואל חסון: צריך להיבדק גם נושא של, לדעתי, נושא של תהליך הבקרה.
יואל חסון: בקרה של קבלת החלטות, בקרת ההחלטות.
יואל חסון: האם יש בקרה בזמן אמת?
יואל חסון: האם אין בקרה בזמן אמת?
יואל חסון: האם היא מתנהלת באופן עדכני, מודרני, יעיל, כפי שהיא צריכה להיות.
יואל חסון: יש גם עניין שמאד מאד מעניין אותי, אני חושב שזה דבר שצריך להיבדק: איך מגיעים אליכם חומרי הגלם?
יואל חסון: נתונים, המידע.
יואל חסון: זה נקודה מאד מעניינת.
יואל חסון: הכל מתחיל ממידע.
יואל חסון: הרי גם אני כשמקבל החלטה, מקבל על פי המידע שמביא לו.
יואל חסון: השאלה: מי מביא את המידע?
יואל חסון: מאיפה הוא מושג?
יואל חסון: האם הוא מושג בזמן אמת?
יואל חסון: מי הגופים שעליהם אתם סומכים שמעבירים לכם את המידע?
יואל חסון: גם אם זה אנשים שעובדים מטעמכם, מיהם?
יואל חסון: מהם? ...
יואל חסון: אני שואל, יכול להיות שיש לך תשובות.
יואל חסון: אני רוצה לבדוק אותם.
יואל חסון: הועדה לביקורת המדינה היא, בעיני, המקום שצריך, בתחומים מסויימים, שאנחנו בודקים אותם, יחד עם מבקר המדינה, לוודא שיש אמון של הציבור.
יואל חסון: הועדה הזאת צריכה, אנחנו צריכים, אחרי שתהיה את הבדיקה הזאת, במידה וחברי הכנסת יקבלו את זה, והמבקר יסכים, תהיה בדיקה שבאמת אמורה להביא, במידה והיא תהיה חיובית, אבל אנחנו לא יודעים מה יש שם, שבסוף, גם בתהליך שאם יהיה צורך בתיקון, שיהיה אמון של הציבור בגוף הזה.
יואל חסון: בגוף הזה שיש לו השפעה גדולה מאד, גדולה מאד, כמו שאמרתי, על המשק ועל הציבור.
יואל חסון: גם צריך להיבדק נושא השקיפות.
יואל חסון: האם יש כאן שקיפות?
יואל חסון: האם יש לחצים?
יואל חסון: אין לחצים?
יואל חסון: מי הגורמים המשפיעים?
יואל חסון: את כל הדברים האלה אנחנו נרצה, נבקש מהמבקר להתייחס, והמבקר יבדוק, והמבקר יגיד את עמדתו בעניין הזה גם.
יואל חסון: נקודה נוספת שעלתה כאן – נושא רשות ההגבלים העיסקיים.
יואל חסון: אני פניתי אליהם, אני פניתי בבקשה בסיפור הזה, במספר בקשות.
יואל חסון: אני מחכה לתגובה.
יואל חסון: אני אראה כיצד הם מתכוונים להתייחס לבקשה שלי.
יואל חסון: אני מקווה שהם יתייחסו אליה.
יואל חסון: במידה ולא – יכול להיות באמת שזה נושא שנצטרך גם לדון עליו בועדה לביקורת המדינה, וממנו להוביל איזה שהוא תהליך, אבל זה נושא שאנחנו עכשיו התחלנו אותו.
יואל חסון: אז אילו, פחות או יותר, הדברים שחשבנו, המבקר, אני אשמח לשמוע את עמדתך, אחרי ששמעת את הדיון, ואת דברינו.