GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מימי אמסילי: המשטרה כן, המשטרה, לתחנות.
מימי אמסילי: זה ענין של חוק.
מימי אמסילי: נכון, הנוהל השלנו מובנה לפי הסעיפים בחוק.
יצחק שגב: תחום מערכת הרישוי עבר למשרד לבטחון פנים.
דוברת: אז תתקן את החוק.
מימי אמסילי: אנחנו מעבירים למשרד הפנים כמו שכתוב בחוק, אם יש שינוי אנחנו נשמח לתקן את זה.
יעקב מרגי: מעבירים לאגף יריה וזה מגיע.
מימי אמסילי: נכון.
יואל חסון: אם האגף עבר עכשיו למשרד לבטחון פנים?
יעקב מרגי: נמשיך לדווח, זה אותו מספר הפקס.
מימי אמסילי: אנחנו לאחרונה ריעננו את הנוהל הזה ביוזמתנו, וידאנו אם יש שינויים והיו שינויים במספרי טלפון ופקס של הגורמים האלה, שלא קיבלנו עדכונים עליהם - - -
קריאה: האם זה לא קצת מיושן להשתמש בפקס?
מימי אמסילי: אגיד לך, זה מיושן, ואתה צודק, אבל לצערי הרבה אין לנו מימשק מיחשובי עם כל הגורמים.
קריאה: כתובת דוא"ל?
מימי אמסילי: אני לא בטוחה שזה הוכיח את עצמו, זה לא הוכיח את עצמו.
חנה יזרעלוביץ': האם אפשר לשאול שאלה?
חנה יזרעלוביץ': צו הגנה מוצא בהליך אזרחי אז לאיזו תחנה אתם מעבירים?
מימי אמסילי: לתחנת המשטרה של מקום מגורים של אותו המשיב, של מחוייב הצו.
יואל חסון: תת נציב שחם, האם אתם מקבלים את זה?
ורדה שחם: ביררתי -ולא בירור ממש יסודי כי זה לא תחום האחריות הספציפי שלי אבל אומר כך: כאשר יש צו שבו בית המשפט מורה למשטרה לתפוס את כלי הנשק של המחוייב, של המשיב, אכן זה מגיע לאותה יחידה, זאת אומרת אני לא יודעת מה לא מגיע אבל אני יודעת שכשיגרה, כשהמשטרה נדרשת ללכת ולתפוס את הנשק, מאותו אדם שהצו הוא לחובתו, הצו בדרך כלל מגיע.
ורדה שחם: עצם קיומו של צו הרחקה, טומן בחובו את ההוראה לתפוס נשק, אז זה מגיע, הם אמורים לשלוח למשטרה, אני יודעת שזה בדרך כלל מגיע.
ורדה שחם: ואז המשטרה יש לה כל מיני פעולות שהיא צריכה לבצע, של אגף המבצעים שלנו ושם בעצם הסייר צריך לעשות מאמץ, ללכת לחפש, לתפוס את האיש, לקחת מממנו את הנשק, לעשות בדיקה במאגר המידע שיש לנו אם אכן רשום על שמו נשק, זאת אומרת, יש פעולות, שיגרת פעולות של תרשים זרימה מאד ברור מה המשטרה צריכה לעשות.
ורדה שחם: נדמה לי -וזה הבירור שאנחנו ערכנו, שנעשה מאמץ מול הנהלת בתי המשפט.
ורדה שחם: קודם כל המחלוקת בעבר היתה שהנהלת בתי המשפט דרשה שיהיה לה גורם אחד במשטרה -וזה עלה מהדוח, ואילו המשטרה אמרה שזה צריך להגיע ליחידות הרלבנטיות ולמיטב ידיעתי, ממה שאני ביררתי עד עכשיו, המחלוקת הזו לא נפתרה.
ורדה שחם: היה דיון עם גורמי המיחשוב של המשטרה שחשבו שצריך להעביר את המידע הזה בקובץ והמשטרה תמצא את הדרך לנתב אותו, את כלל צווי ההגנה, לא רק אלה שיש בהם הוראות בענין הנשק והמהלך הזה לא צלח.
ורדה שחם: ואני רוצה להגיד שני דברים: לשלוח בפקס למשטרה - אני לא מכירה פטנט כזה, מכיוון שיש פקס אחד שהוא יכול להיות באיזה מקום אצל גורם שהוא בכלל לא רלבנטי לענין הזה ואין לי מושג לאן הם שולחים ומהמידע שאני אספתי לקראת הדיון הזה באופן ספוראדי, יש בתי משפט ששולחים שליח עם כל הצווים של אותו היום, זה קורה במחוז דרומי ויש בתי משפט שלא שולחים כלום.
ורדה שחם: אין שום דבר מוסדר, הנושא של הפקס אני לא מכירה אותו ואני גם אומרת שהוא לא הגיוני.
ורדה שחם: אי אפשר להציף את המשטרה בפאקסים ולא לדעת שטלפון אחד, אדם אחד, שמקבל את הפקסים מאשר שהוא קיבל.
יואל חסון: היא טוענת שהיא מוודאה.
מימי אמסילי: שש שנים זה מה שאנחנו עושים.
ורדה שחם: לא לא לא , רק כשיש נשק.
מימי אמסילי: אני לא יודעת מאיפה את מביאה את המידע הזה אבל - - -
ורד פאר-סוויד: וכאן זה נהיה רלבנטי: אשה מתלוננת בתחנת נתניה על אלימות, מי השוטר שמקבל את התחנה ומוודא?
ורד פאר-סוויד: האם יש לך בכל תחנת משטרה אדם ספציפי?
מימי אמסילי: אני לא יכולה לתת לך שמות, למזכירויות בתי המשפט יש, בקשרי העבודה שנוצרו, יש להם את הפרסונות שהם עובדים מולן והם יודעים להגיע אליהן.
ורדה שחם: אבל הפרסונה לא תמיד רלבנטית, סליחה שאני אומרת לך, כי אם בית המשפט לענייני משפחה בירושלים הוציא צו הגנה בירושלים והאשה לא יודעת איפה החשוד גר, מה אתם עושים?
מימי אמסילי: אז אנחנו מנסים לאתר.
מימי אמסילי: אנחנו מנסים להבין.
מימי אמסילי: אין דבר כזה שאנחנו נשאיר את זה באוויר, זה לא קורה.
מימי אמסילי: זה לא קורה.
מימי אמסילי: יש נוהל ברור.
ורדה שחם: יש כל מיני מימשקים בעייתיים אתכם, אנחנו צריך לתקן.
שירי לנג: קודם אמרת שיש מחלוקת לגבי זה שהנהלת בתי המשפט רוצה שיהיה איש קשר אחד - -
ורדה שחם: למדתי את זה מהדוח.
שירי לנג: אנחנו רוצים שיהיה איש קשר אחד אבל המשטרה מסרבת ומבקשת שאנחנו נעשה את העבודה של החלוקה בתוך המשטרה.
שירי לנג: תביאו לנו איש קשר אחד, נעביר לנו את כל הצווים, זה לנו יהיה הרבה יותר נוח.
ורדה שחם: לא, לא, מה שניסו לעשות אתכם זה לבנות מימשק מיחשובי.
ורדה שחם: בניית מימשק מיחשובי מבחינתנו תאפשר שזה יגיע לצומת אחד והצומת הזה יידע באופן מיחשובי לפזר את זה לתוך התיקים הרלבנטיים.
מיכה לינדנשטראוס: את צריכה לקיים פגישה עם הנשיא גל.
מיכה לינדנשטראוס: הוא אדם מאד מאד יסודי ורציני, להיפגש אתו ולהפגיש אותו עם אנשי המשטרה.
מיכה לינדנשטראוס: צריך לעשות את זה מהר כמה שאפשר.
מיכה לינדנשטראוס: אני זוכר את התקופה שאני הייתי נשיא עשיתי את זה ובבית המשפט שלי היתה פעילות משותפת עם המשטרה, מיידית, לא חשוב אם בפקס, דוא"ל, טלפון, לא משנה, גל צריך להיפגש עם נציגת המשטרה, עם ורדה או עם מישהו אחר ממשטרת ישראל, וצריך להוציא מיד נוהל, לטפל בזה היום, זה ענין דחוף.
יואל חסון: נעביר את ההחלטות שנקבל בוועדה.
יואל חסון: בינתיים תודה.
מיכל רוזין: אני מנהלת את איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעי תקיפה מינית, וחלק מהמרכזים שלנו הם גם מרכזים לטיפול באלימות במשפחה.
מיכל רוזין: הישיבה התחילה מאד חגיגית ועם איחולים ליום האשה הבינלאומי שזה גם כן בעייתי כי כל עוד יש יום האשה הבינלאומי כנראה שיש לנו בעיה מאד גדולה, אבל אנחנו ממשיכים לקרוא לזה אפילו חגיגות יום האשה.
מיכל רוזין: גם מה שקרה פה עכשיו קצת הראה לנו, בעצם חשף, וסוף סוף העלה את הדברים האמיתיים כשבעצם אני חושבת שהכשל העיקרי -ועוד לא שמענו את משרד הרווחה אבל, נאמרו כאן גם מחמאות על בין המשטרה למשרד הרווחה ואנחנו - - -
ורדה שחם: המחמאות הן חד סטריות אז את יכולה להיות רגועה בינתיים.
מיכל רוזין: לא לא אז אני מכירה כבר, מדיונים אחרים, שיש גם כשל גדול במעבר המידע בין משרד הרווחה למשטרה ובשיתוף הפעולה.
מיכל רוזין: אני חושבת שכל הנושא הזה של אלימות במשפחה הוא חייב להיות נושא כוללני של כל משרדי הממשלה כלומר, לא יכול להיות שלא יהיה שיתוף פעולה בין -אפילו ברמה הכי בסיסית של בין הנהלת בתי המשפט למשטרה, אבל גם בין המשטרה למשרד הרווחה, ולמשרד הבריאות, למשל.
מיכל רוזין: מה קורה כשאשה מגיעה לחדר מיון ומזהים שהיא אישה מוכה, האם שם המידע מועבר כמו שצריך למשרד הרווחה או למשטרה?
מיכל רוזין: או משרד החינוך: ילד שבא לבית ספר ומספר למורה, ליועצת -במידה ויש יועצת, ואנחנו יודעים שגם פה יש בעיה מאד גדולה במשרד החינוך, שאין יועצות בבתי ספר, האם - - -
דוברת: גם אחיות, גם אחים.
מיכל רוזין: בעיקר יועצות.
מיכל רוזין: יש מורים כשבעיקר אנחנו מדברים על מורות, יש עובדים סוציאליים כשמדברים בעיקר על עובדות סוציאליות וזה מה שנקרא הכללה פמיניסטית של נשים למקצועות מסויימים ובהתאם לכך גם המשכורת שלהן יורדת אבל לא נרחיב בענין הזה ואני חוזרת לענין שכאן.
מיכל רוזין: ילד בבית ספר מספר למורה, מספר ליועצת, האם המידע הזה עובר?
מיכל רוזין: איך הוא עובר?
מיכל רוזין: למי הוא עובר?
מיכל רוזין: רק לרווחה?
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שפקידת סעד מדוּוחת, האם זה עובר למשטרה?
מיכל רוזין: אני אומרת שיש פה מכלול של משרדי הממשלה, אני גם יודעת שיושבת ועדה בינמשרדית בראשות מנחם וגשל, אני יודעת את כל הדברים ועדיין, עדיין מעידים מתוך משרדי הממשלה, אלו עדויות שאני שמעתי מתוך משרדי הממשלה, שיש כשלים בחיבורים ובעבודה המשותפת ובהעברת מידע - - -
ורדה שחם: אני חושבת שיש כאן קצת ערבוב של דברים.
ורדה שחם: לא אפריע לה.
מיכל רוזין: הייתי רוצה בענין הזה עוד שני דברים: האחד, אני בהחלט מסכימה עם החמרת ענישה שזה מעביר גם מסר חינוכי ברור אבל יש כאן עוד דבר: אני חושבת שמדינת ישראל ומשרדי הממשלה, וקובעי המדיניות, צריכים להחליט שהנושא הזה לא יהיה נושא שנזעקים בו רק כל פעם שיש רצח ו"אוי ואבוי, וזה נורא ואיך הגענו לזה", הרי אנחנו יודעים שזה הקצה של הקצה, אנחנו יודעים שיש הרבה מאד נשים שהן מוכות, הרבה נשים שסובלות מאלימות פיזית, מילולית, מכּליאה, מהגבלת חופש הפרט שלהן וגם ילדים, אז אנחנו לא צריכים כל פעם לצקצק שיניים כאשר נרצחות נשים, כמובן שזה זוועה ונורא אבל אנחנו חייבים לטפל בתופעה הרבה יותר כללית וזה יכול להיות רק על ידי חינוך ועל ידי מסרים, גם של המערכת השיפוטית ושל האכיפה אבל גם כמו שאנחנו עושים קמפיין ענק על איכות הסביבה וכמו שאנחנו עושים קמפיין שנקרא לא לקטוף פרחים או לא לעשן סיגריות, אז גם את הנושא הזה אנחנו צריכים לקחת כקמפיין ארצי, של כל המערכות השלטוניות ושל חינוך, חינוך לאוכלוסיה.
מיכל רוזין: כי אם ילדה בת שש עשרה לא מבינה שהחבר שלה לא מרשה לה לראות את החברות שלה ומתחיל להפעיל עליה רק אלימות מילולית בשלב הזה והיא לא מבינה שיש פה נורות אדומות, שזה הולך לזוגיות בעייתית שתוביל בהמשך לזוגיות שיש בה אלימות, אז אנחנו נקבל שוב משפחה שנכנסת למעגל האלימות, גם האשה והרבה פעמים גם הילדים.
ורדה שחם: רק אגיב, אני חושבת שיש פה קצת ערבוב.
יעקב מרגי: הצווים לא מגיעים רק למחלקה אלא לאגף, זה מגיע גם בפקס רגיל וגם בפקס ממוחשב, הרבה שנים אנחנו רוצים שזה יהיה מימשק מיחשובי, זה לא קורה וחבל, נפגשנו עם האנשים שלכם בעבר.
יעקב מרגי: מה שקורה אנחנו קיבלנו רק בשנת 2010 3,371 צווים כאלה, לצערי הצווים מגיעים לא כ"תגבילו אותו לקבל נשק או לקחת נשק" אלא מגיע ממש כל החומר והפקיד שלי עובר וקורא את כל השתלשלות המשפט ואני חושב שזה מיותר, זה מעמיס עלינו הרבה דברים מיותרים.
מאירה בסוק: מה, זה מגיע בבית אחת?
יעקב מרגי: כן כן זה מגיע בחבילה עם כל - - -
ורדה שחם: זה לא מגיע כפסיקתא כמו שהם צריכים, יש להם טופס.
מימי אמסילי: עם כל הפרוטוקולים?
מימי אמסילי: מה שאתה אומר זה שאתה מקבל את הצו, עם כל הבקשה ונספחיה?
דוברת: זה לא שווה כלום.
ורדה שחם: לפי החוק החובה שלכם זה למלא טופס.
יעקב מרגי: למרות שהחוק אומר בצורה מובנית שאתם צריכים להגביל אותו לכלי יריה, אתם לא רושמים בכלל שום דבר.
יעקב מרגי: אנחנו, כמובן, כשמקבלים צו, אנחנו מונעים אותו גם אם אין לו נשק כדי שלא יקבל בעתיד נשק.
יעקב מרגי: הרבה מאד עררים אנחנו מקבלים אבל זה כבר סיפור אחר, כשפתאום האשה פונה אלינו ואומרת: "תראו, הבעל הפסיק לעבוד, תנו לו את הנשק.
יעקב מרגי: " כמובן שאנחנו לא נותנים את זה אבל רק, תדעו שזו תופעה.
יעקב מרגי: יש מה לשפר בנושא של המימשק.
ורדה שחם: אני אשמח לשבת אתך.
ורדה שחם: הבעיה המרכזית בעבודה בין גופים שונים היא שלכל אחד יש את מערכת המיחשוב שלו והיא לא מסונכרנת עם האחרות.
ורדה שחם: הן גם לא מותאמות לאפשרות שכל אחד יפתֵח את המערכת הזאת לצרכים של עצמו ויישאר מתואם עם המערכות האחרות.
ורדה שחם: עם כל הרצון הטוב והביקורת וכל מה שעלה פה זה לא חוסר רצון אלא באמת בעיה אמיתית שהיא קיימת לא רק בנושא של צווי הגנה אלא בהרבה מאד תחומים שאנחנו לא מצליחים לבנות בעצם את המערכות שיאפשרו להכיל את כל המידע באיזשהו גוף אחד.
ורדה שחם: המימשקים שונים לחלוטין, ונורא קשה לבנות איזושהי מערכת שאיתה בסוף כולם יהיו מסונכרנים.
ורדה שחם: ניסו לעשות זאת זה לפי מיטב הבנתי בפרוייקט "מרכבה" אבל לא נדמה לי שהוא צלח.
ורדה שחם: כל מה שאמרה מיכל רוזין נוגע באמת לילדים בסיכון - שם יש מגבלות חוקיות.
ורדה שחם: והדבר היחידי שאין בו מחלוקת זה שהמשטרה מעבירה את כל המידע כי לה אין מגבלה, היא מעבירה את כל המידע למשרד הרווחה.
ורדה שחם: לגבי הגופים שיש להם בעיה בהעברת המידע בגלל מגבלות חוקיות כמו של , עכשיו אנחנו מנסים להסדיר, ומדובר אך ורק כדי למנוע סיכון לקטינים וחסרי ישע ולא לכלל האוכלוסיה, כי אי אפשר לעמוד במטלה הזו.
ורדה שחם: אנחנו מנסים להסדיר באמצעות הועדה הבינמשרדית, שעכשיו מגבשת הצעת חוק איך להתגבר על המכשולים החוקיים ולנקז מידע רלבנטי לגורם אחד שיוכל לראות אותו בצורה כוללת.
דוברת: אשה מוכה שמגיעה למיון והרופא מזהה שהיא אשה מוכה, הוא לא מעביר את המידע- -
חנה לומפ: אין חובת דווח.
דוברת: זו סודיות רפואית.
דוברת: אסור לו.
דוברת: זו גם בעיה.
דוברת: צריך לשנות את החוק.
דוברת: החוק קובע שהאשה היא אדם בוגר ואחראי.
דוברת: לאשה יש מגבלות אחרות.
דוברת: צריכים לעשות חובת דווח, לבקש מהועדה.
ענבל וייל: נציגת הסיוע המשפטי ואחראית על תחום המעמד האישי.
ענבל וייל: למי שלא מכיר אותנו אומר שאנחנו מטפלים בעיקר באוכלוסיה סוציו-אקונומית חלשה ואחד המבחנים שלנו זה בדיקת זכאות כלכלית.
ענבל וייל: בעצם מגיעים אלינו הרבה מאד תיקים שמעורבת בהם גם אלימות במשפחה ואנחנו מטפלים גם בנושא של צווי הגנה.
ענבל וייל: אני מדברת פה בעצם כעורכת דין שצריכה להתמודד יום יום מול בתי המשפט ומול המערכת ובנוסף לנסות ולמצוא פתרונות לאותה אשה שבאה ומתלוננת על אלימות במשפחה.
ענבל וייל: אני מצטרפת למה שנאמר פה בהתחלה על שנחקק חוק למניעת אלימות במשפחה, ואפשר היום באמת להוציא צווי הגנה, כי זה דבר שהוא מאד חשוב ומאד מקדם אותנו.
ענבל וייל: יחד עם זאת אנחנו הרבה פעמים מוצאים את עצמנו עם ה"עזרה הראשונה" הזו של צו ההגנה שבפועל לא תמיד "יש לו שיניים" ולא תמיד יש לנו מה לעשות אתו, גם אחרי שהוא כבר ניתן.
ענבל וייל: ודברים כבר נאמרו כאן.
ענבל וייל: אני חושבת שמה שצריך להיות פה זו באמת ראייה מערכתית של השאלה איך אנחנו בונים איזשהו מערך שהוא יהיה מערך טיפולי שלם, שמשלב בין המשטרה לרווחה ולגורמים טיפוליים שונים, שבאמת יאפשרו את החזרה של אותו אדם אל הבית, או אם זה לא ניתן אז באמת את ההגנה לאותה האשה שהיא נפגעת אלימות.
ענבל וייל: מה שלא כל כך שמעתי שעלה פה זה הנושא של אותה אשה שבאה וחוזרת וטוענת על אלימות, שכבר פעם, פעמיים ושלש הוצאו עבורה צווי הגנה.
ענבל וייל: היא תבוא אלי ותטען שוב לאלימות, אני אפנה לבית המשפט לבקש צו הגנה ובית המשפט יתן לי אבל שוב, או שצו ההגנה יופר או שאחרי שהוא יפוג הבעל יחזור הביתה ואין לי בשלב זה שום פתרון שהוא יהיה קצת יותר חזק ותקיף כלפי אותו בעל שבעצם אחרי שכבר הוצא נגדו צו הגנה אחד לא נעשה שום דבר בענין.
ורדה שחם: זאת אומרת, האם הוגשה תלונה ולא טופלה?
ענבל וייל: לא לא הוגשה, ניתן צו הגנה, הוא היה שלושה חודשים מחוץ לבית והוא חזר.
ענבל וייל: חזר הביתה.
ענבל וייל: גר אצל המשפחה שלו, אצל חברים ובסופו של דבר חוזר הביתה.
ענבל וייל: כי כבר הוא היה שלושה חודשים מחוץ לבית, הוא לא תקף אותה בשלושת החודשים האלה, לי אין יכולת לבקש היום צו הגנה חוזר אז הוא חוזר הביתה.
ענבל וייל: מה קורה בפעם הבאה שהוא תוקף?
ענבל וייל: אין לי שום התייחסות, אין שום אבחנה בין אותו בעל תוקף סדרתי לבין מקרה אלימות חד פעמי.
ענבל וייל: יכול להיות שצריך לחשוב על איזשהו מידרג התיחסות לענין הזה.
ורד פאר-סוויד: ויצ"ו השאירה כאן נייר עמדה שהופץ בין כל החברים אבל אחת הנקודות שהעלו כאן היא שגם בתום תקופות השהייה במקלט לנשים מוכות הנשים ממעטות לבקש צווי הגנה כי הן לא רוצות שתיחשף הכתובת החדשה שבה מתחילים חיים חדשים.
ורד פאר-סוויד: בקשת הצו מחייבת אותן בהגשת הכתובת.
ורד פאר-סוויד: ושוב להדגיש את העמדה שלנו, שבלי תכנית טיפולית לגברים לא יחול שינוי כי אותו גבר לא חוזר להיות אחֵר, כמו שציינת, אחרי שלושה חודשים.
ורד פאר-סוויד: ואני מציעה שחברי הועדה יבקרו לדוגמה "בבית נועם", ששם מתקיימות הקבוצות של הגברים.
ורד פאר-סוויד: יש שם עבודה קבוצתית מאד אינטנסיבית עם אנשי מקצוע ששם אפשר לראות תוצאות, שבדרך כלל מי שחוזר אחרי תכנית שיקומית לא חוזר לסורו.
יואל חסון: כמה צווי הגנה ניתנים על ידי בתי המשפט מתוך הבקשות שמוגשות?
מימי אמסילי: מערכת בתי המשפט יכולה לתת את המידע הזה, אם הייתי מתבקשת הייתי מביאה את המידע הזה בשמחה.
מימי אמסילי: כרגע אני לא יודעת להגיד.
יעקב מרגי: יש פה את כל מה שהגיע אלינו.
מימי אמסילי: זאת לא אינדיקציה.
מימי אמסילי: לא כל הבקשות מתקבלות, יש כאלה שנדחות.
יואל חסון: אנחנו רוצים לסכם את הדיון הזה כך: קודם כל להודות לצוות מבקר המדינה ולמבקר המדינה על הפעילות ועל הדוח החשוב הזה שנעשה, ודווקא ביום הזה הוחלט להעלות דוח "ותיק" מתוך כוונה להגיד לכם, מי שעוסקים בדבר הזה ביומיום, שאנחנו מתכוונים לחזור ולדון בנושא הזה ולעקוב אחרי הדברים שנעשו, מתוך ראייה שהתחושה מתוך הדיון הזה היא שעדיין הדברים לא נמצאים במקום שהיינו רוצים שהם יהיו.
יואל חסון: אני חושב שהכלים האלה שהמדינה מבקשת להעמיד -אם היא כבר מעמידה אותם, ראוי שהכלים יהיו אפקטיביים וישפיעו וישנו.
יואל חסון: אם לא, אין צורך להעמיד אותם וחבל, חבל ליצור את התחושה שיש כלים אבל הכלים האלה לא ישימים.
יואל חסון: ולפעמים הבית הזה, הכנסת, מחוקקת וקובעת דברים שהם חשובים ואחר כך במבחן התוצאה של השטח מסתבר ש"דברים לא עובדים" וזה מאכזב וזה מאכזב וזה קשה.
יואל חסון: כי אתה רוצה להאמין שאם אתה בבית המחוקקים שהוא המקום שיושבים בו נציגי הצבור, חושבים יחד עם הגורמים הרלבנטיים שצריך לתקן משהו ופועלים בחקיקה ומתקנים ואחר כך אתה בא ורואה שזה לא קורה ולא משפיע ולא משנה מציאות אז זה מאד מאכזב וטוב שיש באמת את היכולת, גם את הכלי הזה של ביקורת המדינה ומבקר המדינה שלפעמים מציב לנו את זה כמראה מולנו: "שימו לב, זה לא עובד.
יואל חסון: עשיתם, פעלתם, חוקקתם אבל זה לא עובד, זה לא עובד מספיק טוב.
יואל חסון: " המטרה היא לאפשר שהכלים האלה יעבדו.
יואל חסון: הכלים האלה לא עובדים, זה לא עושה שום דבר ואנחנו לא משיגים את היעד שאנחנו רוצים להשיג.
יואל חסון: לגבי היעד, אגב, אני מסכים עם גברת סוויד, שהעירה פה הערה חשובה, שזה לא רק בענין של הטיפול המיידי אלא גם בחינוך ובטיפול של אותם אנשים אבל, גם לזה לא נגיע אם לא נעשה את השלבים המקדימים ולא נשתמש בכלים בצורה הנכונה.
יואל חסון: קודם כל הועדה רשמה לפניה ואני מבקש לקבל גם עדכון בסוף התהליך על כך שאתה הודעת, שיהיה תהליך של ביקורת פנימית על כל התחום הזה של אלימות במשפחה והטיפול שלכם בנושא של אלימות במשפחה, במסגרת של המשרד לבטחון פנים שזה המשטרה והגופים הרלבנטיים.
יואל חסון: הערה חשובה, חשוב שזה יהיה בתכנית העבודה, חשוב גם לקחת בחשבון ביחס לדוח הזה מה נעשה בין לבין ולעבוד ממש במימשק יחד אתו.
יואל חסון: לגבי כל הנושא של הדיווחים על צווי ההגנה, על כל התקשורת הזאת, הבעייתית, אני מבקש -וזאת ההחלטה של הועדה לביקורת המדינה, אני מבקש לקבוע כך: הועדה מבקשת שתתקיים פגישה בתוך שבועיים מהיום עם מנהל בתי המשפט ואנשיו, יחד אתך, תת ניצב שחם, או מישהו אחר במשטרה שרלבנטי לענין ברמה הבכירה שלך, לא לרדת ברמות.
ורדה שחם: יש לנו פגישה קבועה לענין מימשק אחר שלא ממש עובד, אז נכניס את זה לסדר היום.
יואל חסון: תצרפו את הדבר הזה, שתוך שבועיים תהיה פגישה כזאת שבה אתם מתחילים תהליך של הסדרת הנוהל הזה.
יואל חסון: אני מבקש שהפרוטוקול של הפגישה הזאת, יגיע בהעתק אלי לוועדה לביקורת המדינה ולמבקר המדינה ואנחנו מבקשים להתעדכן גם בנושא הזה להסדרת התהליך.
יואל חסון: אני אגיד לכם משהו: אם התהליך הזה לדוגמה דורש תקציב, לדוגמה, תגידו את זה.
יואל חסון: תגידו, תפנו את זה הלאה למי שמעליכם, מנהל בתי המשפט יפנה למי שהוא צריך להראות את זה, את למי שבפניו את צריכה להעלות את זה, תעלו את זה.
יואל חסון: לא יתנו לכם תקציב?
יואל חסון: נטפל בזה בשלב הבא, תגידו לנו: לא נותנים תקציב, זה לא קורה, אבל תגידו מה צריך לעשות.
יואל חסון: אתם כאנשים שחיים את המציאות הזאת, תגידו: זה העולם האידיאלי שלי, זה מה שהיינו רוצים שיקרה.
יואל חסון: זה ההנחה המקצועית שלנו.
יואל חסון: אחר כך תגידו כמה זה עולה, תלכו לממונים עליכם, תגידו: זה מה שצריך להיות, כך וכך זה עולה.
יואל חסון: לא יתנו כסף?
יואל חסון: תנו לנו לעזור לכם לטפל בזה אחר כך אבל, קודם כל, אתם צריכים להגיד מה צריך, כמי שחיים ועוסקים בדבר הזה מיום ליום, מה העולם האידיאלי שלכם, ושתהיה ביניכם תקשורת.
יואל חסון: אתם באותו צד, אתם לא אחד נגד השני, אתם באותו צד, אתם שניכם רוצים שהדבר הזה ייעשה.
יואל חסון: אז תגידו מה אתם חושבים שצריך לעשות, תלכו לממונים שעליכם, אם הממונים שלכם אחר כך לא יעשו, ולא ישיגו את מה שצריך, תנו לנו לטפל בזה, כרשות מחוקקת, שמפקחת על עבודת הממשלה, והזרועות שלה.
יואל חסון: אז זה התהליך שצריך לקרות בענין הזה.
יואל חסון: אני מבקש לקבל עדכון על הפגישה הזאת ועל התהליכים ועל ההחלטות שהחלטתם.
יואל חסון: אנחנו נעקוב אחרי הדברים האלה כשהם קורים.
יואל חסון: במידה ונראה שהם לא מתקדמים נשקול יחד עם המבקר לתת דוח מעקב, אולי לעשות דוח מעקב על הדוח הזה, כחלק מתכנית העבודה הבאה שלכם אבל בזה נדון לפי התהליכים, מקווה שלא יהיה צורך כי אני רוצה שהתהליכים האלה יתקדמו.
יואל חסון: הדבר הנוסף שצריך לדבר עליו וזה לדעתי חשוב, שהועדה תקבל את הנתונים לגבי הנתונים הסטטיסטיים.
יואל חסון: היו נתונים שהוצגו בדוח מבקר המדינה, אני מבקש לקבל את אותו מימשק, את הנתונים נכון להיום.
יואל חסון: זאת אומרת, הנקודות שנגעו בדוח מבקר המדינה לגבי איזה אחוז מהתיקים נבדק ונחקר באותו יום או לא נבדק באותו היום, כמה נעצרו, כמה חשודים נעצרו, בדוח היה כתוב שב 60% מן התיקים החשודים לא נעצרו.
יואל חסון: כתוב שב 90% מן התיקים לא נמצאו בהם נימוקי הקצין שהחליט לא לעצור, כל מיני הערות שיש בדוח הזה, אני מבקש שהמשטרה תגיש לנו דוח סטטיסטי ומסודר בהתאם לנתונים שהוגשו.
ורדה שחם: כל מה שניתן להפיק ברמה סטטיסטית.
יואל חסון: כן אבל תתייחסי למה שנאמר בדוח.
יואל חסון: אני רוצה לעשות השוואה, לראות מה היה אז ומה יש היום.
יואל חסון: יש כמה נקודות בדוח שמצויינות, מה השאלות שעולות מן הדוח דוח והנקודות ששם הוא לא עונה.
יואל חסון: מבחינת אחוזים של "כן","לא", כן עצרו לא עצרו, כן תיקים שנבדקו, כן נחקרו באותו היום, לא נחקרו באותו היום, לגבי אותם נתונים תגידו לנו מה הנתונים שהמשטרה מדווחת לנו עליהם היום, ביחס הזה.
יואל חסון: גם את זה אני מבקש בתוך חודש?
ורדה שחם: מקווה שחודש יספיק ואם תהיה בעיה אחזור אל מנהלת הועדה.
יואל חסון: אז תוך חודש הדבר הזה יהיה.
יואל חסון: לגבי הנהלת בתי המשפט אני מבקש מכם להגיש לנו נייר מסודר על כמה צווי הגנה ניתנים בבתי המשפט מתוך הבקשות שהוגשו.
מימי אמסילי: כמה מתקבלים?
יואל חסון: כמה בקשות יש וכמה מתוכן מתקבלות.
מימי אמסילי: האם צריך פילוח מסויים?
מימי אמסילי: עם מחוזות?
יואל חסון: עדיף.
דוברת: מה המיגזרים?
מימי אמסילי: פילוח לפי מיגזר אין לנו.
דוברת: חשובים גם הנימוקים למה לא נתקבלו.
מימי אמסילי: נימוקים אני לא יכולה להוציא בדוח.
יואל חסון: לא יכולה כי זה פרטני.
חנה לומפ: יש שלב ראשון שבו בית משפט מוציא צו, זה השלב הראשון שבו הוא כמעט מקבל את כל הבקשות.
חנה לומפ: בשלב הבא יש דיון במעמד הצדדים כעבור מספר ימים, שאז מתקבלת החלטה אחרת.
חנה לומפ: לכן ההוראה צריכה להיות לגבי ההחלטה הסופית ולא ההחלטה הראשונית.
מימי אמסילי: החלטה סופית, מדברת על החלטה סופית.
יואל חסון: החלטה סופית.
יואל חסון: מודה על ההערה, זה חשוב.
יואל חסון: כמה זמן את צריכה?
מימי אמסילי: חודש.
מימי אמסילי: אפשר פילוח לפי מחוזות לא לפי מיגזר.
מאירה בסוק: המיגזר הערבי הוא מאד חשוב לנו.
מימי אמסילי: אנחנו לא רושמים מיגזר לאומי.
מימי אמסילי: הנתון הזה לא משודר.
יואל חסון: תוך חודש.
יואל חסון: ואם יהיה לך רצון להבהרות דברי אתנו.
יואל חסון: חשוב שתתרענני על הדוח.
יואל חסון: כי השאלות שעלו שם אלה השאלות שאני רוצה לקבל עליהן תשובות.
יואל חסון: כן, אני אכן מאמין שקראת את זה קודם.
מימי אמסילי: הנתונים המבוקשים הם לשנת 2010 או עד היום?
יואל חסון: 2008,2009,2010.
קריאה: תשלחי בפקס.
מימי אמסילי: השמוש בפקס הוא לגמרי לצורך בטחון ובאמת - - -
יואל חסון: אבל במאה ה-21 יש פקס מחשב.
מימי אמסילי: בסדר, עדיין.
יואל חסון: אני רוצה לומר לכן שבדיון הזה, אותו ביקשתי שתקיימו בתוך שבועיים, תעלו גם את הנושא הזה, דברו על המימשקים על הדרך ועל הייעול וגם על השיפור הטכנולוגי וגם על הייעול הטכנולוגי בתוך הענין הזה.
יואל חסון: הדבר הזה אפשרי.
יואל חסון: ואני אומר לכם, אם אתם תגידו מה צריך ואחר כך הממונים עליכם לא יקצו את הכסף או לא יקדמו את זה, זו כבר לא בעיה שלכם, זו בעיה שלנו לעבוד מולם אבל אתם, כמי שחיים את הדבר הזה יום יום ונושאים את האחריות מיום ליום - אתם רשאים לבוא ולהגיד מה האידיאל, "כך אנחנו רוצים שיהיה ועכשיו תעזרו לנו שזה יהיה".
יואל חסון: זה שאתם בוועדה לביקורת המדינה נותן לכם רוח גבית לנסות שהדבר הזה יקרה באמת.
ורדה שחם: אומר בהזדמנות הזאת שאנחנו מכירים את השיטות האלו.
ורדה שחם: אומרים לנו: כן, בסדר, יהיה לכם, 200 מליון שקלים, זה יהיה למטרה הזאת, רק שזה ירד לכם מהתקציב, כלומר, יהיו לכם מאתיים תקנים כאן אבל מתוך השמונה מאות צריך לנפות ולקזז.
ורדה שחם: אנחנו מכירים את הפטנטים האלה.
יואל חסון: נכון, גם אני ראיתי אכזבות בתחום הציבורי, גם כשהייתי במשרד ראש הממשלה, והייתי בתפקידים, ראיתי באמת הבטחות ודברים שלא קורים אבל, מצד שני, יש גם הרבה דברים שקורים, אני חושב שצריך להאמין בזה וצריך להיות אופטימיים.
ורדה שחם: אני מדברת על התקציבים.
יואל חסון: על התקציב אני מדבר, ואני אומר לך, שאם אתם מהדיון הזה תצאו עם דברים ברורים לגבי מה שצריך לעשות, ואתם תציבו את זה בפני הממונים שלכם ותעבירו את זה גם אלינו, אני מבטיח לך שכל הממונים שלא יעשו, יגיעו לכאן לועדה לביקורת המדינה ויצטרכו להסביר לחברי הכנסת ולציבור כולו מדוע הם לא עושים משהו שלכולם, לכולם ברור שצריך להיעשות ואז, אנחנו נשפוט, הציבור ישפוט, מבקר המדינה אולי יחליט להתערב בענין הזה, אולי גופים אחרים ואז יהיה אולי קשה מאד להתמודד עם זה לכן, בואו נתחיל אתכם ונעבור לשלב הבא אחר כך ביחד כולנו.
יואל חסון: תודה רבה לכולם על ההשתתפות.
יואל חסון: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה בנושא בקשת מבקר המדינה לסמכויות לעוזרו לענייני שחיתות, בבדיקת שחיתות וכיוצא באלה.
יואל חסון: אני רוצה בתחילת הדברים להגיד כמה דברים בנושא הזה בדיון הזה.
יואל חסון: הדיון שהיה בשבוע שעבר היה דיון, כפי שגם קבע היועץ המשפטי בחוות הדעת שכולכם ראיתם, שזומן באופן תקין ובנוהל מקובל וראוי שקיים בכנסת.
יואל חסון: אני חושב שהדברים שנאמרו בעניין הזה והביקורת שהיתה בעניין הזה היתה ביקורת שגם לפעמים, לצערי, חרגה מגבולות הטעם הטוב והיא היתה ביקורת לא נכונה.
יואל חסון: אני אומר בצורה האמיתית והגלויה ביותר, הסיבה לדחיפות שהיתה באותו רגע היתה לאור בקשת המבקר לבקש את הדבר הזה מכיוון שהכנסת יוצאת לפגרה.
יואל חסון: לא היתה שום כוונה מבחינתי לקיים כאן דיון בדחיפות של דקות או של שעות.
יואל חסון: יושב ראש הכנסת הוא זה שהגביל אותי בזמן.
יואל חסון: כשאני הגעתי ליושב ראש הכנסת והגשתי לו את הנייר שמבקר המדינה הפנה אליי, את המכתב, אמרתי ליושב ראש הכנסת 'זה המכתב, זאת הבקשה של מבקר המדינה, תנחה אותי מה אני צריך לעשות, אשר לי את העניין'.
יואל חסון: יושב ראש הכנסת יכול היה באותה מידה לבוא ולהגיד לי 'אני מבקש שתקיים את זה לאחר ההצבעה, לאחר הדיון, בסוף סדר היום, באמצע סדר היום', הוא זה שאמר לי לעשות את הדברים בסדר זמנים של 50 דקות.
יואל חסון: בשעה עשרים לשתיים קיבלתי הנחיה לקיים דיון עד השעה שתיים וחצי ולא יאוחר מזה.
יואל חסון: כל פעולותיי לזימון הישיבה הזאת היו פעולות מתואמות עם צוות הוועדה לביקורת המדינה, עם מנהלת הוועדה, עם היועץ המשפטי של הוועדה, עורך דין קרן.
יואל חסון: מהתחלה ועד הסוף הדבר נוהל באופן שקוף.
יואל חסון: צר לי על העובדה שזה היה נראה... אני אגב חושב שהתגובה הציבורית וגם הפוליטית שהיתה בעניין הזה נבעה בעיקר מחוסר הבנה של המהלך שנעשה והתבקש ממבקר המדינה.
יואל חסון: אנחנו ביקשנו כאן דבר שהוא שגרתי, שהוא לא נוגע לפרשה כזאת או אחרת, הוא לא נוגע לטיפול באדם כזה או באדם אחר, אלא זו פעילות שגרתית, שהפגרה גרמה אולי לבלבול לחלק מהאנשים ובעקבות זאת עוצמת התגובה.
יואל חסון: אני רוצה לומר לכם, הוועדה לביקורת המדינה היא ועדה, ודאי כפי שאתם יודעים, מהחשובות לכנסת, ודאי מוסד הביקורת בכלל.
יואל חסון: הוועדה לביקורת המדינה היא כלי חשוב בידי הכנסת והיא כלי שהיום הוא בידיי, מחר הוא בידי מישהו אחר, אני מציע לכולנו לשמור על המוסד הזה של הוועדה לביקורת המדינה, לא להחליש אותו, לא לפגוע בו, כי גם אם זה לא נח לאיש כזה או לאיש אחר, היו כאן סיטואציות בוועדה לביקורת המדינה שהן היו סיטואציות קשות לחלק מהאנשים, לראשי ממשלה קודמים, לשרים, בעבר ובהווה, וכנראה גם בעתיד, בטוח גם בעתיד.