GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם מיכאלי: הוא מתייחס לדוח מבקר המדינה שהוא בעצם הבסיס לדיונים שלנו בוועדה לביקורת המדינה.
אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, אני חושב שהרבה מאוד ביקורים של ראשי ממשלה ושרים בעיר לוד, ולהשאיר ניירות עבודה וללכת, הוא לא הפתרון לעיר לוד.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד לראש הממשלה אריאל שרון שביקר בלוד - ואנחנו זוכרים באמת את הרעש הגדול שזה יצר בזמנו - אבל, אני לא ראיתי שהדברים בוצעו אחרי זה.
אברהם מיכאלי: לא פעם אחת ביקרתי בעיר לוד, ועברתי על אותה מצגת יפה שראש העיר מראה לכולנו כאשר אנחנו מבקרים אצלו לגבי מה שהתחייבו לו לפני שמונה שנים, ומה לא בוצע.
אברהם מיכאלי: רוב הדברים שהתחייבו לך בזמנו בממשלה לא בוצעו.
אברהם מיכאלי: לכן, צריך להגיד פה דברים על השולחן.
אברהם מיכאלי: להתחייב בנייר ולא לעשות שום דבר זה דבר שהוא לא מתאים, בטח לא לממשלת ישראל, ולא לכבודה של ממשלת ישראל, וזה לא משנה איזו ממשלה זו.
אברהם מיכאלי: ממשלות הרי התחלפו פה במשך 8 או 10 השנים האחרונות.
אברהם מיכאלי: לכן, התפקיד שלנו, אדוני היושב ראש, הוא להתרכז.
אברהם מיכאלי: שוב, אם יש ביקורת עניינית כלפי הממשלה צריך לשים אותה על השולחן.
אברהם מיכאלי: כוועדה זכותנו לבוא ולדרוש שאנחנו מצפים שהדברים האלה יבוצעו.
יואל חסון: חשוב לי להגיד: לא ממשלה, ממשלות.
אברהם מיכאלי: ממשלות.
יואל חסון: אגב, אחד הנתונים המדהימים שצריך לבדוק פה, בין השאר, זה כשאתה לוחץ היום בחשב הכללי על הכפתור במחשב שכתוב עליו לוד, ומנסה להוציא פלט על מנת לראות כמה כסף הועבר ללוד בשנים האחרונות - בעשר השנים האחרונות, לא בארבע השנים האחרונות -  המון המון כסף שלא ברור בכלל איך הוא לא יצר שינוי מורגש.
יואל חסון: הוא בוודאי יצר שינוי בנקודות כאלו ואחרות, אבל לא שינוי מורגש שלדעתי אמור היה לעשות את ההבדל, ולא עשה.
יואל חסון: את זה צריך לבדוק, צריך לבדוק למה.
יואל חסון: עוד הפעם, ממשלות.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אילן הררי החליף שלושה שרי פנים.
אברהם מיכאלי: מי שמינה אותו, מי שבא אחריו.
אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים שזה בעצם לא פוליטי.
אברהם מיכאלי: הרי ממשלה קודמת מינתה אותו.
אברהם מיכאלי: הרי ידעו מי מינה אותו.
יואל חסון: זה לא פוליטי –ברור.
אברהם מיכאלי: שלושה שרי פנים - שבעצם היום מתמודדים עם הבעיה של העיר לוד.
אברהם מיכאלי: לוד חולה בצורה קשה.
אברהם מיכאלי: מה לעשות, זו לא חולה רגילה.
יואל חסון: ראשון הנרשמים חבר הכנסת לשעבר יורם מרציאנו, בבקשה.
יורם מרציאנו: צהריים טובים.
יורם מרציאנו: ראשית, אני בהחלט מסכים להערה האחרונה שלך, אדוני היושב ראש.
יורם מרציאנו: זה לא ממשלה כזאת או אחרת, זה כמעט כל הממשלות.
יורם מרציאנו: חדשות לבקרים אנחנו שומעים על התגייסות של הממשלה.
יורם מרציאנו: אנחנו זוכרים ב-99 את הטיפול הנקודתי של עיר לוד – ממשלת ברק – שנכללה בין 11 ערים עם הרבה מאוד כסף שהועבר לחינוך, תשתיות.
יעקב אדרי: כולל אור עקיבא.
יורם מרציאנו: כולל, אור עקיבא שהיית אז ראש המועצה שלה.
יורם מרציאנו: לכן, אני אומר, רבותי, מרוב מצילים הספינה בסוף טבעה, לצערי הרב.
יורם מרציאנו: אני לא רוצה לדבר סרה באיש.
יורם מרציאנו: אנשים מגיעים בצ'קלקות עם השיירות, אלפי שוטרים ברחובות.
יורם מרציאנו: מקבלים אותם, מנקים את העיר, עושים מסדר המפקד.
יורם מרציאנו: אני אומר לכם את זה כמישהו שעלה לאוטו בביקורים כאלה כעוזר של ראש ממשלה ושל שרים, ויודע איך שוכחים אותי.
יורם מרציאנו: זה כמו הסיפור: שכחו אותי בבית.
יורם מרציאנו: במקרה של לוד זה נכון.
יורם מרציאנו: לעצם הדיון – אני באתי לפה משום שאני חושב שלפני כארבעה חודשים בערך התיישבנו כאן לדיון בעקבות דוח אבו-חדרה, והסיום שלו בסופו של דבר היה שהוועדה קוראת למשרד הפנים לקיים מערכת בחירות בעיר לוד, ומבקשת ממשרד הפנים תוך חודשיים לקבוע אם יש בחירות, כן או לא.
יורם מרציאנו: באמת באמת באמת ליבי ליבי עם אילן הררי.
יורם מרציאנו: הנה אני מודיע כאן קבל עם ועדה, ליבי ליבי עם אילן הררי.
יורם מרציאנו: באים ללוד, מבטיחים תוכניות ארוכות טווח לשנתיים, לשלוש, לארבע, לחמש שנים, ואני אומר לך, אילן הררי יושב-ראש הוועדה הקרואה, שהיום יש לי בעיה אחרת.
יורם מרציאנו: אני באתי דווקא היום כן לתמוך בך.
יורם מרציאנו: משרד הפנים לא מתכוון לעשות בחירות בלוד, ואני מאוד רוצה בחירות בלוד.
יורם מרציאנו: אני חושב שבפברואר 2011 אתה מסיים את תפקידך, והיה ראוי להחזיר את המנדט לבוחר, וללכת לקלפי, שהבוחר יבחר.
יורם מרציאנו: מסיבות שאינני יודע אותן יושב משרד הפנים ומחליט לא לעשות בחירות.
יורם מרציאנו: ואני מודיע פה לפרוטוקול – זה לא סוף פסוק.
יואל חסון: אתה פספסת את הפתיחה.
יואל חסון: ד"ר אמרני אמר שהשר בימים הקרובים יקבל החלטה.
יורם מרציאנו: אני אומר לד"ר אמרני משהו שהוא אולי לא יודע, ושלא אמרו לו עדיין, שהשר החליט באופן חד משמעי לא לקיים בחירות בלוד.
יורם מרציאנו: אני מודיע לו.
יורם מרציאנו: אמר לי את זה השר.
יורם מרציאנו: אני לא ממלא מקום שר הפנים.
יורם מרציאנו: אני אומר לך את זה – הוא לא מתכוון לעשות בחירות בלוד.
יורם מרציאנו: אני גם אומר לך שהם פנו למספר מועמדים  - ואני אומר את זה לפרוטוקול - והציעו להם להיות ראש הוועדה הקרואה הבאה בלוד בפברואר 2011.
יורם מרציאנו: ולכן, בעניין הזה אני אלך איתך יד ביד משום שאני חושב שלא יכול להיות, עם כל הכבוד, להביא לנו כל מיני סידורי עבודה של פוליטיקאים חדשים, למנות שם ראשי ועדות קרואות, שעד שהוא ילמד את העבודה, אדוני יושב-ראש הוועדה, בימים הסבוכים האלה של לוד, כבר אין סיכוי להציל את הגויה הזאת, לצערי הרב, ואני אומר את זה באופן הכי הכי חד משמעי.
יורם מרציאנו: הלוואי והיה לנו ראש עיר כמו זאב בילסקי ברעננה שעשה עבודה מדהימה.
אילן הררי: אדוני היושב ראש, שפה יוצרת מציאות.
אילן הררי: אמרת גויה, אנחנו לא גויה.
יואל חסון: היא עלולה להיות גויה.
יורם מרציאנו: עשויה להיות גויה.
יואל חסון: חבר'ה, אני לא מכניס את זה למקום הזה עכשיו.
יואל חסון: אילן, את כללי הפוליטיקה למדת הרבה יותר מהר ממה שאתה מציג.
יואל חסון: בעדינותך אתה פוליטיקאי לא פחות.
אילן הררי: אדוני היושב ראש, באמת, עם כל הכבוד, עם כל הכבוד.
יורם מרציאנו: אילן, לא הפרעתי לך.
יואל חסון: סליחה, צריך ללמוד להקשיב לאחרים.
יואל חסון: אני לא מבין, אתה נמצא בזירה דמוקרטית.
יואל חסון: אתה לא מסוגל לשמוע דברים?
יואל חסון: האם אנחנו צריכים להצדיע לך?
יואל חסון: מה נעשה טקס ונכין לך מגן?
אילן הררי: לא ביקשתי.
אילן הררי: האם ביקשתי?
יואל חסון: אתה לא מסוגל לשמוע דברים שאתה לא מסכים איתם.
יואל חסון: תאמין לי, אני שנה וחצי בוועדה לביקורת המדינה ולא ראיתי דבר כזה.
יואל חסון: אני עוסק בביקורת ולא ראיתי אדם שלא מסוגל לשמוע ביקורת.
יואל חסון: בילסקי, אני יודע שתמיד אתה רוצה להרגיע אותי.
יואל חסון: אבל, לא היית פה קודם.
יואל חסון: אתה לא יודע מה הולך פה.
זאב בילסקי: אני שמעתי כבר בחוץ על ההשתלשלות.
יואל חסון: אתה לא יודע מה מתפתח פה.
יואל חסון: ואני אומר לך, אני נחשב אדם עדין, רגיש.
אילן הררי: אדוני היושב ראש, עם כל הכבוד לך, אני יודע לקבל ביקורת.
אילן הררי: אני יודע.
אילן הררי: הדיון פה, כמו שאמרתי לך, וכתבתי, - - -
יואל חסון: אבל, זכותו לומר את דבריו.
יואל חסון: האם אני שולט על יורם מרציאנו?
יואל חסון: תראה לי אדם במדינה ששולט על יורם מרציאנו?
יואל חסון: האם אני יכול להגיד לו מה להגיד?
יואל חסון: אני אגלה לך עוד משהו – יורם מרציאנו הוא חבר כנסת לשעבר.
יואל חסון: הוא יכול להגיע מתי שהוא רוצה לבית הזה.
יואל חסון: אני אפילו לא יכול לקבוע אם הוא בא או לא בא.
יואל חסון: אז אני עכשיו יכול להגיד לו גם מה לדבר?
יואל חסון: תלמד, תקשיב.
יואל חסון: האם הסכמתי לכל מה שהוא אמר?
יואל חסון: אתה מסכים לכל מה שהוא אמר?
יואל חסון: מישהו פה מסכים או לא מסכים?
יואל חסון: אני לא יודע, הוא אומר את דברו.
יואל חסון: תן לו.
יואל חסון: תלמד לשמוע.
יורם מרציאנו: אילן, העניין הוא לא ביני לבינך, ואני אומר את זה באופן הכי חד משמעי.
יורם מרציאנו: אני לא חוזר מעמדתי מהדיון הקודם.
יורם מרציאנו: אני חושב שבאת לכוח משימה של ארבע שנים.
יורם מרציאנו: אגב, אילן, לא הרבה מאוד אנשים מסכימים לבוא ולהיות ראש הוועדה הקרואה בלוד.
יורם מרציאנו: גם את זה כדאי שתלמד ותדע.
יורם מרציאנו: לא הרבה מאוד אנשים.
יורם מרציאנו: הרבה מאוד אנשים שמציעים להם את לוד אומרים תודה רבה ונעלמים, כאילו לא היו שם במשרד הפנים.
יורם מרציאנו: אין לי ויכוח איתך, הוויכוח הוא בכלל לא איתך.
יורם מרציאנו: הוויכוח שלי היום הוא מול משרד הפנים.
יורם מרציאנו: משרד הפנים הוא זה שאמור לקבל את ההחלטות.
יורם מרציאנו: אדוני היושב ראש, עם כל הכבוד, כשבא ראש הממשלה ומדבר איתי על תוכנית ארוכת טווח, עם מי הוא מבצע את התוכנית ארוכת הטווח?
יורם מרציאנו: עם אדם שלא יודע.
יורם מרציאנו: האם אתה יכול להגיד אם בפברואר אתה נשאר כן או לא?
יורם מרציאנו: האם אתה יודע את זה?
יורם מרציאנו: האם מישהו במשרד הפנים אמר לך אם אתה נשאר, כן או לא.
יורם מרציאנו: עם מי עובדים בעיר הזאת?
יורם מרציאנו: באים ועושים הצגות לכלי התקשורת, באים לשם ראשי ממשלות ושרים עם פמליות, שרי ביטחון.
יורם מרציאנו: כל המדינה מגיעה לשם.
יורם מרציאנו: אבל, הם הולכים והאיש הזה שנשאר לעבוד עם המציאות לא יכול לקבל שום החלטה מעבר לפברואר.
יורם מרציאנו: הוא לא יודע אם הוא בכלל שם בפברואר.
יורם מרציאנו: הוא לא יודע אם הוא קיים שם, אז מה כל ההצגה הזאת?
יורם מרציאנו: אדוני, אתה יודע, יש לי הרבה הרבה כבוד אליך.
יורם מרציאנו: באופן אישי אתה יודע את זה.
יורם מרציאנו: הכתובת היא לא שוקי אמרני.
יורם מרציאנו: עם כל הכבוד, הכתובת היא השר.
יורם מרציאנו: השר צריך לבוא מייד ולהגיד: רבותי, אילן הררי נשאר, כן או לא.
יורם מרציאנו: בחירות, כן או לא.
יורם מרציאנו: להגיד מה קורה ומה עושים.
יורם מרציאנו: להשאיר את המצב מעורפל, ולהגיד: כולנו דואגים ללוד – איך דואגים ללוד?
יורם מרציאנו: במצב הזה צריך לקבל החלטות גם אם הן כואבות.
יורם מרציאנו: אנחנו נחליט.
יורם מרציאנו: אני כאזרח, כמי שמתמודד ומתכוון להיות ראש עיריית לוד בעתיד, ועוד מתכוון להתמודד אם יהיו בחירות, לא אדע אם אני נערך לבחירות בפברואר, כן או לא.
יורם מרציאנו: הרי אתה בעצמך אמרת עכשיו שהשר אמור לקבל החלטה.
יורם מרציאנו: פברואר זה פחות מארבעה חודשים.
יורם מרציאנו: אני צריך להתכונן לבחירות, כן או לא.
יורם מרציאנו: אדוני, מבחינתי, זה לא סוף פסוק.
יורם מרציאנו: אני מתכוון ללכת לתהליך שבסופו של דבר בג"ץ.
יורם מרציאנו: אני אומר פה לוועדה, הם לא נותנים תשובה.
יורם מרציאנו: אני כרגע עובד עם עורכי הדין שלי על הגשת בג"ץ לקיים מערכת בחירות בלוד כי אני חושב שזה מה שצריך לקרות, וטובה שעה אחת קודם.
יורם מרציאנו: הוא אומר: בימים הקרובים.
יורם מרציאנו: אמרתי - פברואר זה פחות מארבעה חודשים.
יורם מרציאנו: אני חושב שזו צריכה להיות ההחלטה הראשונה פה.
יורם מרציאנו: הדבר האחרון שאתם צריכים לחשוב עליו במשרד הפנים, אדוני הממונה על המחוז, זה לחשוב על יושב-ראש ועדה ממונה חלופי.
יורם מרציאנו: זה לא הפתרון.
יורם מרציאנו: אתם הולכים לפתרון של סידור עבודה פוליטי למישהו כזה או אחר.
יורם מרציאנו: אין בו שום אמת, אין בו שום רצון.
יורם מרציאנו: אני גם אומר לך שיש גם תושבים טובים בלוד.
יורם מרציאנו: לא כל התושבים מחכים ליושב ראש ועדה ממונה חדש.
יורם מרציאנו: תעשה סקר עכשיו, ותבדוק עם התושבים.
יורם מרציאנו: הם לא מוכנים היום ליושב ראש ועדה חדש.
יורם מרציאנו: עם כל הכבוד לכם, תתחשבו גם בצרכים של התושבים בעיר הזאת.
יורם מרציאנו: היום הפתרון הקל הוא להגיד: תשמע, לא החלטתי.
יורם מרציאנו: בהרבה דברים משרד הפנים לא מחליט, לצערי הרב.
יורם מרציאנו: אז אולי אנחנו נעזור לו להחליט.
יורם מרציאנו: אדוני, אני חושב שאתה צריך לעמוד על ההחלטה של הוועדה הזאת באופן חד משמעי שקבעה שיש לעשות בחירות בעיר לוד בתום התקופה, ושאולי גם מבקר המדינה יבדוק מה הן הסיבות שלא רוצים לעשות בחירות בלוד.
יורם מרציאנו: כי אני אומר לך שהסיבות הן לא בדיוק ענייניות לטובת העיר לוד.
יורם מרציאנו: הן סיבות פוליטיות כאלו ואחרות.
יורם מרציאנו: ואם המבקר יבדוק הוא יגיע לחקר האמת, ומהר.
יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת לשעבר יורם מרציאנו.
מרינה סולודקין: לפני חודש או חודשיים היה דיון סוער, וגם היום הדיון הוא שוב סוער.
מרינה סולודקין: לפני 15 שנה היה סניף של מפלגת ישראל בעלייה בעיר לוד, וכל חודש הייתי בעיר לוד לצורך קבלת קהל שעשינו.
מרינה סולודקין: הציבור שאני מייצגת אמר לי אז שהמצב הוא מאוד לא בסדר – בנייה בלתי חוקית, גניבות, יריות, רצח, המשטרה יושבת בתחנת המשטרה ולא יוצאת בגלל שהיא פוחדת מבני המיעוטים, ולכן היא לא מתעסקת מספיק.
מרינה סולודקין: זו נבואה שחורה - אחרי 15 שנה אנחנו שומעים על הדברים.
מרינה סולודקין: אני מאוד מבינה את ההתלבטויות של שר הפנים.
מרינה סולודקין: אילן, התלוננת כאן כשאמרו שאין ביטחון אישי.
מרינה סולודקין: האם יש ביטחון אישי בלוד?
מרינה סולודקין: אין ביטחון אישי.
מרינה סולודקין: אמרו שאולי  מצב חירום ושאולי זה יהיה שלטון אחר לגמרי.
מרינה סולודקין: כולנו רוצים  את טובת העיר לוד.
מרינה סולודקין: לתושבי העיר לוד יש זכות לקבוע אם יהיו בחירות או לא יהיו בחירות.
מרינה סולודקין: גם הם צד.
מרינה סולודקין: שר הפנים מתלבט ויש לו סיבות להתלבט.
מרינה סולודקין: אם יש בעיר כל שבוע רצח, ובמיוחד רצח נשים, אז גם השר לביטחון הפנים צריך לחשוב מה לעשות.
מרינה סולודקין: אנחנו דנים כאן וחושבים איך צריך לעשות את המצב טוב יותר.
מרינה סולודקין: אבל, בסופו של דבר, מצד אחד, השר הוא זה שקובע, ומהצד אחר זה העם שיגיע גם לבתי המשפט אם הוא חושב שהגיע הזמן לבחירות, והם מסוגלים לבחור את האדם שיכול לסדר ולייצב את המצב.
יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.
זאב בילסקי: בפתיחת דבריי אני רוצה להגיד בשם כולנו, בשם עם ישראל, תודה רבה לאילן.
זאב בילסקי: הוא מח"ט מהנח"ל שלקח את המשימה, ובא לשם.
זאב בילסקי: הוא לא שאל שאלות, ונכנס ללשכה והתחיל לעבוד.
זאב בילסקי: אדוני היושב ראש, אני ביקרתי את אילן מתחילת כהונתו ועד היום, ולפי דעתי פי 3 מכל שרי ממשלת ישראל ביחד שלא היו שם.
זאב בילסקי: כדאי שנתחיל לעשות רשימה מי ב-4 השנים משרי הממשלה היה שם, מהתקופה שאריק שרון החליט שכל חודש תהיה ישיבה בלוד עד לתקופה שבה עכשיו ראש הממשלה ואמר: אני אעשה מה שאני אעשה.
זאב בילסקי: לפני יומיים הייתי שם בסיור.
זאב בילסקי: אגב, אני מזמין את כולכם להופעה של דיוויד ברוזה ואחרים ביום חמישי בערב.
זאב בילסקי: מי שאין לו כרטיס יכול לפנות אליי, ונסדר לו משהו.
זאב בילסקי: תבואו ללוד.
זאב בילסקי: האשמה הראשונה, קודם כל, היא על שרי ממשלת ישראל, על ממשלת ישראל, שלא לקחה ועשתה מה שצריך לעשות בעיר לוד.
זאב בילסקי: היום אנחנו מציינים את ערי הפיתוח פה במדינת ישראל, ויש טקסים ומדברים וכו'.
זאב בילסקי: העיר לוד היא במרכז המדינה.
זאב בילסקי: המיקום של העיר לוד הוא פי 10 יותר טוב מהמקום של העיר רעננה – אחלה מקום, אין יותר טוב.
זאב בילסקי: גם אם אתה רוצה ליצור עיר דמיונית, תאמין לי שלוד היא המקום הכי טוב.
זאב בילסקי: היא נמצאת בצירי נסיעה מרכזיים, רכבת, שדה תעופה, קרוב לתל-אביב, קרוב לירושלים וקרוב לכל מקום.
זאב בילסקי: כן, יש בעיות בעיר הזאת.
זאב בילסקי: כן, זו עיר מעורבת.
זאב בילסקי: כן, זו עיר עם בעיות.
זאב בילסקי: אבל, האם אי אפשר היה לפתור את הבעיות של העיר הזאת?
זאב בילסקי: עם המיקום שלה?
זאב בילסקי: תסתכלו כמה הי-טק הגיע לרעננה, וכמה הגיע להרצלייה, לתל-אביב, וכמה כל אחד גונב ולוקח.
זאב בילסקי: תראה היום את יקנעם,  עיר שחיה על סולתם בעבר.
זאב בילסקי: לכן אני אומר לך, אדוני היושב ראש, אי אפשר לנקות את אותם שרים, את אותן ממשלות שהסתכלו וראו מנגד איך העיר הזאת הולכת ומדרדרת.
זאב בילסקי: ולנגד העיניים, זה לא קרה ביום אחד.
זאב בילסקי: עכשיו כאשר יש כמה מקרי רצח, כולם באים ומצטלמים, והולכים, כמו שהוא אמר.
זאב בילסקי: זו האשמה, קודם כל, של ממשלת ישראל ולא של אילן.
זאב בילסקי: אילן בא ועושה.
זאב בילסקי: מוניציפאלי זה מקצוע, כמו שלהיות פוליטיקאי ולהיות עורך דין זה מקצוע.
זאב בילסקי: צריך להבין בזה.
זאב בילסקי: ובא אדם וקיבל את המשימה.
זאב בילסקי: בחיים שלו הוא לא ניהל שום דבר לפני כן כמו מוניציפאלי, ולקח ועשה כמה שאפשר למען העיר הזאת.
זאב בילסקי: אני מסכים איתך, שר הפנים צריך לקבל החלטה, וזאת החלטה חשובה מאוד.
זאב בילסקי: אני הייתי פונה לשר הפנים ואומר לו: תשקול את כל השיקולים.
זאב בילסקי: כמובן שתמיד אנחנו רוצים שהשיקול העליון יהיה שהתושבים יקבעו את זה.
זאב בילסקי: זה על פניו תמיד הכי טוב, ואם אפשר להגיע לרגע הזה גם כן טוב.
זאב בילסקי: צריך לעקוב פה אחרי זה.
זאב בילסקי: ברגע שכל חודש, אדוני היושב ראש, נצטרך לקיים פה ישיבה, ולהביא את השר הפנים לפה ולהגיד: אדוני, מתי היית בפעם האחרונה בלוד?
זאב בילסקי: מה קורה שם?
זאב בילסקי: האם צריך להתערב מייד?
זאב בילסקי: תראה את התקציבים, את היכולות, תראה את הכול.
זאב בילסקי: לא לעזוב את זה ככה, ואחר כך לתפוס את הראש.
זאב בילסקי: ולכן, אני באמת רוצה דרכך, שוקי, לפנות לידידנו שר הפנים.
זאב בילסקי: היום שמעתי הרבה דברי תורה ממנו בבוקר, ואני עוד צריך לעכל מה שהוא אמר.
זאב בילסקי: נבקש ממנו לשקול את השיקולים, ושיעשה אותם מהר.
זאב בילסקי: כל האינפורמציה ידועה - אין פה הרבה - ויחליט מה שיחליט.
זאב בילסקי: אילן צריך לדעת מה קורה איתו.
זאב בילסקי: כולנו רוצים לדעת מה הן התוכניות.
זאב בילסקי: אם אתה רוצה למנות מישהו אחר, נניח, זו זכות של שר הפנים, ואנחנו רוצים לדעת.
זאב בילסקי: אנחנו רוצים לדעת מה הם השיקולים, מי נבחר, על סמך מה בוחרים את זה.
זאב בילסקי: יכול להיות שבאמת הגיע הזמן אחרי אותם שנים לקיים בחירות, וינהל את העיר מי שנבחר על-ידי התושבים, וזאת תחת זכוכית מגדלת של כל חודש.
זאב בילסקי: אני מקווה ששרי הפנים גם הקודמים שהיו, וגם אלה שיבואו, יהיו בלוד קצת יותר פעמים.
זאב בילסקי: בדקתי את הרשימה של כמה פעמים היו  כל שרי הפנים הקודמים בלוד.
זאב בילסקי: תאמין לי, יואל, אתה ואני היינו שם יותר פעמים מאשר שר הפנים שזו העיר הכי חשובה שהוא צריך לטפל בה, וצריך להיות שם ולראות.
זאב בילסקי: צריך לרדת לתושבים, ולראות ולבדוק ולראות.
זאב בילסקי: אי אפשר לעשות את זה.
זאב בילסקי: ואם היה נמצא שם, הוא היה כבר מבין שבתקציב שיש היום לאילן, ואני מדבר רק על הניקיון, עוד לא הגעתי לשום מקום, רק על הניקיון זה חינוך של דורות.
זאב בילסקי: אם לא תחנך מייד אדם זורק את הזבל מעל הקונצרטינה שבחצר שלו שצריך לאסוף את זה, ואם לא תיגש אליו ותגיד לו, זה לא ילך.
זאב בילסקי: אפשר לעשות את זה, לא צריך הרבה כסף בשביל זה.
זאב בילסקי: אבל, צריך מישהו שילך וייקח את הדברים האלה עליו.
זאב בילסקי: והשרים – לא מעניין אותם היום.
זאב בילסקי: אף אחד לא מתעניין, חוץ מהתקשורת, לבוא ולראות מה גורלה של לוד.
זאב בילסקי: אם יש סיכוי לאיזושהי עיר במדינת ישראל להיות עיר מובילה זוהי העיר לוד.
זאב בילסקי: יש את הכול, רק תיקח.
זאב בילסקי: תראה מה בנק לאומי העביר לשם עכשיו.
זאב בילסקי: האם אתה יודע כמה הבנקים משלמים ארנונה?
זאב בילסקי: מזל שהם לא שמים לב.
זאב בילסקי: זו מחלקה קטנה.
זאב בילסקי: הם רושמים צ'ק ושולחים ושולחים, ושוכחים מזה.
זאב בילסקי: איזה יכולות יש?
זאב בילסקי: טלרד, אלדן, בזק.
זאב בילסקי: אדוני היושב ראש, היום יש אפשרות להביא את כל בזק הגדול ללוד.
זאב בילסקי: ולכן, אני באמת מודה לך שאתה במזג שלך עושה את הישיבות, ולא מוותר לאף אחד.
זאב בילסקי: אבל, אתה שם את לוד על המפה, אתה שם את הנושא.
זאב בילסקי: זה השולחן היחידי שמתנהל בו איזשהו דיון בקשר לעתידה של לוד.
יואל חסון: עכשיו אנחנו לרשימת הדוברים – 3 דקות לכל אחד.
יואל חסון: אנחנו צריכים להתכנס לכיוון של החלטות.
יואל חסון: מר גבעתי, בבקשה.
גבעתי בן יוסף: אני חבר הוועדה הקרואה בלוד מזה שנתיים וחצי.
גבעתי בן יוסף: יורם, אני מסכים איתך.
גבעתי בן יוסף: חוסר הוודאות זה המצב הכי הכי גרוע שיכול להיות.
גבעתי בן יוסף: שיחליט מי שיחליט לכאן או לכאן.
גבעתי בן יוסף: אבל, היושב ראש צריך לדעת.
גבעתי בן יוסף: אני מכיר את אילן שנתיים וחצי.
גבעתי בן יוסף: אני מסכים איתך, אדוני היושב ראש, הוא לא פוליטיקאי.
גבעתי בן יוסף: הוא לגמרי לא פוליטיקאי.
גבעתי בן יוסף: אבל, הוא אדם שעובד ועובד קשה.
גבעתי בן יוסף: זה אדם שמקדיש ימים ולילות.
גבעתי בן יוסף: זה אדם שרץ בעצמו לטפל בבעיות הכי קטנות של התושב.
גבעתי בן יוסף: זה אדם ששומע את רחשי התושבים, וזה אדם שמשתדל ככל שביכולתו לעשות את המיטב ואת המקסימום.
גבעתי בן יוסף: אני חושב שאנחנו רואים את הסימנים הראשונים בשנה-שנתיים האחרונות.
גבעתי בן יוסף: יכול להיות שאני לא הייתי ממנה אותו, אם היית שואל אותו.
גבעתי בן יוסף: אבל, אחרי שהוא כבר שנתיים וחצי-שלוש שנים אתה בא כדי שלמישהו אחר ייקח לו עוד שנה-שנתיים ללמוד?
גבעתי בן יוסף: מה עשינו בזה?
גבעתי בן יוסף: אנחנו פוגעים בתושבים ובעיר לוד.
גבעתי בן יוסף: אסור לעשות את זה, במיוחד כאשר אני חושב שהוא מתפקד, והוא מתפקד לא רע.
גבעתי בן יוסף: אבל, 60 שנה הזניחו את העיר הזאת.
גבעתי בן יוסף: מה אתה מצפה איתנו, שבתוך שנתיים-שלוש אנחנו נעשה שם מהפך?
גבעתי בן יוסף: אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
גבעתי בן יוסף: אתם באים ואומרים לנו: אולי נכשלנו.
גבעתי בן יוסף: אני לא יודע במה נכשלתי.
גבעתי בן יוסף: אני מגיע לכל ישיבה שמבקשים ממני מטבריה.
גבעתי בן יוסף: אני עוזב הכול.
גבעתי בן יוסף: לפעמים היינו שלושה חברי ועדה.
גבעתי בן יוסף: אמרתי לשר הפנים: רבותי, אני בא כמעט כל שבוע.
גבעתי בן יוסף: אני פעמיים בשבוע.
גבעתי בן יוסף: לראש עיריית טבריה יש שלושה סגנים, חצי תושבים – 38,000 תושבים.
גבעתי בן יוסף: אנחנו 75,000, אף לא סגן אחד, אף לא עוזר.
גבעתי בן יוסף: אפילו מנכ"ל כמעט ואין.
גבעתי בן יוסף: רוב הזמן אין מנכ"ל.
גבעתי בן יוסף: הוא לבד עושה את העבודה.
גבעתי בן יוסף: תקופה מסוימת היה איזשהו מנכ"ל והוא עזב.
גבעתי בן יוסף: אבל, בלי סגנים ובלי אף אחד.
יורם מרציאנו: מר גבעתי, האם זה שאין מנכ"ל זה בעיה שלי?
גבעתי בן יוסף: אני לא מאשים אף אחד עכשיו, אני קובע עובדה.
זאב בילסקי: זה שאין סגן זה לא רע כל כך, תאמין לי.
גבעתי בן יוסף: בסופו של דבר, הכול נופל עליו, ועל הכתפיים האלה.
גבעתי בן יוסף: אמרתי לשר שאני מוכן להגיע כל יום.
גבעתי בן יוסף: אבל, מה לעשות?
גבעתי בן יוסף: אני בא מטבריה, ואני מוגבל בתקציב שלי.
גבעתי בן יוסף: את הנסיעות של האוטובוס אפילו תשלמו לי.
גבעתי בן יוסף: אמר לי המנכ"ל: תכתוב מכתב לשר.
גבעתי בן יוסף: אתה צודק.
גבעתי בן יוסף: כתבתי לפני שנה וחצי, ועד היום לא קיבלתי תשובה, ואני ממשיך להגיע ללוד.
גבעתי בן יוסף: אני באתי מכיוון שאני רוצה לתרום ואני רוצה לעשות.
גבעתי בן יוסף: מגיעים אליי יזמים לישיבה, ואני רוצה להזמין אותם לכוס קפה.
גבעתי בן יוסף: אבל, בלשכה אמרו לי שאין קפה כי אין כסף.
גבעתי בן יוסף: הוצאתי 50 שקל מכיסי וקניתי קפה.
גבעתי בן יוסף: בכל דבר יש לנו בעיה – רואים דרך הגרוש.
גבעתי בן יוסף: עם כל הכבוד, יש חשב מלווה ויש גזבר והם נוקשים.
גבעתי בן יוסף: אולי הם בסדר, כי הם גמרו במאזן תקציבי.
גבעתי בן יוסף: אבל, אנחנו משלמים את המחיר.
גבעתי בן יוסף: אנחנו צריכים להילחם  בכל דבר.
גבעתי בן יוסף: אני יושב בוועדת מכרזים, ואנחנו מחליטים על כיכרות ועל עוד כמה פרויקטים.
גבעתי בן יוסף: אבל, אף אחד לא יוצא לפועל כי כולם הבטיחו לתת כסף, אבל בפועל הם לא נותנים.
גבעתי בן יוסף: הם לא נותנים.
גבעתי בן יוסף: לפני שנה וחצי החלטנו על ארבע כיכרות בעיר, אבל עד היום זה לא יצא לפועל.
גבעתי בן יוסף: לפני שנה וחצי החלטנו על מתקנים בגני משחקים, ועד היום זה לא יצא לפועל.
יואל חסון: לאן הולך כל הכסף?
גבעתי בן יוסף: לא יודע לתת לך תשובה.
יואל חסון: איפה כל מאות המיליונים שהועברו לעיר לוד?
גבעתי בן יוסף: יכול להיות שרק על הנייר.
גבעתי בן יוסף: בפועל, - - -
יואל חסון: אבל, זה כתוב ביצוע.
יואל חסון: אתה מסתכל על תקציב שעבר וכתוב: בוצע, הועבר.
גבעתי בן יוסף: בפועל זה לא יצא, ואני כועס.
גבעתי בן יוסף: אני בדיוק כמוך, ואין לי תשובות ואני מחפש תשובות.
גבעתי בן יוסף: אני מבקש תשובות.
יואל חסון: אתם באים בטענות, וקודם כל תסתכלו על עצמכם.
יואל חסון: אתם מעלים שאלות, וזה כמו שאתה שומע שר בממשלה מתרעם ברדיו, ובמשך כל הראיון הוא אומר: צריך וצריך.
יואל חסון: אתה אומר: רגע, הוא שר בממשלה.
יואל חסון: למה הוא אומר: צריך, צריך.
יואל חסון: אני אמרתי שאם יום אחד אני אהיה שר, בחיים אני לא אגיד: צריך, צריך, צריך.
יואל חסון: אם אני אחשוב שאי אפשר אני גם לא אגיד שצריך.
יואל חסון: אתה שם, אתה נושא באחריות.
יואל חסון: איפה הפעילות?
גבעתי בן יוסף: אני מטפל בזה, ואני צועק.
יואל חסון: תסביר לי מי היה צריך לתת את הכסף לכיכרות ואיפה הכיכרות.
יואל חסון: אם אלך למשרד התחבורה הוא יגיד לי שהוא העביר כסף לכיכרות.
גבעתי בן יוסף: הם החליטו רק בשבוע שעבר להעביר סוף סוף, אחרי שאילן דפק על השולחן.
גבעתי בן יוסף: אני אומר שאנחנו עושים את המקסימום ואת המרב.
גבעתי בן יוסף: אני מצדיק אותך במה שאמרת במדויק - זה מתחיל מלמעלה.
גבעתי בן יוסף: אם זה לא יהיה פרויקט לאומי, אנחנו ניפגש בעוד שנה, וזה לא משנה מי יהיה היושב ראש ומי יהיו חברי הוועדה, וגם בעוד שנתיים, ואנחנו נבכה.
גבעתי בן יוסף: צריך מישהו שייקח את זה על עצמו.
גבעתי בן יוסף: מצידי, יכול להיות שר מלווה.
גבעתי בן יוסף: העיר לוד צריכה לקבל פתרון לאומי.
יואל חסון: הגברת אלנקיב, בבקשה, בקצרה 3 דקות.
יואל חסון: תציגי את עצמך.
מהא אלנקיב: אני מהא אלנקיב.
מהא אלנקיב: אני תושבת העיר לוד, ואני גם מזכירת סיעת חד"ש בכנסת.
מהא אלנקיב: אני רוצה לדבר על ההחלטה לבצע הריסה היום, ודווקא בתזמון הזה.
מהא אלנקיב: שנייה.
יואל חסון: לא רוצה, סליחה גברתי.
מהא אלנקיב: אז אני אגיד את זה בצורה - - -
יואל חסון: לא רוצה שתיכנסי לדבר הזה.
יואל חסון: לא מדברים על הדבר הזה.
יואל חסון: אני הסברתי שהדיון הוא ברמה הלאומית.
יואל חסון: את לא תדברי לי על בעיה של הריסת בית כזה או אחר פה.
יואל חסון: אני אעצור אותך בכל שלב.
מהא אלנקיב: בסדר.
מהא אלנקיב: אני לא אדבר על הריסת הבית.
מהא אלנקיב: אני מדברת על האוכלוסייה הערבית שהיא מדממת עכשיו.
מהא אלנקיב: בחודש האחרון היו שלושה מקרי רצח.
מהא אלנקיב: הוא יצא, הוא לא רוצה לשמוע.
יואל חסון: אילן, אילן.
קריאה: הוא הלך לשירותים.
יואל חסון: היא לקחה את זה אישית.
מהא אלנקיב: האוכלוסייה הערבית נמצאת עכשיו במצב שבו היא מדממת – שלושה מקרי רצח בחודש אחד באוכלוסייה הערבית.
מהא אלנקיב: במשך השנה היו עשרה מקרי רצח, וכולם מהמגזר הערבי.
מהא אלנקיב: אני חושבת שצריך ליפול למישהו האסימון, ושהזנחה פירושה פשע.
מהא אלנקיב: הזנחה בחינוך פירושו פשע.
מהא אלנקיב: מחלקת הרווחה קורסת פירושו פשע גובר.
מהא אלנקיב: זה לא העניין מי אוהב ערבים יותר, מי אוהב אותם פחות.
מהא אלנקיב: צריך פשוט להשקיע, והמון.
מהא אלנקיב: צריך להשקיע בחינוך.
מהא אלנקיב: זה שאין מתנ"סים בעיר לוד לאוכלוסייה העיר זה כבר שבע שנים.
מהא אלנקיב: שבע שנים אין קייטנות בקיץ, הילדים משוטטים ברחובות.
אילן הררי: היו קייטנות בקיץ לכל המגזר הערבי.
מהא אלנקיב: כמה?
מהא אלנקיב: אם יש ל-30 ילדים ואתה אומר לי היו קייטנות, הנה - - -
קריאה: לא, היו 250.
קריאה: השנה פעם ראשונה ש - - -
אילן הררי: פעם ראשונה – לא היה מגזר ערבי ילד אחד.
אילן הררי: פנינו לכל המגזר פעם ראשונה והבאנו הרבה מאוד תקציב.
אילן הררי: יש דברים שאנחנו לא מצליחים.
אילן הררי: הנה יש פה נציגים, ולכל המגזר הערבי היו קייטנות.
אילן הררי: זו פעם ראשונה, התחלנו.
מהא אלנקיב: היתה לעמותת אזרחים בונים קהילה מועדונית לנוער – הן הנוער היהודי, והן הנוער הערבי – והיא נסגרה כי העירייה לא תומכת.
מהא אלנקיב: אנחנו עיר מוכת פשע, איך אפשר לתת לנוער הזה להסתובב ברחובות?
מהא אלנקיב: זו סכנה, זה עוד רוצחים ועוד פושעים, ועוד קהל שייכנס לכלא.
מהא אלנקיב: זה מצב חמור מאוד.
יואל חסון: נשמע שזה נוגע מאוד.
יואל חסון: מר קלדון, נשיא לשכת המבקרים, בבקשה.
יואל חסון: בקצרה, 3 דקות.
שלמה קלדרון: גברותי ורבותי, מניסיון אישי  ואחר אני יודע כי מחלה מגיעה לשיא והיא מחריפה כאשר מזניחים אותה.
שלמה קלדרון: דיברתם על כך שהעיר לוד חולה וחולה.
שלמה קלדרון: אנחנו יושבים פה ומנסים לראות מי אשם, ומי לא אשם, כדי לראות מי יכול לפתור את הבעיה הזאת, ומי לא יכול לפתור את הבעיה הזאת.
שלמה קלדרון: לתפקידה של ביקורת המדינה יש ערך בלתי יסולה בפז.
שלמה קלדרון: היא באה, משקפת, ועובדה שהיא מצליחה להביא לדיונים האלה.