GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נתן מאיר: קשה לי, אין לי דרך להוכיח, אין מכרזים.
נתן מאיר: אין חוק חובת מכרזים בנושא מדיה.
נתן מאיר: אי-אפשר לעשות מכרז, כיוון שאם אתה רוצה לפרסם לציבור הרוסי, אז יש לך שני עיתונים, אתה פונה אל שניהם, מקבל מחיר.
נתן מאיר: זה ווסטי ונובוסי.
אנסטסיה מיכאלי: יש הרבה יותר.
נתן מאיר: שלושה עיתונים, יש, כן, אבל ברוחב.
נתן מאיר: אם אתה רוצה להיכנס לחרדים, אתה יודע שאת החסידים אתה מוצא ב-המודיע, את המתנגדים ב-יתד נאמן.
נתן מאיר: אם אתה רוצה להגיע אליהם ואליהם, אתה צריך לקנות בשניהם, אחרת לא תפרסם.
נתן מאיר: ומשרדי הממשלה מעדיפים לחסוך תקציב, קונים במעריב.
נתן מאיר: אנחנו אומרים להם – המחיר לקורא, בידיעות, הוא יותר זול.
נתן מאיר: אנחנו יודעים את זה, יש אצלנו, יושבים אצלנו אנשים שהם רוכשי מדיה.
נתן מאיר: אז הם יודעים שבמחיר ל- 1,000 קוראים, ידיעות אחרונות זה המחיר הכי טוב.
נתן מאיר: אבל המשרד, השיקול שלו, לפעמים, הוא רוצה לקנות במעריב, כדי לחסוך קצת מהתקציב שלו.
יואל חסון: רק כדי לסמן וי שהוא פרסם.
נתן מאיר: נכון.
נתן מאיר: נכון, יש לו מלא חוקים שהוא חייב לפרסם דברים.
נתן מאיר: ואנחנו לא, קשה לבוא אליו בטענה, גם.
אהרון הילינגר: יכול להיות שחברות מדיה פרטיות משיגות מחיר יותר נמוך ממה שאתה משיג?
נתן מאיר: בוא אני אגיד ככה, ללקוח הסופי, זה לא יכול להיות.
נתן מאיר: הן, אם הן מצליחות להרוויח במסחר הזה, שזה סביר, יכול להיות שהם משיגים אולי, לעתים, אולי משהו יותר זול, אבל זה לא מגיע ללקוח הסופי.
יואל חסון: ואם אתה תרכוש מחברת מדיה ישירות, אתה תרוויח את יתרון לגודל שלך בחברת המדיה?
נתן מאיר: מה פתאום?
נתן מאיר: הוא מרוויח המון.
אנסטסיה מיכאלי: סליחה, מי זה הוא, לא הבנתי.
נתן מאיר: אני אסביר.
נתן מאיר: רוב השוק עובד באמצעות חברות שרוכשות מדיה.
אנסטסיה מיכאלי: יש לי שאלה ספציפית, מי זה הוא?
נתן מאיר: הלקוח.
נתן מאיר: הלקוח פונה לחברה לקנות עבורו מדיה.
נתן מאיר: הוא יודע, היום זה כבר לא סוד, ש- 15% עד 20%, נשאר בצינור.
נתן מאיר: הממשלה לא כדאי לה לקנות באמצעות חברות מדיה.
נתן מאיר: הכסף הזה ילך לאיבוד.
נתן מאיר: כל מי שהיום מתחרה עם לפ"מ, ומנסה להביא, זה יוצא יותר יקר.
נתן מאיר: לפ"מ זוכה בכל מקום ברכישת מדיה.
נתן מאיר: יכול להיות באיזה מדיה שולית לא, אבל אני מדבר על 90% מהענף, אנחנו עושים את הקנייה.
נתן מאיר: השאלה, שוב פעם אני חוזר, להציג לכם?
יואל חסון: כן כן, בבקשה.
יואל חסון: זלצר, רצית להגיד משהו?
יעקב זלצר: דווקא בנקודה הזאת.
יעקב זלצר: ההתייחסות של לפ"מ היא פנטסטית, אני אתן דוגמה.
יעקב זלצר: 24 ליקויים, מתוכם כבר 18 תוקנו, זאת אומרת, זה דבר שהוא פנטסטי, בכל קנה מידה.
רונן פלוט: יש מנכ"ל טוב.
יואל חסון: צוין על-ידי המבקר, כן.
יעקב זלצר: זה סך-הכל, הנתונים האלה נמצאים היום בדפוס במסגרת של כל המעקב, שמגיעים כבר הם גם ל- 40% תיקון ליקויים.
יעקב זלצר: אז הדברים מאוד משמעותיים, אני חייב לציין את זה כאן.
יואל חסון: לפני המצגת, לפני שאתה עושה Play, חברת הכנסת מיכאלי, את רוצה להתייחס?
נתן מאיר: המצגת הזאת לא נבנתה לצורך הוועדה.
נתן מאיר: שקלתי אם להציג לכם מצגת מיוחדת, אבל אני חושב שזה לא טוב.
נתן מאיר: מראים לכם מה שאנחנו מראים, את הסך-הכל, למשרדי הממשלה וללקוחות.
אנסטסיה מיכאלי: קודם כל, אני רוצה לברך אותך, אדוני, יושב-ראש הוועדה, על היוזמה של הדיון הזה וגם להודות למשרד מבקר המדינה שעשיתם עבודה גדולה וחשובה מאוד.
אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שאנחנו בדיון הזה נמצאים בשביל לשמוע את הביקורת על-מנת לתקן את הטעויות וכפי שאמר הנציג של משרד ראש הממשלה, שבאמת 18 ליקויים, אני לא יודעת בדיוק איזה מהם, תוקנו, זה כבר אומר שהעבודה נעשתה ושהדו"חות של מבקר המדינה עושים את העבודה המהימנה לאנשים, לאזרחים של מדינת ישראל.
אנסטסיה מיכאלי: הכרתי את סוג העבודה הזו ואני בזמנו גם כשהייתי מנחה בערוץ 9 נדמה לי שנפגשתי אתכם, לצורך שיתוף פעולה באיזה שהוא פרויקט, גם הייתי במשרד ההסברה שמטפל ומשתף פעולה על-פי הדו"ח הזה שהוצג לנו, שהבנתי שעכשיו אתם בעצם משתפים פעולה, משרד ראש הממשלה, עם משרד לשכת הפרסום הממשלתית.
אנסטסיה מיכאלי: אבל מתוך הניסיון שלי, אני ראיתי שבעצם אתם התייחסתם לכמה נושאים הנוגעים לרישום כספים וניהולם, למעמד המשפטי מנהלי, לניהול כוח-האדם ולמכרזים וההתקשרויות.
אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שזה חשוב מאוד לבדוק את הנושאים האלו.
אנסטסיה מיכאלי: אבל אני בטוחה שהרבה מאוד אנשים יסכימו שגם חשוב מאוד לבדוק את התוצאות.
אנסטסיה מיכאלי: בעצם, אני חושבת שכאשר קונים פרסום ומנסים לפרסם, אז צריך לדעת מה התוצאות.
אנסטסיה מיכאלי: כשדיברנו כאן על פרסום באינטרנט, בטלוויזיה, מן הסתם בזמן הזה אני עברתי בגוגל וניסיתי לכתוב מילה ישראל, בכמה שפות.
אנסטסיה מיכאלי: ואני לא מצאתי שם את אתר האינטרנט של משרד ההסברה.
אנסטסיה מיכאלי: ואני חושבת שאנחנו, כשנתבונן טוב מאוד, לא במצגת המקצועית על-מנת למכור את העסק ללקוח של הלשכה הממשלתית, לשכת הפרסום הממשלתית ובעצם עד כמה שאני יודעת שהתפקיד העיקרי זה לספק שירותים למשרדי הממשלה, לתאגידים על-פי החוק שאינם תאגידים עסקיים, ולחברות ממשלתיות שאינן עסקיות, אני בטוחה שעדיין זאת לשכה שהיא פועלת כעסק ובעצם אתם מנסים כאן לשווק את המצגת היפה והמקצועית.
אנסטסיה מיכאלי: אני מציעה לכל אחד מאיתנו להתבונן באתר האינטרנט של משרד ההסברה.
נתן מאיר: מסבירים ישראל.
אנסטסיה מיכאלי: כן, מסבירים ישראל.
אנסטסיה מיכאלי: אני אגיד לכם, מן הסתם, שההסברה של מדינת ישראל זה נושא מאוד חשוב.
אנסטסיה מיכאלי: אני פעילה בכמה אגודות ידידים ואני יושבת ראש אגודת הידידים של שווייץ, אוסטריה ואסטוניה, ובהרבה מאוד אגודות ידידים ביחד עם חברי, אדוני יושב-ראש הוועדה, בהרבה מאוד מפגשים עם אנשים מחו"ל והרבה מאוד שיחות אני מקבלת מפניות הציבור.
אנסטסיה מיכאלי: התקשרה סופרת, אישה מקסימה, פרופסור, והיא מדברת צרפתית.
אנסטסיה מיכאלי: היא חיה במדינת ישראל כי היא מאמינה במדינתנו והיא מתקשרת – תשמעי, אני התקשרתי למשרד ההסברה, אני יודעת לכתוב מצוין בצרפתית, ואני כותבת הרבה מאוד מאמרים על מדינת ישראל.
אנסטסיה מיכאלי: התקשרתי ואמרו לי – אנחנו כרגע לא מעוניינים, אנחנו נפנה אליכם בזמן שאנחנו נעשה איזה שהיא פעילות.
אנסטסיה מיכאלי: עד היום, בעצם לא פנו והאמת, אני עדיין אומרת שאנחנו כאן לא רק לבקר ואמרנו כאן על קטע של הדלקת משואות, אני רוצה להגיד שבמדינת ישראל, משרד ההסברה הוקם רק בעצם זה, בהיסטוריה, בפעם הראשונה בחיינו, שיש לנו כזה משרד ואני מבינה שכשבונים אימפריה, אז בונים אותה לא בחצי שנה ולא בשנה ולא בשנתיים.
אנסטסיה מיכאלי: אז זה לוקח זמן לבנות את העסק של משרד ההסברה, ביחד עם משרד החוץ וראש הממשלה.
אנסטסיה מיכאלי: אבל מה שחשוב לציין, לדעתי, שאם אנחנו נתבונן בדוגמה של פרסום של המשרד הממשלתי, משרד ההסברה, אני בטוחה שאנחנו נמצא הרבה מאוד ליקויים שם.
אנסטסיה מיכאלי: אתה דיברת על ליקויים.
אנסטסיה מיכאלי: תסתכלו, גם על היופי שלו, גם לאותו גמל, ולאיש שפותחים בעצם, נכנסים רק בשפה העברית.
אנסטסיה מיכאלי: אין שם מצגת כזו יפה ו-וירטואלית, כמו שעובדים כל משרדי הממשלה בארצות-הברית, בכל המדינות המתוקנות שבאמת רוצים להסביר את עצמם.
אנסטסיה מיכאלי: אני מבינה שלברק אובמה יש תקציב ל- 150 אנשי הסברה של כל השקפת עולם של ארצות-הברית בכל העולם, אצלנו אין תקציב כזה.
אנסטסיה מיכאלי: לרוסיה יש אתר אינטרנט, רק של ממשלת רוסיה, שמחזיק 66 אנשים במשכורת, שרק יושבים ומדובבים את העבודה של משרדי הממשלה ברוסיה.
אנסטסיה מיכאלי: אצלנו עוד אין כזה דבר, אין לנו תקציבים.
אנסטסיה מיכאלי: אבל אני בטוחה שיש לנו תקציבים לבנות אתר אינטרנט של משרד ההסברה ואני ממליצה לכם בחום ואהבה, לעשות במקום המצגת הזו, עכשיו, לחבר את המצגת של משרד ההסברה, אם אפשר, ואתם תראו שזה לא שווה להקים אתר במיליון וחצי שקל?
אנסטסיה מיכאלי: כמה זה עלה לכם?
אנסטסיה מיכאלי: פשוט תבדקו כמה עלה לבנות כזה אתר.
אנסטסיה מיכאלי: תשמעו, יש הרבה מאוד אנשים בלוגרים, שיכולים לבנות אותו אתר ואני מציעה לכם תפנו אליהם.
נתן מאיר: הוא לא עלה מיליון וחצי.
אנסטסיה מיכאלי: אני שמעתי בפרסומים על-פי העיתון.
נתן מאיר: לא, את מדברת על הקמפיין.
אנסטסיה מיכאלי: אז אני אגיד לכם שהופתעתי מאוד לראות קמפיין בערוצי הטלוויזיה בערוץ 2 של משרד ההסברה.
אנסטסיה מיכאלי: דרך אגב, קמפיין מאוד יפה, בצורה מקצועית, מאוד יפה.
אנסטסיה מיכאלי: רק אני לא מבינה למה צריך להסביר את עצמנו במדינת ישראל ולא בחו"ל.
אנסטסיה מיכאלי: בשביל זה יש משרד ההסברה, בשביל להסביר את עצמו בחו"ל.
אנסטסיה מיכאלי: אז אני ממליצה לבדוק את הנושא של הקמת אתר אינטרנט של משרד ההסברה והעלויות ומאיפה יהיו התקציבים ומי מימן את זה ומי שיתף פעולה, איזה גורמים עסקיים, פרטיים או לא, ובאמת אני חושבת שאנחנו כאן לטובת המדינה וחשוב מאוד לדעת להציג את עצמנו לא רק כאן, במסגרת של הוועדה הזו, ולהציג את עצמנו וירטואלית בכל העולם.
נתן מאיר: אני רק רציתי להראות את מה שהיא מדברת עליו.
יואל חסון: תמתין עם זה.
יואל חסון: מנכ"ל, רונן פלוט, בבקשה.
רונן פלוט: אני רוצה לענות לחברת הכנסת על כל מיני נקודות שהיא העלתה כאן.
רונן פלוט: קודם כל, כמובן שכל הכסף בא רק של הממשלה, אין לנו ואסור לנו פרסומות או להיות עם כל מיני עסקים שיהיו בפנים, רק ממשלת ישראל, זה התקציב וממנו זה בא.
רונן פלוט: מדובר בקמפיין, קמפיין שמופנה לתושבי מדינת ישראל.
רונן פלוט: הוא לא מופנה לאף אחד מבחוץ.
רונן פלוט: והכוונה היתה שאם מישהו יוצא לחוץ לארץ, יש שלושה מיליון אנשים שיוצאים לחוץ לארץ, וכל אחד שיוצא ברגע שהוא נמצא בחו"ל והוא יושב עם מישהו שהוא פוגש אותו, שיוכל להסביר כמה מילים על מדינת ישראל.
רונן פלוט: אני נותן לו טיפים על מה לדבר, ואני מבקש ממנו שיעשה את זה.
רונן פלוט: אם משלושה מיליון, אפילו 10% יעשו את זה, 300,000 איש, דיינו.
אנסטסיה מיכאלי: אני ממליצה לעשות כזו הסברה בין חברי כנסת ערביים שיוצאים לחו"ל, עם המשלחות ובנסיעות פרטיות.
רונן פלוט: אני לא נכנס לזה.
רונן פלוט: אני לא נכנס.
רונן פלוט: זה דבר אחד.
רונן פלוט: דבר שני, האתר של המשרד, אני מניח תוך שבועיים-שלושה כבר יהיה מוכן.
רונן פלוט: הוא בבנייה, קשה מאוד לבנות אתר כזה.
רונן פלוט: אתר כזה, נכנסים בו גם לשכת הפרסום הממשלתית, גם לשכת העיתונות.
רונן פלוט: יש שם ארכיונים, זה אתר גדול מאוד, מורכב מאוד, לוקח הרבה זמן להקים אותו.
רונן פלוט: יחד עם זאת, אנחנו כן עשינו אתר שהוא אתר נחיתה של אותו קמפיין, שעליו את מדברת, בשפות שונות, גם ברוסית, גם בצרפתית, גם בספרדית, גם באנגלית ואנחנו מקבלים הרבה מאוד תגובות מאוד טובות.
אנסטסיה מיכאלי: צרפתית לא ראיתי שם.
אנסטסיה מיכאלי: יש רוסית, אנגלית ועברית.
רונן פלוט: עכשיו, עכשיו.
רונן פלוט: לא לא, גם.
אנסטסיה מיכאלי: בונים עכשיו חדש?
רונן פלוט: כן, כן, עכשיו, זה בעבודה.
רונן פלוט: על אותה אישה שדוברת צרפתית שאת מדברת עליה, את צודקת במאה אחוז.
רונן פלוט: פונים אלינו למשרד עשרות אנשים, ומבקשים להתנדב, לכתוב, לעבוד אצלנו, לעשות הכל בהתנדבות והתשובה שלנו – תודה רבה, לא.
אנסטסיה מיכאלי: אז בשביל מה לראות את הקמפיין?
אנסטסיה מיכאלי: אני לא מבינה.
רונן פלוט: דבר ראשון שמבקר המדינה יבוא ויישאל, באיזה זכות אני העסקתי מישהו, אפילו שהוא מתנדב.
רונן פלוט: אסור לי.
רונן פלוט: אסור לי להעסיק מתנדבים למען עבודה במשרד.
רונן פלוט: אז אני מנוע מזה.
יואל חסון: אבל למה לא, בעניין הזה, אני כל פעם שומע על נושא המתנדבים, המתנדבים.
יואל חסון: למה מצאו את הדרך להפעיל נאמני ניקיון לאיכות הסביבה ולמה אתה לא יכול למצוא את הדרך באותה קונספציה להפעיל נאמן הסברה?
רונן פלוט: זה כן.
רונן פלוט: לא, נאמן הסברה זה משהו אחר.
יואל חסון: לא, אבל אותו נאמן.
רונן פלוט: לא, פה זה בן-אדם שעובד, במקום שאני אקנה שירותים, הוא בא והוא אומר – לקחת שירותים שהם בלי כסף, אסור לעשות את זה.
רונן פלוט: יושבת פה היועצת המשפטית, והיא תגיד לך שאסור לעשות את זה, לא יכול לעשות.
רונן פלוט: נאמן, כמו נאמן ניקיון, יש לי קבוצה.
רונן פלוט: דרך אגב, אנחנו בונים עכשיו קבוצה של חברי כנסת שהם יעברו אצלנו Coaching, וגם ייסעו להסביר.
רונן פלוט: זה – כן.
רונן פלוט: הם אלופי צה"ל, יש כל מיני קבוצות של אנשים, שיטפלו בעניין הזה, כן.
רונן פלוט: אבל אם מישהו בא למכור לי שירותים בלי כסף, אני לא קונה.
יואל חסון: לפני המצגת, אני רוצה לשאול אותך, נתן מאיר, אתה לא התייחסת אנחנו נתייחס לזה אחר-כך, לגבי הנושא של כוח-אדם, שמצבת כוח-האדם אצלכם לא ברורה ולא ברור מה יש, מה אין, מי העובדים, כמה מרוויחים, מה המצב.
נתן מאיר: אני אענה.
נתן מאיר: לפני זה רק אגיד שלפ"מ אף פעם לא עסקה בהסברה בינלאומית.
נתן מאיר: עד שהועברנו למשרד ההסברה והתפוצות, לפ"מ עסקה רק ב- Advertising, בפרסומת בארץ ובחו"ל.
נתן מאיר: אנחנו גם עושים את הפרסומת לתיירות בחוץ לארץ.
נתן מאיר: אבל לא עשינו הסברה, כמו שדיברה חברת הכנסת, לא עסקנו בהסברה.
נתן מאיר: משרד החוץ לא ביקש אף פעם את הסיוע שלנו, בעבר.
נתן מאיר: לא ביקשו.
נתן מאיר: רק לאחרונה, עם הקמת משרד ההסברה והתפוצות, וההצבה שלנו בתוך המשרד, אנחנו מתחילים להרטיב את הידיים בזה, אין לנו ניסיון.
נתן מאיר: לא היה לנו ניסיון בדברים האלה.
נתן מאיר: היום אנחנו הרבה מאוד עובדים באינטרנט בינלאומי, ברשתות חברתיות, אנחנו נכנסים לתחום הזה חזק מאוד.
נתן מאיר: אבל שוב פעם, הסיבה לכך – רק הקמת משרד ההסברה והתפוצות והשיוך שלנו פנימה.
נתן מאיר: עד עכשיו לא היינו בתחום הזה.
נתן מאיר: זה לוקח זמן ללמידה.
נתן מאיר: לקח לנו עד שלוש-ארבע שנים להבין את נושא התיירות, היום אנחנו מפרסמים של משרד התיירות, את כל הפרסומת של משרד התיירות בעולם אנחנו עושים, אבל זה רק בשנים האחרונות.
יואל חסון: כוח-אדם.
נתן מאיר: כוח-אדם.
נתן מאיר: כוח-אדם שלנו, מספר האנשים הוא 43 אנשים ספורים, מכירים אותם אחד אחד אחד.
נתן מאיר: את הפרילנסרים אנחנו מכירים אחד אחד אחד.
נתן מאיר: זה נכון שברגע מסוים, כשנשאל, כאן נמצא סגן המנהל, נשאל תראה לנו את המצבת, באותו רגע לא היה לו את הנייר, זה נכון.
אלי גוטליב: אני שלחתי אותם, פשוט, כיוון שמבחינה מנהלית היינו כפופים למשרד ראש הממשלה.
נתן מאיר: התיקים היו במשרד ראש הממשלה.
אלי גוטליב: התיקים במשרד ראש הממשלה.
אלי גוטליב: אנחנו מחלקה, היינו מחלקה במשרד ראש הממשלה.
אלי גוטליב: אתם טועים את הטעות שגם מבקר המדינה התייחס אליה, שכולם מתייחסים אלינו כאילו שאנחנו יחידה עצמאית.
אלי גוטליב: אנחנו מחלקה במשרד ראש הממשלה, היינו.
יואל חסון: זאת אומרת, העובדים הם בתוך מצבת כוח-האדם של משרד ראש הממשלה.
יואל חסון: אבל הם בלחיצת כפתור תת זה?
אלי גוטליב: יש להם מחשב של נציבות שירות המדינה, כל העובדים.
אלי גוטליב: הם בתחילת עבודתם, כל מה שצריך.
יואל חסון: אז לא יכולתם להמציא למבקר?
אלי גוטליב: נתתי להם, אבל אני לא יודע למה הם.
יובל חיו: היינו בסיטואציה מאוד לא נעימה.
יובל חיו: לפ"מ שלחו אותנו למשרד ראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה החזיר אותנו ללפ"מ.
אלי גוטליב: אני, מתוך הגינות, שלחתי לשם.
יובל חיו: אז זו היתה סיטואציה שאנחנו מעדיפים לא להיקלע אליה, אבל זו סיטואציה, ועוד יחידה קטנה, עם כוח-אדם קטן.
יואל חסון: אני רוצה להבין, מי בסוף נתן לכם את הדיווח על כוח-האדם?
יואל חסון: מי נתן בסוף?
אהרון הילינגר: למעשה, לא קיבלנו את כל הנתונים.
אהרון הילינגר: אנחנו לבד עשינו את האינטגרציה בין הדברים, בין נתונים שמצאנו במשרד ראש הממשלה.
אלי גוטליב: אני רוצה להגיד לך באחריות, שכל הנתונים של כוח האדם נמצאים בלפ"מ.
יואל חסון: אבל למה לא נתתם למבקר?
אלי גוטליב: כי מתוך, לא היה לנו.
אלי גוטליב: במשרד ראש הממשלה, שאנחנו מחלקה בו, שלחנו אותו למשרד ראש הממשלה.
אהרון הילינגר: אתה לא מדייק.
אלי גוטליב: הרי הנתונים נמצאים במחשב של הנציבות.
יואל חסון: הכל בלחיצת כפתור, רק במבחן התוצאה זה לא הגיע.
יואל חסון: מי אשם?
יואל חסון: מי לוקח אחריות על זה?
אלי גוטליב: בוא נאמר שהיתה אי-הבנה.
יואל חסון: אתה מבין איזה דבר מיותר?
יואל חסון: יכולתם לחסוך פה קטע שלם בדו"ח מבקר המדינה, להתנהלות מאוד מאוד פשוטה.
אלי גוטליב: כשפנו אלינו עם הדו"ח הראשוני, אמרנו להם שזה לא נכון, אז זה עבר.
יואל חסון: כמה כסף יוצא לכם על שכר?
אלי גוטליב: שבעה מיליון שקל.
יואל חסון: אז איך את זה אתה יודע ואתה לא יודע למי אתה משלם?
אלי גוטליב: אני יודע בדיוק למי אני משלם.
יואל חסון: אז איך המבקר לא יודע למי אתה משלם?
אלי גוטליב: אני שוב אומר, שהיתה פה אי-הבנה.
יובל חיו: אם נצפה, שוב, המטרה היא העתיד.
יובל חיו: הכלל צריך להיות שתמונה בהירה בכל נקודת זמן על כוח-אדם ושכר, צריך להיות גם ביחידת האם, גם במשרד הממשלתי, וכמובן בנציבות.
יובל חיו: זו שרשרת שצריכה להיות מתואמת בכל נקודת זמן, עם בסיס מידע בשליפה.
יואל חסון: הרי בסוף אני בטוח שאתה מפקח על עובדיך, ואתה מוודא שהם מגיעים, עושים את עבודתם.
אלי גוטליב: כל העובדים שלי, אני יודע בדיוק, מי שעובד אצלי, מכיר אותם אישית.
יואל חסון: כן, אבל במבחן התוצאה זה לא הגיע, יכולת לחסוך לעצמך פרק שלם פה.
אלי גוטליב: יכול להיות שלא הייתי צריך להגיד לו לך למשרד ראש הממשלה.
יואל חסון: אתה היית צריך ללכת למשרד ראש הממשלה בעצמך, להגיד להם – תקשיבו, יש לי ביקורת של מבקר המדינה, ביקשו ממני כאן זה, תנו לי את התשובות ומהם היית הולך אליהם.
יואל חסון: אתה לא שולח למבקר המדינה.
יואל חסון: סתם, שוב, חבר'ה תראו, אני, בסוף אתם באים, אנחנו הפיקוח, כן?
יואל חסון: הפיקוח הפרלמנטארי.
יואל חסון: בסוף אתם מנהלים את העניינים.
אלי גוטליב: זה עניין טכני שחבל.
אהרון הילינגר: זה לא טכני.
אהרון הילינגר: אני רוצה ברשותך, היושב-ראש, להקריא משפט אחד.
אהרון הילינגר: ביוני 2009, אם הכל כל-כך ברור, אז אני רוצה להקריא לכם מכתב שכתבה מרכזת משאבי אנוש במשרד ראש הממשלה, אל סגן מנהל לפ"מ, זה אתה, נכון?
אלי גוטליב: כן.
אהרון הילינגר: חזרה וביקשה ממנו את הנתונים הנדרשים, היא ציינה, ציטוט: אני לא מדברת רק על עובדי מדינה, אלא על כל העובדים המועסקים בצורות שונות בלפ"מ, כפי שמפורט במתכונת הדיווח שצירפתי לפנייתי, עד כדי כך היא עשתה לך מבנה של מסמך שהיא רצתה שתפרט.
אהרון הילינגר: היא לא הצליחה להמציא לנו את הנתונים.
אהרון הילינגר: אתה שלחת אותנו אליה, כדי שאנחנו נקבל ממנה את הנתונים, רק היא לא ידעה, היא אמרה – אני לא מבינה איך בלפ"מ אין את מסד הנתונים הזה.
נתן מאיר: נתקן.
נתן מאיר: תודה.
יואל חסון: כן, בואו נשפר את מצב הרוח.
נתן מאיר: כאן הצגה קלה, מהירה, מהם התחומים שבהם אנחנו עוסקים, יש לנו בערך 100 מחקרים, גם עבור הכנסת, 100 מחקרים בשנה, שאנחנו עושים לפני ואחרי פעילויות.
נתן מאיר: יכולת להוציא מחקרים.
נתן מאיר: המטרה שלהם בעיקר היא לעשות תכנון אסטרטגי לקמפיינים.
נתן מאיר: אחרי זה, זה עובר ל- Creative, רוב הכסף יוצא במדיה, כמו שאמרתי, 85% מהכסף.
נתן מאיר: מי שמנצח על העניין זה התקציבאי, שהוא צריך להיות האיש שידו בכל דבר.
נתן מאיר: אינטרנט, הדגשנו כי זה בקצב הגבוה ביותר, זה הולך וצומח מעבר לרדיו, קצב הגידול, ולוקח מכל מקום חלק מהכספים.
נתן מאיר: יש הרבה סרטים, כמו סרטי תדמית.
נתן מאיר: הסרט של הכנסת, שנעשה פה, שמציגים אותו למבקרים, זה סרט שאנחנו עשינו.
יואל חסון: לא ראיתי אותו.
נתן מאיר: כדאי לראות.
נתן מאיר: כיוון שיש שם דילמה קשה, יש דילמה מאוד קשה, איך להציג את הכנסת, כשהכנסת ריקה.
נתן מאיר: שילבנו בתוך זה, את כל הדברים.
יואל חסון: יש לך את הסרט הזה?
נתן מאיר: פה לא.
נתן מאיר: הוא ארוך, הוא שמונה דקות.
נתן מאיר: נשלח לך.
נתן מאיר: תוכן חברתי.
נתן מאיר: לא מדברים על זה.
נתן מאיר: בענף זה נקרא תוכן שיווקי, זה למכור מוצרים בלי שהם מרגישים.
נתן מאיר: משרדי הממשלה עושים בזה היום שימוש חזק ביותר, שהם מעבירים מידע לציבור, על-ידי זה שהם משתלבים בתוך תוכניות.
נתן מאיר: כוכב נולד האחרון, היה מלא מלא, לאורך כל הדרך, סיפור של הגנת הסביבה.
יואל חסון: כן, שמנו לב.
נתן מאיר: זה הכל נעשה באמצעותנו, זה תהליך שבעתיד עליו תהיה ביקורת, הוא קשה מאוד למדידה, קשה לניהול, הרבה כסף יוצא על זה, זה כעת בהתחלה שלו.
נתן מאיר: אני אכנס לדברים הנוספים, קצת אולי לקמפיינים.
נתן מאיר: דיברתם על הגמל.
נתן מאיר: אני אציג אותו, כי זה בכל אופן של המשרד שלנו.
יואל חסון: כל ההפקות הן בארץ?
אנסטסיה מיכאלי: למה כל הזמן גמל וחול, זה מה שאני לא מבינה.
אנסטסיה מיכאלי: יש כל-כך הרבה.
יואל חסון: תעשה רגע פאוזה.
יואל חסון: היא צודקת, זה הערה מאוד נכונה.
אלי גוטליב: למה?
אלי גוטליב: עושים המון על ירושלים.
יואל חסון: עניין הגמל לדעתי, צריך להיגמל ממנו.
יואל חסון: אני אגיד לך למה צריך להיגמל מהגמל.
יואל חסון: אני זוכר, אני לא אשכח את זה אף פעם, אני הייתי לפני ארבע שנים, הופעתי בפני סטודנטים יפנים, איזה 600 סטודנטים יפנים ביפן.
יואל חסון: על ישראל.
יואל חסון: מעריצי ישראל.
יואל חסון: והם, בזמן השאלות, אחד מהם עולה, שואל, דווקא אחד נראה אינטליגנט, עולה, שואל אותי – תגיד, ממש יפה כל מה שאמרת וזה, אבל תגיד, כמה גמלים יש לך?
יואל חסון: כמה גמלים אתה מחזיק?
יואל חסון: אז אמרתי לו – יש לי גמל אחד, מסוג מאזדה.
יואל חסון: זה מה שאמרתי לו.
יואל חסון: לא, באמת, אנשים דפוקים, אולי צריך לוותר על הגמלים האלה כבר.
אנסטסיה מיכאלי: אבל זה לא האנשים, זה מדינת ישראל.
יואל חסון: זה המטרה של הסרט.
יואל חסון: [מוצג סרטון].
אנסטסיה מיכאלי: דרך אגב, השאלה, למה דווקא מסבירים ברוסית זה נשמע רע, אף רוסי לא ייכנס למסבירים, אם הוא רוצה לדעת על ישראל, אף צרפתי, אני מניחה, צריך לבדוק את זה ביפנית מה מסבירים בכלל.
אנסטסיה מיכאלי: למה אין משהו אחר.
אנסטסיה מיכאלי: [מוצגים סרטונים].
יואל חסון: זה היה שנון.
נתן מאיר: אני אראה לכם דבר לגמרי אחר, משרד התשתיות.
נתן מאיר: זה נכנס לקובץ של פרסומות.
נתן מאיר: [מוצג סרטון].
יואל חסון: תראה את הרשות הלאומית.
נתן מאיר: לבטיחות בדרכים?
יואל חסון: היה לכם את הפרסום הזה עם ה- SMS?
יואל חסון: זה מאוד יפה, זה גאוני.
יעקב זלצר: זה מוצלח.
יעקב זלצר: [מוקרן סרטון].
אנסטסיה מיכאלי: אחת הפרסומות המרגשות שאני ראיתי, ממש יפה.
קריאה: דווקא ברשות לא אהבו את זה.
יואל חסון: אתה יודע איזה פרסומות על בטיחות בדרכים יש בעולם?
אנסטסיה מיכאלי: הפרסום, אתם עושים בעצם למשרדים הממשלתיים, השאלה, הרי מדינת ישראל היא מגוונת ויש לה אנשים שהם עיוורים או שהם עם מוגבלויות, האם אתם גם מתייחסים לזה?
נתן מאיר: היו לזה כמה וכמה קמפיינים.
יואל חסון: מה זה משרד התמ"ת שם?
נתן מאיר: קונים כחול לבן?
יואל חסון: תראה.
יואל חסון: [מוקרן סרטון].
יואל חסון: יפה, בסדר.
יואל חסון: בואו נתכנס לכיוון הסיכום.
יואל חסון: שלומית ברנע, יועצת משפטית משרד ראש הממשלה, את רוצה להעיר משהו?
יואל חסון: אולי תעזרי לו בעניין ניגוד העניינים, כדי שהוא יוכל לחזור לז'בוטינסקי?
שלומית ברנע: אנחנו עומדים לרשותו, כמובן, תמיד.
שלומית ברנע: ניגוד עניינים מוסדי זה דבר שניתן מאוד בקלות לפתור אותו, עושים הסבר, הוא מונע את עצמו מלעסוק בנושאים שנוגעים ללפ"מ, כשהוא נמצא בז'בוטינסקי והוא מונע מעצמו לעשות בנושאים שנוגעים לז'בוטינסקי כשהוא נמצא בלפ"מ, וזה מאוד קל להסדרה.
יואל חסון: אז יש פיתרון לניגוד העניינים.
שלומית ברנע: אם יש עוד שאלות, אני אשמח להשיב.
יואל חסון: מה את אומרת על הנושא הזה של פולין, את מודעת לו?
יואל חסון: לא שאני קובע שזה לא בסדר, אני לא נכנס לזה.
שלומית ברנע: היועצת המשפטית של לשכת הפרסום הממשלתית שהיא כפופה אלי, עמדה בקשר עם מספר גורמים במשרד המשפטים ודווחה לי על הפניות שלה ועל התשובות שהיא קיבלה.
שלומית ברנע: למשרד מבקר המדינה היתה ביקורת על כך שזה לא נבדק עד הסוף ולא קיימתי עליה פיקוח מספיק ואני כמובן מקבלת.
שלומית ברנע: היו עוד ביקורות של משרד מבקר המדינה, האחת, אם כבר, האחת נוגעת לכך שהתקבלה החלטת ממשלה בשנת 1999, שנכנסה לתוקפה ב- 2003 ואשר קבעה שלפ"מ לא תוכל להתחרות בשוק המסחרי והטענה היתה שאני לא וידאתי את ביצוע ההחלטה הזו.
שלומית ברנע: מנהל או מנכ"ל, אני לא אכנס לזה, לפ"מ, כתב ב- 15 באוקטובר 2000 הוא כתב שההחלטה מבוצעת.
שלומית ברנע: העתק מהמכתב הזה הגיע גם ליועץ המשפטי דאז.
שלומית ברנע: אני אז עדיין לא הייתי בתפקיד.
שלומית ברנע: כמובן שתמיד אני, אני מאוד מכבדת, לא רק מכבדת ביקורת, אני חושבת שזה חיובי מאין כמותו ולכן אני מקבלת את הביקורת.
שלומית ברנע: אני, יש לנו הרבה מאוד החלטות ממשלה שנוגעות למשרד ראש הממשלה וליחידותיו.
שלומית ברנע: אני עושה כל מאמץ בנושאים הניתנים להכיר את כל ההחלטות הללו ולא רק להכיר אותן, אני כמובן מכירה אותן כשהן מובאות להחלטת הממשלה, כהצעת החלטה, לצורך כתיבת חוות-דעת משפטית, אבל גם לזכור אותן במשך שנים לאחר מכן ואנחנו נגביר את המאמץ על-מנת להיות מודעים לכל החלטות הממשלה באשר הן.
שלומית ברנע: היכולת שלנו לפקח על ביצוע החלטות ממשלה על-ידי יחידות כלשהן או על-ידי, זה לא מסגרת סמכויותינו, אבל אנחנו צריכים להתריע אם משהו לא תקין מובא לידיעתנו.
שלומית ברנע: האחריות לביצוע החלטות הממשלה מוטלת על המנכ"לים ועל השרים, אבל כמובן, אם מבקר המדינה חושב שזה גם אחריותנו, בשעה ה- 25 ביממה, אנחנו נשתדל לעשות גם את זה.
שלומית ברנע: נושא נוסף נוגע ליחסים שבין היועץ המשפטי לבין היועצים המשפטיים של יחידות הסמך הכפופים לו, נוגע להגדרת והגבלת הסמכויות והממשקים של האחריות.
שלומית ברנע: הנושא הזה הוא נושא רוחבי, נוגע לכל היועצים המשפטיים של משרדי הממשלה וליועצים המשפטיים של יחידות הסמך.
שלומית ברנע: ככל שידוע לי, אין כל הסדרה כזו בשום משרד ממשלתי.
שלומית ברנע: עם זאת, אני מברכת על הביקורת הזאת, משום שאני חושבת שיש מקום להסביר ולכן נפגשתי עם כל היועצים המשפטיים של יחידות הסמך הכפופים אלי, הצגתי בפניהם את הביקורת, הכנו טיוטה של כללים שיסדירו באמת את יחסי הגומלין, האחריות והסמכויות ואופן העבודה המשותפת ואני מקווה שנגיע עם הטיוטה הזאת לידי סיום, אנחנו בשלב של קבלת הערות.
יואל חסון: יש מישהו שרוצה להעיר הערה לדיון, שלא נאמר, משהו שחשוב?
עדנה בן חורין: אולי בכל-זאת אני אתייחס, אדוני היושב-ראש.
עדנה בן חורין: לגבי הביקורת הפנימית, אני חושבת שבתגובתי, אני חושבת שהגיע הזמן למנף את הממצא הזה ולחזק את יחידת הביקורת הפנימית במשרד ראש הממשלה, אולי גם במשרדים אחרים.
יוסי שטראוס: לא אולי, בטוח.
עדנה בן חורין: אני לא מכירה.
עדנה בן חורין: אני חושבת שהמצב במשרד ראש הממשלה, אין לו אח ורע בכל משרדי הממשלה ואני העליתי את הנושא הזה מספר פעמים.
יואל חסון: תסבירי מה הבעיה, חוסר כוח אדם?
עדנה בן חורין: חוסר כוח אדם.
עדנה בן חורין: אמנם זה לא סיבה מוצדקת, אני מודה, אבל יש גבול כמה בן-אדם אחד יכול לעבוד.
עדנה בן חורין: לאחרונה קיבלתי עובדת נוספת, שבימים אלה היא סיימה את הקורס הבסיסי של הביקורת הפנימית ועובדת נוספת שמועברת אלי, שאין לה בכלל ידע בביקורת.
עדנה בן חורין: אז אמנם המנכ"ל הנוכחי פעל והבין את המצוקה וצירף עוד שתי עובדות, אבל פשוט זה בלתי ניתן לבצע את העבודה, עם כל-כך הרבה אגפים וכל-כך הרבה עובדים וכל-כך הרבה משימות וכל-כך הרבה תלונות, שגם בתלונות אני עוסקת.
יואל חסון: עו"ד ברנע?
שלומית ברנע: אולי אני אציע שמשרד מבקר המדינה יציע, ייבחן את היקף המטלות שאמור להיות מוטל על מבקר פנימי של כל משרד ממשלתי ויציע הצעה ביחס להיקף כוח-האדם והמשאבים שצריכים לעמוד לרשות הביקורת הפנימית, לצורך ביצוע ביקורת אפקטיבית.
שלומית ברנע: אם יהיו מספיק משאבים ומספיק כוח-אדם שיעמדו לרשות המבקרים הפנימיים במשרדי הממשלה, זה עשוי להפחית מהעומסים המוטלים על משרד מבקר המדינה עצמו.
עדנה בן חורין: אולי אחת המסקנות מהדיון הזה, למנות מבקר פנימי ל-לפ"מ, שזה יחידה שגם אם הוא צריך חשב במשרה מלאה, כמובן שצריך גם מבקר במשרה מלאה.
יובל חיו: אנחנו במשרד פה, בדיוני הוועדה, לא נוהגים בדרך-כלל לדבר על תוכניות עבודה מבוצעות או עתידיות, אבל באופן כללי, אני אומר שאנחנו עוסקים ברמה הרוחבית בסוגיה הזו בימים אלו.
יואל חסון: מישהו עוד רוצה להעיר הערה, לפני שאנחנו מסכמים?
יואל חסון: טוב, אז אנחנו מסכמים את הדיון.
יואל חסון: אני קודם כל רוצה להודות לכל המשתתפים בדיון הזה, הוועדה לביקורת המדינה קודם כל מודה למבקר המדינה על הדו"ח החשוב הזה בלפ"מ, שהוא, אמרתי בתחילת דבריי גם שהוא היה בעל חשיבות, לאור העובדה שלפ"מ זה גוף שהוא עצמאי כביכול, הוא סוג של, כמו שאמרת, מתבלבלים לפעמים, אבל הוא יחידה של משרד ראש הממשלה, אבל הוא גוף שהוא די, מספיק גדול, עכשיו התפוצות, בסדר?
יואל חסון: תיק חזק וגדול ומשמעותי והביקורת, במיוחד שלא היתה ביקורת פנים הרבה זמן, הביקורת היתה משמעותית.