GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: כעת אני רוצה התייחסות שלך לגבי מהם התנאים הסוציאליים שאותן עובדות מצפות לקבל, האם הן מקבלות?
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: בן ציון שפר: עורך-דין בן ציון שפר, יועץ משפטי של רשת הגנים.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: בעיקרון, יש סדרה ארוכה של תביעות פתוחות שבהן הטענות העיקריות הן - תקופה שבה קוזזו ה- 10%, שיש עובדות שטוענות שמגיע להן לקבל את הכסף בגין ה- 10%; ביגוד עבור שבע השנים האחרונות כשהרשת הפסיקה בשנת 2000 לשלם ביגוד; סדרה של תביעות שבאות וטוענות שגובה השכר שהרשת שילמה לעובדים איננו גובה השכר שהיה קבוע בתקנה ולכן תנאי התקנה חלים על השכר שצריך לשלם ברשת, ולכן כל מקדם השכר צריך להיות מקדם שכר שונה.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: יש לזה כמובן השלכה ישירה לגבי חישוב פיצויי הפיטורין שהרשת מחשבת לפי השכר ששולם בפועל ולא לפי שכר תיאורטי, שלדעתם היה מגיע להן בעקבות התקנה, ומתוך שבע השנים האחרונות הרשת שילמה בממוצע ארבע וחצי שנים של הבראה.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: קיים פער שחלקו הוסדר בתקנות ההסדרים במשק המדינה, שדחו בזמנו את ההבראה והרשת לא שילמה את זה אחר כך, וחלקו לא שולם עד היום.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: בתי-דין לעבודה פוסקים לעובדת שפוטרה בפועל, שנתיים אחורנית ולעובדת שעדיין מועסקת ברשת, שבע שנים אחורה, את השנים שבהן היא לא קיבלה הבראה.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: אלה פחות או יותר נושאי המסגרת, כאשר במסגרת ההסכם – כמו שציין היושב-ראש – נתייחס רק לפיצויי פיטורין, רק נומינלית.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: היו"ר יואל חסון: מה עושים עם שאר הדברים, אני לא מצליח להבין.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: בן ציון שפר: שאר הדברים כרגע מתחלקים למספר חלקים.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: הרשת מכירה אוטומטית בשתי שנות הבראה לעובדת שפוטרה בהתאם לחוק.
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: היו"ר יואל חסון: ואת זה נותנים לעובדות?
מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: בן ציון שפר: זה נותנים לעובדות אבל לא מהקופה של - - -
יואל חסון: הבנתי, אבל נותנים להן?
יואל חסון: בן ציון שפר: כפי שהוא ציין, במסגרת סילוק החובות שיש מול העובדת, יש גם את נושא סילוק ההבראה כאשר החשבת המלווה מכירה בשנות הוותק, כי הבראה היא נגזרת של שנות הוותק.
משה גפני: בן ציון שפר: הוא צריך לבוא מהשוטף.
משה גפני: משה גפני: אואו.
משה גפני: .. בן ציון שפר: אני מסכים אבל זה מה שאומר החוק וזה מה שמגיע לעובד, ובמסגרת ההסכם שיש לנו מול המשרד.
משה גפני: הם סתם עושים צחוק.
משה גפני: מאיפה אני אביא כסף?
משה גפני: מהבית?
משה גפני: היו"ר יואל חסון: אני יודע?
משה גפני: תמיד אתה מצליח להביא מאיפה שהוא, אני לא יודע מאיפה.
משה גפני: אתה יודע מה, אני גם לא רוצה לדעת.
משה גפני: משה גפני: אני לא מביא במעטפות.
משה גפני: היו"ר יואל חסון: עזוב, אל תיכנס לזה עכשיו.
משה גפני: אני אכנס ועוד איך.
משה גפני: כשתינתן לי רשות הדיבור אני אגיד מה אני רוצה.
משה גפני: היו"ר יואל חסון: כשאני אצא, תיכנס לזה.
משה גפני: דיברת על שתי שנות הבראה.
משה גפני: מה עוד התנאים הסוציאליים שהרשת צריכה לתת בלי קשר לקופה?
משה גפני: בן ציון שפר: זהו.
משה גפני: היו"ר יואל חסון: זה מה שאתם מסכימים לתת.
משה גפני: זה מה שהחוק אומר לדעתך?
משה גפני: בן ציון שפר: באשר לשאלות האחרות.
משה גפני: לגבי גובה השכר הקובע, עמדתה של הרשת, שהתקבלה בחלק גדול מפסקי הדין שניתנו ונדחתה בשני פסקי דין שניתנו, שגובה השכר שהרשת צריכה לשלם זה מה שהיא סיכמה עם העובדים שלה.
משה גפני: היו"ר יואל חסון: סיכמה.
משה גפני: לא כולל הורדות שהיו ללא הסכמה.
משה גפני: בן ציון שפר: כולל ההורדות של ה- 10%.
משה גפני: יש פסק דין של השופטת ורד שפר בבית- המשפט בנצרת ויש שלושה פסקי דין בבאר שבע, שבאה ואמרה – הסכמה נעשתה עם כל העובדים, כשהם רצו שלא יפטרו עובדים.
משה גפני: היו"ר יואל חסון: לא, לא, תסלח לי.
משה גפני: לא היתה הסכמה על ה- 10% האלה.
בן ציון שפר: סליחה, אבל בית-דין סובר אחרת.
בן ציון שפר: היו"ר יואל חסון: מה זה בית-דין?
בן ציון שפר: בית-הדין לעבודה.
יואל חסון: כמו שאתה אומר, בתביעה אחת.
יואל חסון: יש תביעות אחרות.
יואל חסון: בן ציון שפר: לא, לא.
יואל חסון: יש סדרה של פסקי דין שביחס להפחתה של 10% היה דין ודברים עם העובדים שהעדיפו שלא יפטרו עובדים ושכולם יקזזו לעצמם 10%.
יואל חסון: היו"ר יואל חסון: יש כנראה דעות חלוקות על העניין הזה.
בן ציון שפר: נכון.
בן ציון שפר: היו"ר יואל חסון: אבל בכל מצב, זה פחות חשוב כי עכשיו גם החשב וגם המנכ"ל אמרו - - - בן ציון שפר: לצורך חישוב הפיצויים, לא לצורך חישוב תשלום רטרואקטיבי של השנים אחורה.
בן ציון שפר: אלה שני דברים נפרדים.
בן ציון שפר: לצורך חישוב הפיצויים אין ספק, מה שהמנכ"ל אמר הוא הנכון.
בן ציון שפר: יש סדרת תביעות פתוחות שבאה ואומרת – עכשיו תשלימו לנו את השכר שלא שילמתם לנו.
בן ציון שפר: היו"ר יואל חסון: את ה- 10% הללו.
בן ציון שפר: בן ציון שפר: גם 10% בחלק מהתביעות, וחלק מהתביעות אומר – בכלל, הייתם צריכים לשלם לנו שכר לפי מה שמקובל במשרד החינוך.
בן ציון שפר: היו"ר יואל חסון: ועל זה אתם לא מסכימים.
בן ציון שפר: בן ציון שפר: על שני הנושאים האלה אנחנו לא מסכימים ועל זה מתנהלים תיקים בבתי-משפט, למעלה מ- 400.
בן ציון שפר: משה גפני: אם הבנתי אותך נכון, אדוני העורך-דין, לגבי הפיצויים – מה שאמר המנכ"ל – לא מחשיבים את ה- 10%, זאת אומרת מוסיפים אותם.
בן ציון שפר: בן ציון שפר: כן, אבל יש מחלוקת אחרת אם אנחנו רוצים להיות הוגנים.
בן ציון שפר: אנחנו סבורים שזה צריך להיות משולם ריאלית.
בן ציון שפר: משה גפני: כלומר?
בן ציון שפר: כלומר – יש פה מפוטרי 2007, ש- 123 מהם, נכון ליום רביעי או חמישי שעבר, קיבלו כבר את הצ'קים.
בן ציון שפר: ההסכם אומר שמשולם 100%, ואנחנו סבורים שה- 100% האלה – הכוונה 100% ריאלי.
בן ציון שפר: משה גפני: אוקיי.
בן ציון שפר: בסדר.
בן ציון שפר: היו"ר יואל חסון: הבנתי.
בן ציון שפר: תיכף אני אשמע את הנציגוֹת אבל אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת גפני.
בן ציון שפר: משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, שיש לך סבלנות אלי.
בן ציון שפר: אני, כבר אין לי סבלנות לעצמי.
בן ציון שפר: אני מבקש ברשותך להתייחס גם לעניין הזה, אבל אני רוצה במשפט להתייחס גם לנושא הכללי שמבקר המדינה ואנשיו העלו.
בן ציון שפר: קודם כול, אני חושב שמבקר המדינה עשה כאן עבודה מצוינת.
בן ציון שפר: אני, ארך לי בערך תשע שנים להבין את הבעיות האלה, ואתם העליתם את הממצאים שלכם במספר חודשים מצומצם.
בן ציון שפר: אני רוצה לומר קודם כול כהקדמה.
בן ציון שפר: רשת הגנים של אגודת ישראל – זה סתם אנכרוניסטי שאומרים של אגודת ישראל; כמו שהחינוך העצמאי הוא של אגודת ישראל.
בן ציון שפר: פעם היו מתייגים את זה לפי מפלגות אבל זה רשת הגנים של הציבור החרדי בכלל.
בן ציון שפר: רשת הגנים – היא גם לא הוקמה באזורים החרדיים.
בן ציון שפר: במקום שיש בית-ספר של החינוך העצמאי, יש בית-ספר בדימונה – הוקם שם גם גן ילדים.
בן ציון שפר: בכל דימונה יש ציבור חרדי שהוא רוצה גן ילדים.
בן ציון שפר: ברבים מאוד מהיישובים הוא היה גן יחיד ביישוב ובחלק גדול מהמקרים גם לא היה מספר תלמידים מספיק לגן מלא, ואז נשאלה השאלה – אני חושב בראשית שנות המדינה ולאחריה – האם מחזיקים גן ביישוב הזה או לא מחזיקים גן ביישוב הזה, ואז היתה החלטה שמחזיקים גן ביישוב הזה ומכאן נובע קודם כול הגירעון של רשת הגנים.
בן ציון שפר: בעצם העובדה שבמקום כמו נהריה או במקום שהוא לא מודיעין עילית ולא בני ברק ולא ירושלים, האם להחזיק את הגן עם מספר ילדים קטן – עם 19 ילדים אפילו; במקרים רבים אפילו פחות – ההחלטה היתה שמחזיקים את זה.
בן ציון שפר: איך כיסו את הגירעון כל השנים?
בן ציון שפר: למה זה לא קרה כבר בשנות ה- 60 וה- 70?
בן ציון שפר: יש תקנה תקציבית אגב, שהיא קיימת עד היום, שהחינוך העצמאי מעביר נדמה לי כ- 10 מיליון שקלים לרשת הגנים כדי לכסות את הגירעון.
בן ציון שפר: היות והגנים האלה הם בעצם תחילת בית-הספר – אותם מורים ששולחים לגן הילדים שולחים גם לבית-הספר – ה-10 מיליון שקלים האלה היו מועברים לכיסוי הגירעון ולכן לא היו בעיות והרשת התנהלה כפי שצריך.
בן ציון שפר: בשלב מסוים הגיעה חוות-דעת משפטית – נדמה לי שזה היה עורך-דין דה-הרטוך, אני לא מתחייב- שאמר שאי-אפשר להעביר כסף מהחינוך העצמאי לרשת הגנים היות וזוהי עמותה אחרת.
בן ציון שפר: ומאז, נוצר הגירעון.
בן ציון שפר: היו עוד כמה סיבות שאני רוצה לדבר עליהן – חוסר הרישיונות וכל הדברים האלה – אבל קודם כול נוצר גירעון מובנה.
בן ציון שפר: עצם העובדה שמספר גנים גדול ומספר גנים עם מספר ילדים קטן, מטבע היותו גן יחיד ביישוב – שהוא לא ישוב חרדי, ואין מי שיכסה אותו – נגמר העניין, מתחיל הגירעון.
בן ציון שפר: לצערנו הרב, לפני תשע שנים נפטר המנכ"ל של רשת הגנים ולא היה איש שרצה לבוא במקומו.
בן ציון שפר: מדוע?
בן ציון שפר: מכיוון שהמציאות היתה כזאת.
בן ציון שפר: היית צריך לקבל את הטלפונים מהגננות ומהסייעות – אני אומר לך, ליבי נשבר.
בן ציון שפר: קודם כול, הן צודקות מהתחלה ועד הסוף.
בן ציון שפר: מתקשרת אלי אלמנה מרחובות.
בן ציון שפר: קריאה: היא נמצאת פה, יהודית.
משה גפני: אני לא יכולתי לעמוד, אל"ף בפני הטענות הצודקות שלה, ובי"ת בפני דמעותיה, וקצרה ידי מלהושיע.
משה גפני: אין מי שידבר איתה בכלל.
משה גפני: היא היתה מתקשרת לרשת הגנים והיתה מקבלת צעקות בטלפון משום שלא היה מנכ"ל.
משה גפני: מי יכול לעמוד בכל העניין הזה?
יואל חסון: לא היה גזבר?
יואל חסון: משה גפני: איזה גזבר?
יואל חסון: לא היה.
יואל חסון: בשעתו היה גם חבר הכנסת ליצמן שהיה איתי ביחד, היינו שובתים מפעם לפעם במשרדו של יהודה קיסר, ובכל מיני משרדים כמעט היינו עושים שבת.
יואל חסון: אחרי כן נכנס סגן השר חבר הכנסת פרוש, אבל אנחנו לא יכולנו לעמוד בפני העניין הזה ולא היה פתרון.
יואל חסון: אני, כפוליטיקאי, מה שהייתי צריך לעשות – לצאת מהעניין, שיתמוטט העסק ואני לא אשם.
יואל חסון: הרי אני לא מנהל של רשת הגנים.
יואל חסון: אבל אני עמדתי – אני אומר לכם – בגבורה בעניין הזה, אמרתי שאם הרשת תיסגר, לא יהיה מי שישלם פיצויים, אם הרשת לא תמשיך לעבוד לא יהיה הסכם הבראה.
יואל חסון: לא יהיה הסכם הבראה, אף אחד לא עושה כלום, ושלום על ישראל, יכולים ללכת לבית-דין לעבודה מכאן ועד להודעה חדשה.
יואל חסון: יש מושג בגמרא: "בדליכא כולי עלמא לא פליגי" – כשאין, אף אחד לא חולק.
יואל חסון: אין כלום.
יואל חסון: דברו לקיר, עם מי תדברו?
יואל חסון: ואני התחננתי ליצחק רייך, שהיה ראש מועצת רכסים.
יואל חסון: אני מתנצל שלפני 20 שנה הוא גם היה עוזר פרלמנטרי שלי; אני למדתי ממנו איך עובדים.
יואל חסון: אני הרי סתם פרא אדם והוא אדם מתון אז למדתי ממנו להיות מתון.
יואל חסון: הוא לא הצליח בעבודה הזאת.
יואל חסון: נשארתי ככה.
יואל חסון: הוא היה ראש מועצה מצליח ברכסים והתחננתי אליו, אמרתי לו יש שם הסכם רוטציה עם ש"ס.
מרינה סולודקין: יש על זה חילוקי דעות.
מרינה סולודקין: סגרו את התיכון החילוני ברכסים.
מרינה סולודקין: משה גפני: לגבי התפקוד שלו אין ויכוח שהיה תפקוד מצוין אבל זה לא נושא הדיון, הוא יוכל להסביר לך, אני לא מכיר את זה.
מרינה סולודקין: היו"ר יואל חסון: כנראה יש ויכוח אבל זה אולי לדיון אחר.
מרינה סולודקין: יצחק רייך: אני אתקן.
מרינה סולודקין: לא היה תיכון ברכסים, היה בית-ספר יסודי עם 40 ילדים, ומשרד החינוך אמר לסגור אותו.
מרינה סולודקין: זה לא בתקופה שלי.
מרינה סולודקין: היו"ר יואל חסון: חברים, אנחנו לא דנים בנושא רכסים כרגע.
מרינה סולודקין: משה גפני: על כל פנים, ביקשתי ממנו, אמרתי לו: דע לך, אתה הולך לקראת מצב בלתי מתקבל על הדעת.
מרינה סולודקין: זה שירות לאומי, תעשה טובה, תעשה אותו.
מרינה סולודקין: אני מזהיר אותך מראש, אתה הולך למעמסה בלתי רגילה.
מרינה סולודקין: יכול להיות שאתה תהיה זה שבסופו של דבר גם תסגור את רשת הגנים אבל זה שירות לאומי לעשות את זה.
מרינה סולודקין: אני אומר לכם את האמת.
מרינה סולודקין: הוא נכנס לתפקיד.
מרינה סולודקין: קודם כול פתרנו בעיה אחת – היתה כתובת.
מרינה סולודקין: הגננות יכלו לדבר עם מישהו, הוא ענה להן בנימוס.
מרינה סולודקין: הוא לא ענה להן בעצבים, שבאמת היה צריך שיהיה לו, מה הוא יכול לעשות, אבל הוא דיבר עם כולם והוא קיבל את כולם והוא כינס את כל הגננות, מה שתשע שנים לא קרה.
מרינה סולודקין: וכאן נכנסת המדינה לעניין.
מרינה סולודקין: שוב, אני שיבחתי היום את ממשלת קדימה?
מרינה סולודקין: אם לא, אז אני אשבח עכשיו.
מרינה סולודקין: היו"ר יואל חסון: אני לא שמעתי כל כך.
מרינה סולודקין: משה גפני: ממשלת קדימה עשתה מעשה מצוין, הומני.
מרינה סולודקין: הליכוד לא היה יכול לעשות את זה משום שמייד קדימה היתה תוקפת אותו.
מרינה סולודקין: היו"ר יואל חסון: מי לא יכול היה לעשות את זה?
מרינה סולודקין: משה גפני: הליכוד.
מרינה סולודקין: הליכוד לא יכול לעשות את זה, ברור.
מרינה סולודקין: כל ההתקפות – מה שאנחנו רואים בשבועות האחרונים – זה רק ממשלת ליכוד.
מרינה סולודקין: אצל קדימה עשו דברים כמו שצריך עם הציבור החרדי.
מרינה סולודקין: אם אני אמנה את מה שעשו בשבילנו.
מרינה סולודקין: .. אנחנו בכלל היינו באופוזיציה.
מרינה סולודקין: אתה יודע, יהודה, הייתי יושב במשרד ראש הממשלה כאילו אני חבר בכיר בקואליציה.
מרינה סולודקין: בכלל הייתי אופוזיציה, הייתי תוקף את ראש הממשלה פה מעל דוכן הכנסת.
מרינה סולודקין: ישבתי שם כמו.
מרינה סולודקין: .. לא חשוב.
מרינה סולודקין: אישרו חוקים שלי, וכולי.
מרינה סולודקין: היו"ר יואל חסון: אנחנו פשוט ענייניים.
מרינה סולודקין: משה גפני: תלמדו.
מרינה סולודקין: אתה היית בליכוד, תלמד אותם איך עובדים.
מרינה סולודקין: לא חשוב.
מרינה סולודקין: כשראיתי את המצב הזה, ביקשתי את החוק – כשהחוק מעמיד את רשת הגנים כמו החינוך העצמאי, ובעצם הבעיה נפתרת.
מרינה סולודקין: הסבירו לי - גם הפקידים וגם היועצים המשפטיים - לא ללכת לחקיקה משום שיש לזה השלכת רוחב, אפילו שאתה יכול להעביר את זה, ללכת להסדר של הסכם הבראה.
מרינה סולודקין: ברגע שנכנס המנכ"ל, נחתם הסכם ההבראה, אומר לי יהודה קיסר – עוד לפני זה - תראה באיזה מצב אני נמצא.
מרינה סולודקין: אני הולך להסכם הבראה, אני לא מנהל את רשת הגנים, והגננות מתקשרות אלי: יש פסק דין של בית-דין לעבודה שאני צריך לשלם יותר.
מרינה סולודקין: והוא צדק בטענה הזאת.
מרינה סולודקין: ברגע שהיתה החלטה על הסכם הבראה, והסכם הבראה נחתם, הממשלה היא חלק מהעניין.
מרינה סולודקין: מה הם מבקשים ממני שאני אביא עוד כסף?
מרינה סולודקין: הכסף שעליו מדובר שאני אביא הוא נמצא בהסכם הקואליציוני של יהדות התורה.
מרינה סולודקין: יש שם כסף שמיועד להסכם ההבראה של רשת הגנים כדי שישלמו לגננות את מלוא הסכום.
מרינה סולודקין: אומר לי עכשיו יהודה קיסר – לא ידעתי את זה קודם, אני אפגש אתו אחרי כן בארבע עיניים, נראה מה הוא רוצה עוד להרוויח – הוא אומר לי שצריך עוד כסף.
מרינה סולודקין: בסדר, צריך עוד כסף, נעשה הסכם קואליציוני, אני יודע מה נעשה...
מרינה סולודקין: על כל פנים, מה שאני דורש עכשיו בהסכם הקואליציוני, שהכול יהיה בבסיס התקציב.
מרינה סולודקין: זה לא קשור להסכם קואליציוני.
מרינה סולודקין: יש גננות, צריך לפתור את הבעיה שלהן.
מרינה סולודקין: אני מבקש להגיד דבר עקרוני.
מרינה סולודקין: אמר מבקר המדינה, או בדו"ח מבקר המדינה – צריך לשנות את שיטת התקצוב.
מרינה סולודקין: תראו מה קורה פה.
מרינה סולודקין: לא נעשה הבחנה בין המשרדים השונים.
מרינה סולודקין: יש את משרד המשפטים ויש את משרד החינוך ויש את משרד האוצר – נסתכל על הממשלה כממשלה אחת.
מרינה סולודקין: מה הממשלה אומרת?
מרינה סולודקין: הממשלה אומרת שצריך לתת תקצוב לגן מוכר שאינו רשמי רק אם יש לו רישיון.
מרינה סולודקין: היא לא אומרת את זה על הממלכתי.
מרינה סולודקין: אין חובה בחוק לתקצב את הגן אם יש לו רישיון, הוא לא צריך רישיון.
מרינה סולודקין: מהרגע שהוא קם, יכולות להיות לו בעיות בטיחות, יכולות להיות בעיות בריאות, יכולות להיות בעיות הכי קשות – אין דבר כזה, הוא לא צריך רישיון.
מרינה סולודקין: בחוק.
מרינה סולודקין: מי צריך את הרישיון?
מרינה סולודקין: המוכר שאינו רשמי.
מרינה סולודקין: מי נותן לו את הרישיון?
מרינה סולודקין: המדינה.
מרינה סולודקין: מה המדינה מתנה איתו?
מרינה סולודקין: שצריך אישור של משרד הבריאות.
מרינה סולודקין: קיימתי דיון אצלי בוועדה ושאלתי את נציג משרד הבריאות מתי אתה מגיע לגן.
מרינה סולודקין: הוא אמר אין לי מפקחים, בעוד שמונה חודשים.
מרינה סולודקין: אין לו רישיון, אומר יהודה קיסר – אני לא י כול לשלם לו כסף.
מרינה סולודקין: לא יכול לשלם לו כסף, הוא נכנס לגירעון.
מרינה סולודקין: הוא נכנס לגירעון, הוא הולך למבקר המדינה, ומבקר המדינה אומר: איך אתה מחזיק גנים בלי רישיון?
מרינה סולודקין: ואני הולך לפנות למבקר המדינה ולשאול אותו.
מרינה סולודקין: הרי המוכר שאינו רשמי מופלה לרעה, בניגוד לממלכתי שלא צריך את הרישיון, הוא צריך את הרישיון.
מרינה סולודקין: תעמיד את כוח האדם על מנת שהרישיון יהיה בזמן.
מרינה סולודקין: משרד החינוך – האם להגיד את כל השמות או מספיק שאני אומר יהודה קיסר ואני מתכוון לכולם?
מרינה סולודקין: איך זה עובד אצלכם?
מרינה סולודקין: משרד החינוך.
מרינה סולודקין: מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: דבר רק איתי כי אני אוסר לתת רישיון למי שאין.
מרינה סולודקין: משה גפני: מאה אחוז.
מרינה סולודקין: משרד החינוך עשה בעניין של רשת הגנים מעשה טוב.
מרינה סולודקין: הוא אמר – אם נלך על-פי תוכנית ההבראה באופן מוחלט, ולנו יש ויכוח האם הנושא של הבטיחות זה חלק מתוכנית ההבראה; אני טוען שכן – אם לא יתנו לרשת הגנים את האפשרות לתקן, יכול להיות גן שצריך לתקן איזו נורה, שעל זה לא נותנים רישיון – אם לא יהיה לו כסף לעשות את זה והוא ישלם רק את המשכורות, הוא לא יקבל רישיונות ולא יוכל לשלם משכורות.
מרינה סולודקין: יהודה, נכון שהעברת כסף?
יהודה קיסר: כל הזמן.
יהודה קיסר: משה גפני: מבקר המדינה לא יעביר עליך על כך ביקורת.
יהודה קיסר: יכול להיות שכן?
יהודה קיסר: אני אדבר איתו.
יהודה קיסר: יהודה קיסר: אל תתחייב.
יהודה קיסר: היו"ר יואל חסון: לסיכום.
יהודה קיסר: משה גפני: החלק הזה הוא חלק קריטי.
יהודה קיסר: המוכר שאינו רשמי חייב את הרישיון.
יהודה קיסר: הממלכתי לא חייב את הרישיון גם אם יש לו ליקויי בטיחות.
יהודה קיסר: אתה אומר שיש רישיון, אתה לא מעמיד את כוח האדם, אתה לא אומר שאפשר לתת רישיון לחמש שנים כמו שיכול להיות במקרה נורמלי, או לשנתיים או לשלוש.
יהודה קיסר: כל שנה צריך לעבור את מסע הייסורים הזה.
יהודה קיסר: קודם אין לך כסף כדי לעשות את השיפוצים, ואחרי שיש לך את הכסף המפקח מגיע אחרי כמה חודשים.
יהודה קיסר: שנית, מה שמופיע בדו"ח והמבקר אומר את זה, שיטת התקצוב שקיימת ברשתות החינוך המוכר שאינו רשמי – והחרדים זה הכי טוב להגיד – שיטת התקצוב היא כזאת שאין אפשרות בעולם, אין אפשרות בעולם לשלם את מלוא הזכויות של הגננות.
יהודה קיסר: אין.
יהודה קיסר: אם נותנים לגננת ממוצע של שתים-עשרה שנות ותק – מבחינת דקדוק, שלא יתפסו אותי, אחרי כן יגידו שבחינוך העצמאי לא לומדים ליבה.
יהודה קיסר: וכן לומדים.
יהודה קיסר: היו"ר יואל חסון: לא לומדים.
יהודה קיסר: לומדים?
יהודה קיסר: משה גפני: גם אתה טועה?
יהודה קיסר: ודאי שלומדים.
יהודה קיסר: מה, לא לומדים בחינוך העצמאי מתמטיקה ומדעים והבנת הנקרא ועברית?
יהודה קיסר: למה אנחנו בסקרים הבין-לאומיים מצליחים?
יהודה קיסר: מנכ"ל משרד החינוך שמשון שושני: רק לא נבחנים במבחני מיצ"ב.
יהודה קיסר: משה גפני: נכון.
יהודה קיסר: יש עוד כמה דברים, אבל לומדים ויודעים יותר מאשר בחינוך הממלכתי.
יהודה קיסר: לומדים.
יהודה קיסר: אבל, אין מציאות – אם לא ישנו כפי שאתם תובעים בדו"ח שלכם, אם לא ישנו את שיטת התקצוב, לא תהיה ברירה.
יהודה קיסר: המצב יקרה, יהיה עוד דו"ח מבקר המדינה ועוד ד"ח, אלא אם כן יסגרו את הרשתות החרדיות.
יהודה קיסר: אין אפשרות, מאיפה ישלמו לגננת שיש לה 35-30 שנות ותק, כאשר הרשות המקומית איננה מעבירה את חלקה.
יהודה קיסר: היא לא מעבירה.
יהודה קיסר: הרי הרשות המקומית היא חלק משיטת התקצוב של כל מערכת החינוך, בוודאי של גני הילדים.
יהודה קיסר: לרשת של הרב גולדקנופף היא לא מעבירה שום חלק.
יהודה קיסר: שום חלק.
יהודה קיסר: אין מציאות כזאת שלרשת הגנים תבוא רשות מקומית – במקרים נדירים זה קורה – אז אין את החלק של הרשות המקומית, יש שיטה ממוצעת של שיטת התקצוב, שבחלק גדול מהמקרים אין אפשרות לשלם מזה שכר, בוודאי לא תנאים סוציאליים.
יהודה קיסר: אני מקבל את הדו"ח שלכם ככתבו וכלשונו, מהמילה הראשונה ועד המילה האחרונה.
יהודה קיסר: שאלתי את הרב רייך למה לא ענית למבקר המדינה, הוא אמר: אני הייתי מעל הראש עד שראיתי את הדו"ח של מבקר המדינה, אני קודם כל הייתי עם הגננות.
יהודה קיסר: אני חושב שאתה צריך לענות להם משום שלפי מה שאני קראתי יש תשובות על כל השאלות.
יהודה קיסר: ואת שיטת התקצוב, אדוני היושב-ראש, חייבים לשנות אם באמת מתכוונים לטובת הילדים ולטובת הגננות.
יהודה קיסר: אם מתכוונים סתם לנגח את החינוך החרדי, זה כר נרחב לניגוח.
יהודה קיסר: אם אני הייתי חילוני, הייתי מכסח להם את הצורה.
יהודה קיסר: היו"ר יואל חסון: תודה רבה.
יהודה קיסר: חברת הכנסת סולודקין מבקשת לשאול שאלה.
יהודה קיסר: מרינה סולודקין: הסיפור היה מאוד-מאוד מעניין, אבל לא הבנתי דבר אחד.
יהודה קיסר: תשע שנים היתה הזנחה.
יהודה קיסר: לא היה מנכ"ל, לא שילמו בסדר, לא תנאים.
יהודה קיסר: נשים סבלו מאוד.
יהודה קיסר: חבר הכנסת גפני, איפה הייתם?
יהודה קיסר: תשע שנים אנחנו בכנסת, אתה יותר.
יהודה קיסר: איפה היו המנהיגים?
יהודה קיסר: למה מבקר המדינה, למה לא אתם?
יהודה קיסר: ומי אחראי על תשע השנים האלה?
יהודה קיסר: משה גפני: את צודקת.
יהודה קיסר: התשובה היא מאוד פשוטה.
יהודה קיסר: אני מדבר עלי, אני לא יכול לדבר בשם ליצמן, אני לא יכול לדבר בשם פרוש, אני לא יכול לדבר בשם חברי הכנסת האחרים.
יהודה קיסר: אני יכול לתת לך תשובה מבחינתי.
יהודה קיסר: אף אחד מאיתנו לא נתן סיכוי לתוכנית ההבראה של רשת הגנים - מנקודת ראותנו.
יהודה קיסר: שייפול הכול ולא יקרה שום דבר והילדים יסתובבו ברחובות והגננות יישארו בלי פיצויים, בלי עבודה ובלי שום דבר והמערכת הזאת תקרוס, ויהיה שם רע לפי דעתי בכלל למדינת ישראל – כי אי-אפשר להחזיק פה מערכת חינוך של גני ילדים, חרדית, משמעותית – אני מדבר ביישובים השונים.
יהודה קיסר: יש מערכות חינוך בגני הילדים, אבל מערכת חינוך משמעותית שבאמת נותנת תשובה כמו החינוך העצמאי.
יהודה קיסר: אני לא התייאשתי.
יהודה קיסר: אני בטבע כזה, אני נולדתי אופטימי.
יהודה קיסר: אני לא יודע כמה טלפונים את קיבלת, ואני מתאר לעצמי שקיבלת הרבה טלפונים.
יהודה קיסר: את לא יכולה לתאר לעצמך – אני בכיתי בלילות.
יהודה קיסר: אני אומר לך את האמת.
יהודה קיסר: אני קיבלתי טלפונים מנשים אלמנות, מאישה שאומרת אני נמצאת ערב פסח – ולא ערב פסח אחד – אין לי כסף לקנות יין ומצות.
יהודה קיסר: אישה עובדת, אישה שכל השנים עבדה בגן הילדים.
יהודה קיסר: מסרה את נפשה לעניין הזה.
יהודה קיסר: יש גננות שבאמת זה כל החיים שלהן.
יהודה קיסר: מרינה סולודקין: מי שילם ואיזה מחיר?
יהודה קיסר: משה גפני: מרינה, אני לא התייאשתי ורציתי שתגיע בסופו של דבר תוכנית ההבראה.
יהודה קיסר: תראי, אני יכול להשמיץ את הממשלה, אני יכול להשמיץ את משרדי הממשלה, אני יכול לספר לך תיאורים מסמרי שיער איך היה צריך לעבור בין פגישה לפגישה כדי להזיז יועצת משפטית באיזשהו משרד – אני לא מתאר לך את זה מכיוון שיש לי מחר חוק בוועדת החוקה שיועץ משפטי במשרד ממשלתי יהיה רק קדנציה אחת.
יהודה קיסר: יש לי הרבה סיפורים בנושא של רשת הגנים – זה לא התפקיד שלי – אני הרי מקבל שכר בשביל לא לעשות כלום.
יהודה קיסר: כל מה שאני עובד זה בהתנדבות.
יהודה קיסר: היא מקבלת שכר בשביל לעבוד, אז את שואלת אותי איפה היינו?
יהודה קיסר: כאן היינו.
יהודה קיסר: אני עמדתי מול הדמעות האלה ואני מודה להשם שלא התייאשתי.
יהודה קיסר: היו"ר יואל חסון: אנחנו לקראת סיכום הדיון.
יהודה קיסר: אני רוצה לשמוע את נציגות העובדות.
יהודה קיסר: בבקשה.
יהודה קיסר: יהודית קליין: שמי קליין יהודית.
יהודה קיסר: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ולכל המסייעים.
יהודה קיסר: שפיכות דמים של ממש – תרתי משמע – נמשכת כבר שנים לא מעטות לגננות ברשת גני ילדים של אגודת ישראל, עד לרגע זה, וזה בידיעתו של משרד החינוך.
יהודה קיסר: אנו פנינו למשרד החינוך, למנהלי משרד החינוך, לשרי משרד החינוך, ליועצת המשפטית של משרד החינוך, לחברי כנסת, ולא נענינו.
יהודה קיסר: נענינו בתשובה של – קיבלנו את תלונתך, את מכתבך, ונענה לך, תלונתך הועברה לטיפול.
יהודה קיסר: עד ליום זה אנו מחכות לטיפול.
יהודה קיסר: החור גדֵל וזקוקים אנו לטיפול שורש מעמיק.
יהודה קיסר: במשרד החינוך לא השתמשו בכלים שעומדים לרשותם כדי לפעול לשיפור המצב.
יהודה קיסר: בינתיים הרשת, שאמורה להוות צינור להעברת כספים – ולא שואב כספים – צברה חובות ענק והמשיכה במסע של התעללות של ממש עד ליום זה.
יהודה קיסר: מדוע בחר משרד החינוך להרכיב משקפי עיוורים?
יהודה קיסר: מדוע כל שנות עבודתנו דואג משרד החינוך לשלוח אלינו פיקוח, ועתה מתעלם מכל הקיפוח?
יהודה קיסר: הגננת רומה שוקר, למשל, פוטרה מכיוון שעברה את גיל 55 – והיא יושבת עכשיו איתנו.
יהודה קיסר: בתוקף צו מניעת פיטורין של בית-הדין לעבודה היא פתחה את שנת הלימודים.
יהודה קיסר: הרשת הגישה תלונה למשטרה על הסגת גבול והעלימה ממנה את עניין הצו למניעת פיטורין.
יהודה קיסר: רומה שוקר הובלה לחקירה בתחנת המשטרה בהשפלה מרובה ליד הורים וילדים ביום השני ללימודים, ועד ליום זה, למרות צו של בית-משפט היא ללא שכר.
יהודה קיסר: איך אפשר להבליג מול כוחניות, סבל והתעללות זו של גננות נוספות?
יהודה קיסר: למעלה משנתיים אנו, שהקמנו את ארגון העובדים, ארגון גננות חרדיות, לא מקבלות שכר למרות פסק דין, וזאת כנקמה על הקמת הארגון.
יהודה קיסר: אנו מבקשות לבדוק מי נותן את הגיבוי לרשת "לצפצף" – כלשון המנהל הקודם – על החלטת בית-המשפט.
יהודה קיסר: משה גפני: לא היה מנהל קודם.
יהודה קיסר: יהודית קליין: זה שהיה לנו דין ודברים איתו.
יהודה קיסר: קריאות: - - - ענת שני-ריבה: הוא עדיין חבר ועד מנהל.
יהודה קיסר: יהודית קליין: אפשר להגיד, זה שניהל את הניהול הכושל.
יהודה קיסר: מי אחראי לגרימת נזק כלכלי ונפשי ומי ישלם לגננות פיצוי הולם על נזקים בלתי הפיכים אלה?
יהודה קיסר: אני פניתי גם למנהל הקודם בקשר לגננת שיושבת איתנו, חברתי הגברת גיטה אלבוים.
יהודה קיסר: היא אמא ל-16 ילדים.
יהודה קיסר: לא היתה שום סיבה לפטר אותה, היא גננת מעולה, אלא 55 שנות חייה.
יהודה קיסר: היא התחננה למנהל לחזור לעבודה – מפרנסת עיקרית – והמנהל ענה לה באותה לשון: אם תיכנסי לגן ותפתחי את הגן, נשלח אלייך משטרה.
יהודה קיסר: היא בהחלט ראויה להמשיך לעבוד והיא רוצה להמשיך לעבוד, והיא כרגע ללא פרנסה – אמא ל-16 ילדים.
יהודה קיסר: עד איפה?
יהודה קיסר: זה ממש עיוות דין.
יהודה קיסר: היו"ר יואל חסון: למה, אגב, לא רוצים להכניס אותה לעבודה חזרה?
יהודה קיסר: יהודית קליין: כי היא הגיעה לגיל 55, וגננות מגיל 55 פוטרו מהעבודה.
יהודה קיסר: היו"ר יואל חסון: מי קבע את זה?
יהודה קיסר: זה חוק?
קריאה: החליטו.
קריאה: זו אפליה.
ענת שני-ריבה: זו קביעה חד-צדדית של הרשת.
גיטה אלבוים: מגיל 55 אי-אפשר היה לחזור, גם אם רצו.
גיטה אלבוים: היו כאלה שהסכימו לקבל חזרה בתנאי עבודה מופחתים, ואנחנו – אפילו אם היינו רוצות – לא יכולנו.
גיטה אלבוים: היו"ר יואל חסון: המנכ"ל רייך, זו החלטה שאתם קיבלתם?
גיטה אלבוים: יצחק רייך: זה היה בגלל התקצוב.
גיטה אלבוים: קודם כול, באופן אישי אני לא מכיר את כל הסיפורים מפני שהם נעשו לפני שנתיים-שלוש.
גיטה אלבוים: בי"ת, יש לנו בשלוש שנים האחרונות כ- 700 מפוטרות בגיל כזה ובגיל אחר.
גיטה אלבוים: אנחנו צמצמנו וצמצמנו.
גיטה אלבוים: גם במעבר מתשס"ט לתש"ע נסגרו למעלה ממאה גנים, ותוכנית ההבראה – המדברת כיום על כך שנעמוד על 29 תלמידים – תגרום לצמצום גנים נוספים.
גיטה אלבוים: הגן שנסגר לא מדבר על איזו גננת נמצאת שם.
גיטה אלבוים: זו יכולה להיות גננת בת 20.
גיטה אלבוים: יהודית קליין: הגן שלה קיים.
גיטה אלבוים: גיטה אלבוים: הגן שלי קיים עד היום.
גיטה אלבוים: יהודית קליין: הוא היה גן מלא, היא היתה גננת מעולה.
גיטה אלבוים: יצחק רייך: אני לא הפרעתי לאף אחד, למרות שאני לא מכיר את הסיפורים, אז בבקשה.
גיטה אלבוים: אני אומר – גם לפי תוכנית ההבראה ייסגרו גנים ויהיו צמצומים, ולא תהיה ברירה.
גיטה אלבוים: זו המהות של תוכנית ההבראה.