GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל חסון: ברור, כולנו כך.
אתי שלם: אני בטוחה.
אתי שלם: לטובת כולנו, אם אני פונה אחרי שהתקציב אושר, ואני מבקשת לדעת: אנא תגידו לי בדיוק – באמצע שנה, בסוף שנה, לא משנה מתי.
אתי שלם: כבר פניתי.
אתי שלם: אני מבקשת לדעת מה התקציב ואז איילה אומרת לי: אני לא רואה את זה.
אתי שלם: ונאמר לי: כן, זה בסופו של דבר אושר, והכול כבר בדצמבר.
אתי שלם: זה מצב שהוא לא סביר.
אתי שלם: ברור לחלוטין שכשאני פונה אני מצפה שיגידו לי: כן, או שישלחו לי אוטומאטית כמו שעשו בעבר.
אתי שלם: אגב, בעבר זה היה קיים.
אתי שלם: קיבלתי מכתב: תקציבכם הוא זה וזה.
יואל חסון: נכון, פעם זה היה.
אתי שלם: ככה הייתי מקבלת את זה בעבר.
אתי שלם: הייתי מקבלת מכתב.
אתי שלם: סליחה, קיבלו.
יואל חסון: למה אתה אומר אין בעיה?
יואל חסון: עובדה שהיא אומרת לך שהיא לא מקבלת את זה כל הזמן.
אתי שלם: קיבלנו בעבר, לא אני.
יואל חסון: אבל, לאחרונה לא, בשנים האחרונות.
אורי גבע: - - - דברים שהם ניגשים לציבור והם חופשיים .
אורי גבע: שוב, אני באמת - - -
יואל חסון: אבל, זה גוף מתוקצב שלך ואתה צריך להודיע לו: זה התקציב שלך.
אורי גבע: אגב, גם לכל משרדי הממשלה אחרי אישור התקציב אני לא בא טכנית ומתחיל להוציא מכתבים ואומר.
יואל חסון: אתה לא יכול להשוות.
יואל חסון: מנכ"ל משרד ראש הממשלה יש לו חשב מטעמך.
יואל חסון: החשב יודע להגיד לכל אחד שרוצה לדעת במשרד בדיוק מהו תקציב המשרד, כולל ברזולוציות הכי נמוכות.
יואל חסון: אתה לא יכול להשוות את זה למשרד הממשלתי.
יואל חסון: היא לא יושבת אצלך, אין לה גישה למחשב.
יואל חסון: היא לא יכולה לדפוק בדלת שלך ולהיכנס.
יואל חסון: היא לא יכולה.
יואל חסון: היא תלויה בך.
יואל חסון: היא יכולה להוציא מכתב מנוסח היטב ולפנות אליך, ואתה אמור לתת לה תשובה ברורה: זה התקציב שלך.
אורי גבע: יש עוד גופים, לדוגמה מרכזי הנצחת רבין ובגין שנמצאים בחוק התקציב עם תוכנית, בדיוק באותו אופן שמתוקצבים - - -
יואל חסון: האם הם מקבלים את זה?
אורי גבע: הם רואים את זה לבד, הם יודעים בדיוק.
אורי גבע: הם פונים אלינו לדיוני תקציב במהלך השנה, הם יודעים בדיוק.
אורי גבע: אני מקבל את העובדה שאנחנו צריכים להיות שקופים ונגישים.
יואל חסון: זה לא עניין של שקיפות.
יואל חסון: שקיפות זה לרבקה כהן מחדרה אם היא באה להתעניין בזה.
יואל חסון: אבל, זה עבודה.
יואל חסון: אתה מפספס פה פספוס גדול, יקירי.
יואל חסון: אני לא בא אליך ממקום של שקיפות.
יואל חסון: שקיפות זה בסדר.
יואל חסון: אתה יכול להוכיח לי מאה פעם שאם אני אנבור באינטרנט שעתיים אני אמצא את זה.
יואל חסון: יש כאן כרגע שאלה אחרת.
יואל חסון: היא לא רבקה כהן מחדרה, היא מנכ"לית החברה למפעלי כלכלה ותרבות.
יואל חסון: יש לה אחריות ניהולית משמעותית לתפעל את הארגון הזה.
יואל חסון: היא צריכה לדעת מה התקציבים שלה, מה ההכנסות שלה.
יואל חסון: היא צריכה לתכנן תקציב, הדירקטוריון צריך לאשר אותו.
יואל חסון: היא זו שיש לה בטח בעלי תפקידים מסביבה שאמורים לתכנן את התכנונים.
יואל חסון: היא נושאת באחריות שהגוף הזה ימשיך להתקיים לאורך זמן, ושהוא לא יקרוס יום אחד מבחינה כלכלית.
יואל חסון: היא מבקשת דבר בסיסי, ואתה הולך איתי סחור סחור.
יואל חסון: אתה צריך פשוט להגיד לי את זה בצורה ברורה, וגם את זה אני כנראה אאלץ לבדוק.
יואל חסון: אתה צריך לבוא ולהגיד לי: אני אומר לך שכשהיא תפנה אליי בתחילת השנה אחרי שהתקציב אושר בכנסת ישראל, והיא תשאל אותי כמה התקציב שלי לשנה הזו, אני אוכל לבוא ולהגיד לה מה התקציב שלה.
אורי גבע: זה בדיוק מה שאמרתי קודם.
יואל חסון: אבל, היא לא קיבלה את זה עד עכשיו.
אורי גבע: אנחנו באים להציף ולתקן את הנושא.
אורי גבע: זה חדש לי, ולכן אני מוכן שמעתה והלאה הנושא הזה יהיה מוסדר.
יואל חסון: יפה, זה מה שאני רוצה שתגיד.
יואל חסון: מאה אחוז, מעולה.
יואל חסון: אני סומך עליך שהוא יוסדר.
אורי גבע: לכן, אמרתי שיפנו מתי שרוצים, ותשובות יקבלו מייד.
יואל חסון: זה מה שאתה אומר, וזה נרשם בפרוטוקול הוועדה.
יואל חסון: זה מה שהיא צריכה כי אחרת יהיו ליקויים כמו שמוצגים כאן ליקויים שהם משפיעים בגדול על הדבר הזה.
איילה אברהם הלוי: אנחנו קצת סטינו משורש הבעיה כאן.
איילה אברהם הלוי: שורש הבעיה כאן הוא לא מתי אתי תדע כמה יש לה.
איילה אברהם הלוי: שורש הבעיה הוא באיזה נקודת זמן בשנה התקציב הזה הופך להיות זמין לחברה.
איילה אברהם הלוי: גם אם אתי חצי שנה לפני תחילת שנת התקציב תראה את הסכום, הסכום לא ישנה כהוא זה.
איילה אברהם הלוי: אם אנחנו נערכים עם כל העברת התקציב לאתי ב-24 לדצמבר כל שנה, זו הבעיה.
איילה אברהם הלוי: לכאורה, המצב האופטימאלי שבו אנחנו היינו רוצים להעביר לחברה – וזה משהו שגם החברה רוצה וגם החשב הכללי רוצה – זה לקבוע בתחילת השנה אבני דרך לתשלום, נניח כל רבעון, לעקוב אחר הפעילות – זה המצב האופטימאלי.
יואל חסון: למה זה לא קורה?
יואל חסון: מתי יהיה תקצוב 2010 והיא תתחיל לראות את הכסף, לדעתך:
אורי גבע: אני מודה ומתוודה שפה אנחנו גוף ביצועי לחלוטין.
אורי גבע: אנחנו מקבלים את סמכותו ומילתו של החשב הכללי.
יואל חסון: כמה קומות אני צריך לרדת או לעלות?
אורי גבע: שיחת טלפון אחת.
יואל חסון: האם אני צריך לעשות שיחת טלפון?
איילת אברהם הלוי: אפשר פשוט לסכם פה שתקציב החברה יהיה זמין במהלך השנה ולא בסופה.
איילת אברהם הלוי: וברגע שאתי תגיש דוח ביצוע ניתן יהיה לשלם כסף.
יואל חסון: אני אהיה יותר ברור עוד מעט.
אתי שלם: אנחנו נמצאים בשונות רזרבה.
אתי שלם: למה אנחנו לא בבסיס התקציב?
אורי גבע: זה לא שאתם בשונות רזרבה.
אורי גבע: אתם בהוצאות שונות, כשהוצאות שונות זה תחום הפעולה, ואתם בתוכנית ייעודית לחברה למפעלי כלכלה.
אתי שלם: האם התקציב הזה בבסיס התקציב?
אורי גבע: בבסיס התקציב.
אתי שלם: קיבלתי הודעה כאילו זה לא.
אורי גבע: אני מוכן להעביר לך.
אתי שלם: לא, לא – בסדר.
אתי שלם: כי אני קיבלתי הודעה אחרת.
שאול ציפריס: ברשותך, אני רוצה להוסיף פה נקודה כדי שהתמונה תהיה ברורה.
שאול ציפריס: אנחנו מדברים על-ידי חברה שמתופעלת על-ידי שישה-שבעה עובדים.
שאול ציפריס: אין פה סכנה שהעובדים לא יקבלו את המשכורת.
שאול ציפריס: מדברים פה על מנכ"ל וחברה, ומדמיינים פה על גדודים של עובדים.
שאול ציפריס: כל החברה הזאת בעצם מתופעלת כחברה עם שישה-שבעה עובדים, מנכ"ל ועם עוד שליטה על אותם חמישה-שישה עובדים.
שאול ציפריס: בעצם הסיכון הוא לא לעובדי החברה אלא לאוכלוסיית הזכאים.
יואל חסון: כן, שגם הם עובדי מדינה.
יואל חסון: הקייטנות של הילדים שלהם נמצאות בסכנה.
שאול ציפריס: נכון.
שאול ציפריס: למעשה, זו הנקודה החשובה שצריך לזכור.
יואל חסון: מאה אחוז, אני אתייחס בסיכום שלי.
יואל חסון: אני רוצה להתייחס לזכאים ושאני רוצה להבין איך זה הולך.
יואל חסון: את אמרת לי משרדי ממשלה, והרחבת את זה לגורמים נוספים שהם סמי ממשלתיים, כך נקרא להם.
יואל חסון: הדואר זה בכלל פרטי, זו היום חברה מופרטת במידה מסוימת.
אתי שלם: רשות הדואר זה לא פרטי.
יואל חסון: למשל, הבנתי, שלעובדי המבקר יש כן הסכם איתכם, והבנתי שבכנסת אין הסדר.
יואל חסון: תסביר לי למה, ובואי תגידי לי איך עושים הסדר עם הכנסת.
יואל חסון: אני רוצה לומר בצורה ברורה שאני לא איהנה מהסכם כזה, אני לא חולק מזה.
אתי שלם: יודעים שחברי כנסת לא.
יואל חסון: אנחנו אפילו מתנה לחג לא מקבלים.
אהרון הילינגר: משרד מבקר המדינה בתשלום.
אתי שלם: זהו, בדיוק.
יואל חסון: בתשלום ישיר לחברה.
אתי שלם: יש מה שנקרא גופים כמו משרד מבקר המדינה, כמו הכנסת, וישנם עוד גופים.
אתי שלם: צריך לעשות הפרדה.
אתי שלם: יש גופים כמו הרשות לניירות ערך וכו' שהם גופים שהם משלמים את הכול, כולל תקורה.
אתי שלם: אני בכוונה מחדדת – רשות לניירות ערך וכו'.
אתי שלם: אלה גופים שבעבר היו משרדים והם נהנים מהשירות שלנו.
אתי שלם: אבל, משלמים הכול, הכול מכול.
אתי שלם: הכנסת ומבקר המדינה, ובית הנשיא הם שלושה גופים ייחודים שהם עצמאיים מבחינת התקציב שלהם, והם מקבלים מאיתנו את השירות במלואו.
אתי שלם: אבל, הם משלמים את זה.
אתי שלם: הם לא משלמים על התקורה משום שהם נחשבים לגופים שאמורים היו ליהנות משירותי החברה ככה.
אתי שלם: אבל, מאחר והם הופרדו מבחינת התפקוד שלהם, הסמכויות, התקציב - - -
יואל חסון: אז מה מונע מהכנסת להיות חלק?
אתי שלם: אם אתה שואל אותי ספציפית על הכנסת אז אני אומר לך שאנחנו - מנכ"ל משרד מבקר המדינה, מנכ"ל הכנסת - ישבנו בחדר אחד עם יושב-ראש החברה למפעלי כלכלה ואיתי ועם ע וד משפטנים וסגרנו וסיכמנו.
אתי שלם: היתה את ההחלפה בינינו של ההסכמים בין הגופים, וסוכם שהכנסת ומשרד מבקר המדינה יהיו במצב של הסכם זהה לגבי השירותים שאנחנו נותנים.
אתי שלם: כל מה שהם צריכים לעשות זה להעביר את הכסף.
יואל חסון: מדוע הכנסת לא יכולה להעביר?
אתי שלם: היא יכולה.
יואל חסון: למה היא לא יכולה להעביר את זה החשב הכללי כמו שהיא מבקשת לעשות?
אתי שלם: המשרד יכול לעשות מה שהוא רוצה.
אתי שלם: אני רק צריכה לדעת שהוא העביר כמובן לפי ההסכם והתחשיבים שאנחנו עשינו, סכום בגין עובדי הכנסת.
אתי שלם: בבקשה, אין לי שום בעיה.
יואל חסון: זאת אומרת, אם הכנסת תעביר את הסכום דרך החשב הכללי, זה מבחינתך מקובל.
אתי שלם: היא יכולה להעביר דרך תשובה.
אתי שלם: מה איכפת לי איך היא תעביר?
אתי שלם: העיקר שאני יודעת שיש הסכם שחתומים הגורמים המוסמכים לחתום הסכם, ואנחנו מגדירים בדיוק מה הם - - -
יואל חסון: זאת אומרת, אם תהיה הסכמה על הסכום המדובר - -
אתי שלם: שהוא מופרד – בוודאי.
יואל חסון: - -שהכנסת מוכנה לשלם אותו, וזה יועבר לחשב הכללי, ומשם זה יועבר אליכם.
אתי שלם: כל דרך שתהיה שהיא חוקית, אנחנו נקבל את הכסף הזה בשמחה.
אתי שלם: כמובן שזה צריך להיות מוגדר וברור שזה מיועד לעובדי הכנסת.
אתי שלם: משרד מבקר המדינה ברור לי לגמרי, ויש לי כאן שורה בדוחות שלי שזה כתוב: משרד מבקר המדינה.
אתי שלם: פה הכנסת.
אתי שלם: זה צריך להיות משהו מאוד מאוד ברור.
יואל חסון: ואם הכנסת תרצה להעביר ישירות היא גם יכולה.
אתי שלם: ככל שתחפוץ.
יואל חסון: או דרך החשב, או ישירות.
אתי שלם: כל גורם שהוא מוסמך לחתום על אותה המחאה או על אותה העברה בנקאית – ברצון רב.
יואל חסון: אני בדרך כלל מקשיב למבקרים, והוא הנהן בראשו.
אתי שלם: ממש כן.
אתי שלם: אני גם אמרתי את זה מלכתחילה.
אתי שלם: זה רק תלוי בכם, לא באף אחד אחר.
יואל חסון: הבנתי, בסדר גמור.
יואל חסון: זו גם סוגיה שהיה צריך לסגור אותה.
יואל חסון: האם יש מישהו שרוצה לומר משהו לפני שאנחנו נועלים את הדיון לסיכום.
עקיבא איסרליש: אני רוצה לומר שבמאי ובנובמבר פרסמנו דוחות מעקב על פעילות החברה.
עקיבא איסרליש: לשמחתי, החברה תיקנה את מרבית הליקויים, ויישמה כמעט את רוב המלצות הביקורת, וזה תואם בדיוק את מה שנאמר בדיון כאן.
עקיבא איסרליש: ישר כוח למנכ"לית.
אתי שלם: תודה.
אהרון הילינגר: נמצא פה נציג רשות החברות, ויש חשיבות רבה מאוד שהם יציגו פה את הפעולות שהם מבצעים בקשר למכירת החזקות המדינה בבנק יהב.
יואל חסון: בבקשה אדוני, תתייחס למה שהוא אמר.
יעקב גזית: אני אתייחס בשלוש נקודות לדברים שעלו מהדוח.
יעקב גזית: ראשית, לעניין הפיקוח על החברה.
יעקב גזית: הזכיר נציג המבקר את יוזמת החקיקה של הרשות שעברה בדבר נציג של הרשות שישב גם בחברות מעורבות.
יעקב גזית: לשמחתי, נציג של הרשות יושב מאז תיקון החוק בישיבות הדירקטוריון של החברה למפעלי כלכלה.
יעקב גזית: יש לציין כי כל המבנה הזה של חברות מעורבות הוא לא קל לנו, הוא לא פשוט לנו, ושינוי החקיקה הזה באמת בא להגביר את הפיקוח שיש לנו על פעילות החברה.
יעקב גזית: מעבר לזה, עלה בדוח או בדוחות קודמים מספר הדירקטורים מטעם המדינה, וגם בנקודה הזאת אני חייב לציין שבעקבות פניות של הרשות השרים מינו.
יעקב גזית: אני חושב שהיום אנחנו נמצאים במצבת כמעט מלאה של דירקטורים מטעם המדינה.
יעקב גזית: לגבי הנושא של מעמד החברה – מעורבת או ממשלתית.
יעקב גזית: הסיפור יותר מורכב.
יעקב גזית: כלומר, אפשר להיתפס לסיפור הטכני של מדידת מספר המניות.
יעקב גזית: זה סיפור שהולך אחורה כמה עשורים.
יעקב גזית: גם אם יימצא בבדיקה של כמות מניות שיש למדינה יותר, והחברה אמורה להיות חברה ממשלתית – הזכירה המנכ"לית בתחילת דבריה לטענת החברה ולטענת ההסתדרות, החברה הוקמה כחברה מעורבת, וצריכה להישאר כך, וגם אם יימצא שמספר המניות היום הוא לא מאוזן אז לגבי דידם זה עניין טכני, ולא עניין מהותי.
יעקב גזית: יש פה שאלות לא פשוטות וסבוכות שאפשר להעביר עוד שנים ארוכות בדיון לגביהן, ובבדיקתן.
יעקב גזית: אנחנו ברשות רוצים ובוחנים פתרון קצת יותר רחב שיכיל בתוכו גם את הסוגיה הזאת, וזה חוזר לנקודה שנקראת בנק יהב.
יעקב גזית: אנחנו סבורים שאין מקום שהמדינה ו/או ההסתדרות יהיו הבעלים של בנק או מחציתו של בנק.
יעקב גזית: אנחנו חושבים שיש מקום למכור את החזקות החברה למפעלי כלכלה בבנק יהב.
יעקב גזית: להבנתי, זה עניין די ארכאי שגם ההסתדרות וגם המדינה מחזיקים באמצעות חברה 50%.
יעקב גזית: היה נכון, ואנחנו בוחנים את האפשרויות, למכור את ההחזקות בבנק יהב.
יעקב גזית: זה חוזר לנקודה הקודמת של מעמד החברה.
יעקב גזית: השאלה היא, מה עושים עם הכסף שמשתחרר?
יואל חסון: אני מתאר לעצמי מה היה קורה אם החברה הזאת לא היתה מחזיקה במניות בנק יהב, וכנראה שהיא לא היתה קיימת היום, כי זה אחד ההכנסות המשמעותיים שלה.
יואל חסון: אני מנסה להבין למה באה הדרישה הזאת.
יואל חסון: זאת אומרת, מה בעינך לא תקין שהם מחזיקים במניות הללו?
יעקב גזית: ראשית, זו לא דרישה.
יעקב גזית: אני אומר לך כך – אם המדינה חושבת שהיא צריכה להעביר כסף לרווחתם של עובדי מדינה אז היא צריכה לעשות את זה בדרך מסודרת של העברה תקציבית כמו שנעשה לטובת החברה, או לטובת כל גוף אחר שיפעל מפעלי רווחה לטובת המדינה.
יעקב גזית: לא נכון שההסתדרות ו/או המדינה יחזיקו ב-50% מבנק, ומפה נשיג דיווידנד.
יעקב גזית: בוא ניקח לדוגמה מצב כמו שקרה עכשיו שפתאום הזיזו את הגבינה, ובנק יהב איבד את הפלח הזה של עובדי מדינה, כמו שקרה שוב בעקבות דוחות ביקורת המדינה, ומחר בבוקר נגלה שבנק יהב נמצא בקשיים ונחסם ערוץ המימון.
יעקב גזית: אז תבוא הוועדה, ויבואו עובדי המדינה – ובצדק – ויגידו: אדרבה, שמדינת ישראל תמצא מקור חלופי להעברת הכספים.
יעקב גזית: לא יכול להיות שרווחתם של עובדי המדינה תהיה תלויה בדיווידנד כזה או אחר שיש מבנק יהב, זה לגבי שאלתך.
יואל חסון: אתה אומר תקציב מדינה מלא.
יעקב גזית: אני אומר שאם המדינה סבורה שהיא צריכה להשתתף בדרך כזאת או אחרת ברווחתם של עובדי המדינה היא צריכה לעשות זאת בהעברה כספית שמיועדת לעניין הזה, ולא לסמוך על דיווידנד אם קיים או לא קיים מבנק יהב.
יעקב גזית: אם מחר בבוקר בנק יהב חס וחלילה יקרוס אז בעצם מה אנחנו אומרים?
יעקב גזית: האם זה אומר שעובדי המדינה לא יהיו זכאים לרווחה?
יעקב גזית: ברור לחלוטין שלא צריך לסמוך על זה.
יואל חסון: אבל, בינתיים זה חוסך כספי ציבור.
יעקב גזית: בסדר, בינתיים זה חסך כספי ציבור.
יעקב גזית: אבל - - -
אהרון הילינגר: לא מ-2007, מ-2007 לא קיבלו דיווידנדים.
יואל חסון: האם הבנק בהפסדים?
אתי שלם: לא, הוא מתארגן.
אתי שלם: הוא במצב יפה.
מאיה מינס: אבל, אתי, החברה אף פעם לא ראתה בבנק כמקור חליפי לתקציב.
מאיה מינס: כשאנחנו ישבנו עם היושב ראש לפחות ודיברנו, הדיווידנד לא היה קשור לתקציב המדינה.
מאיה מינס: זה כאילו היה מקור הכנסה מעבר.
מאיה מינס: לכן, זה לא קיזוז.
מאיה מינס: זה לא חסך.
מאיה מינס: המטרה היתה לא לחסוך.
אתי שלם: נכון, אני לא מתווכחת איתך.
אתי שלם: מאידך, אני יכולה לומר שבפועל מה שנמצא מאוד בסימן שאלה זה דווקא תקציב המדינה.
מאיה מינס: אבל, זה לא הפחית דרישות מהמדינה לעמוד במחויבות שלה.
אתי שלם: אני לא נכנסת לזה.
יעקב גזית: אנחנו מנהלים מגעים עם יושב-ראש ההסתדרות שהוא שותף שלנו בחברה.
יעקב גזית: נקבעה ישיבה, עוד לפני ישיבת הוועדה היום, עם מר עופר עיני ליום חמישי הזה על מנת לנסות ולקדם באמת את מכירת בנק יהב, ולהסדיר את מכלול הדברים שיש להסדיר במעמדה של המדינה וההסתדרות בחברה למפעלי כלכלה.
יואל חסון: מה באמת הם אמורים לעשות עם כנראה מאות המיליונים שהם יקבלו מהמכירה הזאת?
יעקב גזית: אנחנו סבורים שהמדינה צריכה לקבל את חלקה במכירת בנק יהב.
יעקב גזית: אנחנו מוכנים לבחון גם דברים אחרים.
יואל חסון: אני חייב להגיד לך, אני מתייחס עכשיו ברמה העקרונית.
יואל חסון: מילא אתה אומר היום שהמדינה תמכור את מניותיה וההסתדרות, והכסף הזה עכשיו יהיה כסף שינוהל חכם.
יואל חסון: אגב, יכול להיות שרק האחוזים והניהול הנכון של הכסף הזה יכול לתת לחברה הזאת חיים אין-סופים.
יואל חסון: אם היית באו ואומר לי שזה הכיוון, אז הייתי אומר לך: בסדר, אפשרי לנהל את זה.
יואל חסון: אבל, מה אתה בא ואומר?
יואל חסון: אתה רוצה לשמוט כרגע את הבסיס הזה שיש להם, למכור אותו, ולחלק את הרווחים.
יואל חסון: זה יישפך לתוך אוצר המדינה, וזה יישפך לתוך אוצר ההסתדרות, והחברה תישאר נטולת משאבים, ואתה מעמיד את עובדי המדינה בדבר אחד פשוט – ואני אומר לך מניסיון – על לחיות על חשבונם, ולהיות בטוחים על כספי החשב הכללי שהם מכובדים בפני עצמם.
יואל חסון: אבל, לא ניתן לבסס פעילות שוטפת רק על הדבר הזה.
יואל חסון: הם יחסית בני מזל שיש להם את הבסיס הזה.
יואל חסון: כי אני אומר לך שהחברה לא היתה קיימת היום אם לא היה לה את הדבר הזה.
יואל חסון: יכול להיות שיהיה פה דוח מעקב, יכול להיות שלא.
יואל חסון: יכול להיות שתהיה למבקר עמדה בעניין או שלוועדות אחרות תהיה עמדה בדבר הזה.
יואל חסון: כחבר כנסת שגם מעורב בדברים אחרים אני אומר לך שציבורית – ומי שמעניין אותי הם הזכאים, לא מעניין אותי אף אחד אחר – הזכאים ידעו לעמוד על זכותם שהכסף הזה שיימכר יהיה כסף שיישאר לטובת החברה, ולא יישפך לאיזה מאגרים שיביאו בסוף לסגירתה של החברה הזאת, ולפגיעה בעובדי המדינה.
יעקב גזית: אני אומר שוב, המדינה כמעסיק אם היא תחשוב וחושבת שהיא צריכה להשתתף בפעולות רווחה של עובדים, צריכה ויכולה לעשות את זה בלא מעט דרכים.
יעקב גזית: זה שנוצר מצב שבנק יהב או כל נכס אחר משמשים איזושהי כרית ביטחון, אני לא חושב שזה - - -
יואל חסון: סליחה, למה אתה מתייחס לחברה הזאת כמו בנק לאומי, או כמו איזה חברה שאתם רוצים למכור אותה ולגזור בה את הקופון?
יואל חסון: זוהי לא חברה שהיא חברה רווחית.
יואל חסון: היא מחזיקה מניות של בנק רווחי.
יואל חסון: אבל, אתה לא מוכר היום את בנק לאומי בכמה מיליארדים ואתה לוקח את זה עכשיו לקופת המדינה כי מכרת את הבנק - זה בסדר, זה לגיטימי.
יואל חסון: אבל, אם אתה מביא למצב של מכירת המניות, אתה מוכר את המניות של חברה שמחזיקה שהיא חברה לטובת הציבור.
יואל חסון: היא לא חברה שמרוויחה, היא לא חברה למטרות רווח.
יואל חסון: גם אם יש לה רווח, כל רווח שהיא עושה היא ממשיכה להעביר אותו לטובת מישהו אחר.
יואל חסון: הם גם הציגו פה שיש הוצאות פעילות לא גדולות.
יואל חסון: יש שם מטה קטן ומערכת שמנוהלת לעניין.
יואל חסון: אין פה טענה שיש פה מערכת שמאכילה את עצמה כל היום, ושהעובדים מקבלים 10%.
יעקב גזית: שוב, אם הסכום הזה הוא הכרחי, והמדינה חושבת שזה סכום הכרחי לטובת רווחתם של עובדי המדינה, תוכל המדינה להגדיל את התקציב אם כך היא תחליט.
יואל חסון: האם אתה יודע מה שאתה אומר לי עכשיו?
יואל חסון: יש פה 400 מיליון שקלים - - -
יעקב גזית: למה שרווחתם של עובדי המדינה תהיה תלויה בדיווידנד כזה או אחר מבנק יהב?
יעקב גזית: בוא נניח שמחר בנק יהב קרס.
יואל חסון: אם אני עכשיו צריך בעשר שנים לתת לחברה הזאת מאה מיליון שקל בעשר שנים שיכולתי לתת את זה מבנק יהב או מהמכירה או מהדיווידנדים, מה אתה אומר לי עכשיו?
יואל חסון: תיקח את המאה מיליון מהעניים, מהזקנים, מבתי-הספר, ואת המאה מיליון במקום זה תיתן לחברה הזאת.
יואל חסון: אבל, אני יכול לתת את מאה המיליון האלה לתת למקור אחר.
יואל חסון: אם אתה בא ואומר שמבחינה ניהולית ותקינות לא נכון שהם מחזיקים – אז אני לא יודע.
יואל חסון: יכול להיות שזה באמת נכון, יכול להיות.
יואל חסון: אני אומר שאם שאתה כבר הולך רחוק ככה, ואתה מחליט למכור את המניות האלה, אז אתה צריך להגדיר, כי אחרת גם ההסתדרות תגיד בצדק: אם פה המדינה לוקחת את חלקה, אני אקח את חלקי.
יואל חסון: אבל, בסוף החברה הזאת תישאר עם חמישה-שישה מיליון שקל במקרה הטוב עד שגם החשב יתחיל לחשוב שגם זה כבר יותר מידיי לתת כי גם כך נותנים לעובדים מכל מיני כיוונים, ויש לו הרבה צרכים, ויש פה מדינה שלמה לנהל, אז גם זה יתחיל לאט לאט להישחק.
יואל חסון: אני אומר לך – אם הולכים בכיוון שאתה מציע אז תוך עשר שנים אין חברה כזאת.
יעקב גזית: יכול להיות שבעקבות מכירה כזאת וקבלת הכסף על-ידי המדינה תיכנס ההסתדרות – אני מניח שהם יודעים איך לעשות את זה – למשא ומתן עם המעסיק, עם המדינה, על תקצוב שוטף כזה או אחר לטובת רווחתם של עובדי המדינה.
יעקב גזית: יכול להיות שאגף התקציבים יחליט שאת הכסף הזה הוא מייחד לקרן שתניב ריבית כזאת או אחרת לטובת עובדי המדינה.
יעקב גזית: יכול להיות, אני לא שולל את זה.
יואל חסון: אגב, בצורה עקיפה זה כסף של עובדי המדינה, כי בנק יהב הוא בנק של עובדי המדינה.
רוני ליבסטר: אלו נכסים שנועדו לשרת את עובדי המדינה.
רוני ליבסטר: אבל, אני לא מבין למה רוצים להכניס את הכסף הזה לתוך החברה, ומהחברה הזאת שאמורה לשרת את עובדי המדינה, וזו מטרתה, פתאום נחלק דיווידנד לבעלי המניות.
רוני ליבסטר: זו לא המטרה פה.
רוני ליבסטר: זה נוגד את תקנון החברה, זה נוגד את המטרה שלשמה נועדו הנכסים האלה.
רוני ליבסטר: אני חושב שבאמת אדוני היושב ראש צודק.
רוני ליבסטר: זאת אומרת, הנכסים האלה נועדו לשרת את עובדי המדינה.
יעקב גזית: מה תגיד אם מחר בנק יהב יפשוט את הרגל, האם עובדי המדינה ייפגעו?
רוני ליבסטר: זה לא קשור.
שאול ציפריס: אין סתירה בין מה שאתם רוצים, רק הסתירה היא בתהליך.
שאול ציפריס: אנחנו לא מתווכחים כרגע על מימוש המניות בבנק יהב.
שאול ציפריס: הבנק לא שייך למדינה, הבנק שייך לזכאים.
שאול ציפריס: זה שייך למלכ"ר שהמטרה שלו זה רק זכאים.
שאול ציפריס: בתקנון של אותה חברה, כסף לא יכול להיות מחולק כדיווידנד, נקודה.
שאול ציפריס: ואם חס וחלילה מישהו יעשה את זה אז זה הדוח הבא של מבקר המדינה שיהיה הרבה יותר קטלני.
אהרון הילינגר: הוא דיבר על הסדר.
אהרון הילינגר: בהסכם אפשר גם לשנות את תקנון החברה, אתה יודע את זה היטב.
שאול ציפריס: כרגע יש תקנון, והתקנון הזה מיועד למצב שאם גם החברה תפורק הכספים שלה ילכו לאותן מטרות.
אהרון הילינגר: אבל, אם יהיה הסכם אפשר יהיה לשנות.
שאול ציפריס: יכול להיות.
שאול ציפריס: אבל, אני חושב שזה בעצם לגזול כסף מהזכאים.
יואל חסון: נציגי האוצר, מה עמדתכם בעניין הזה?
יואל חסון: האם יש לכם עמדה בנושא הזה?
חסן איסמעיל: אני מהחשב הכללי.
חסן איסמעיל: בעיקרון, האופציה של מכירת המניות של בנק יהב, כל האופציות של איך נעשה בכלל כל תהליך המכירה, מה עושים עם הכסף, האם הכסף נשאר בחברה או לא נשאר בחברה, כל הנושאים האלה עדיין נבחנים.
חסן איסמעיל: עדיין לא הגענו לכלל מסקנה אם אנחנו בכלל מושכים או לא מושכים, מתי מממשים או לא מממשים.
חסן איסמעיל: כל הנושאים האלה עדיין נמצאים בדיונים, ועדיין לא החלטנו ולא הגענו למסקנה סופית מה עושים.
יואל חסון: תיאורטית, האם היית מעדיף שכל העומס הזה של הפעילות הזאת לעובדי המדינה יהיה מהחשב הכללי, ובזה נגמר הסיפור?
יואל חסון: לא יהיה להם מניות ולא יהיה כלום, אבל אתם תמשיכו לתת את התקציב הזה וזה יהיה הדבר היחיד שיחזיק את המערכת?
חסן איסמעיל: צריך להבין שבנק יהב בעצם איבד את היתרון שלו ואת המהות שלו של בנק לעובדי המדינה החל מה-1.1.2008.
חסן איסמעיל: זאת אומרת, בעיקרון היום הבנק הוא בנק מסחרי לכל דבר ועניין.
חסן איסמעיל: הוא כבר מציע את השירותים שלו לכל האזרחים כמעט.
חסן איסמעיל: הוא כבר הרחיב את הרישיון שלו דרך בנק ישראל.
חסן איסמעיל: זאת אומרת, נשאלת השאלה בכלל למה החברה למשק חברה וכלכלה תבוא ותחזיק בעסק מסחרי שהוא בכלל לא משתלב עם מטרות החברה שזה בעצם לרווחת עובדי המדינה?
יואל חסון: אני אומר – הגעת למסקנה הזאת, תמכור את זה - בצדק, בדין.
יואל חסון: הרי כל השנים זה כן היה שייך לעובדי המדינה, וכל השנים העמלות וכל מה שהם שילמו, מכאן באו כל הדיווידנדים והרווחים.
יואל חסון: האם זו שנה או שנתיים שהם בנק שלא משרת את עובדי המדינה?
יואל חסון: עכשיו הם ימכרו 400 מיליון – או כמה שהבנק הזה יעלה - וזה של העובדים בדין.
יואל חסון: זה לא שייך למדינה, זה לא שייך לאוצר המדינה ולא לאוצר ההסתדרות.
יואל חסון: זה שייך בדין לחברה הזאת שמייצגת את הזכאים שהם העובדים.
יואל חסון: אתה הארת את עיניי בעניין הזה, כי אתה באמת צודק.
יואל חסון: כי עכשיו הם באמת מחזיקים סוג של בנק שהוא באמת בנק פרטי, ואני מסכים איתך.
יואל חסון: בשנתיים האחרונות זה בנק שהוא כבר יותר פרטי, ויהיו לו שיקולים פרטיים ועוד כל מיני דברים אחרים.
יואל חסון: במובן מסוים הוא אולי גם מעמיד את עצמו יותר בסיכון לעומת מה שהיה קודם.
יואל חסון: אני מבין את מה שאתה אומר.
יואל חסון: אני אומר לך – וכל דבר אחר שתעשו תהיה טעות קשה – אם עכשיו הולכים לתהליך מכירה, ובאמת מסכימים לתהליך של מכירה, אין בכלל ספק שהכסף של המכירה חייב להישאר בניהול נכון, בפיקוח, מימוני וכד', בידי העובדים הזכאים באמצעות אותה חברה, שאגב המדינה מחזיקה 50% ממנה.
יואל חסון: כלומר, למדינה יש את הכוח בדירקטוריון ובמקומות אחרים לוודא שהכסף הזה מנוהל נכון, מושקע במקומות הנכונים, מוציא את הרווחים המתאימים, משרת את עובדי המדינה, ועונה על מטרות החברה כפי שהן מוגדרות.
יואל חסון: במובן מסוים היום יכול להיות שזה באמת נכון שצריך לסיים את הפרשה עם בנק יהב.
יואל חסון: אבל, אני לחלוטין לא מקבל את עמדת הרשות לחברות ממשלתיות שטוענת שהכסף הזה יפוזר להסתדרות ולמדינה, והם – הם זה הזכאים, בעיניי - יישארו בלי כלום.
יואל חסון: זה ממש לא נכון, וזה לדעתי התהליך בסוף שצריך לעשות.
חסן איסמעיל: בעיקרון, לגבי הסוגיה של האם למשוך את כל הכסף או להשאיר כסף, או בכלל כל דבר אחר – אנחנו בוחנים עדיין את האופציה.
חסן איסמעיל: אבל, שוב, אני לא חושב שזה נכון לבוא ולהשאיר להון של החברה עוד 400 מיליון שקל שהוא סכום מאוד מאוד גדול, על מנת שהחברה תנהל אותו ל 10 20 או 30 השנים הקרובות.
יואל חסון: יש מספיק חברות שמחזיקות בנכסים, כולל גם חברות ממשלתיות שמחזיקות בנכסים תזרימים וגם בנכסים נדל"ניים, ואף אחד לא אומר להם שזה לא נורמאלי שהן מחזיקות כאלה נכסים גדולים ויקרים.
יואל חסון: זה דבר שהוא בסיסי מבחינת יכולת החברה הזאת להמשיך לתת את השירותים לעובדים.
אהרון הילינגר: בקשר לבית יערי – אתם הגעתם להסדר עם מינהל מקרקעי ישראל.
אהרון הילינגר: כתבתם לנו.
רוני ליבסטר: אני אתייחס.
רוני ליבסטר: ראשית, בפתח הדברים שלך אמרת שחתמנו הסכם מאחורי גבו של המינהל.
רוני ליבסטר: אני חושב שאין ספק שההסכם עצמו מדבר בעד עצמו.
רוני ליבסטר: יש שם תנאי מתלה שההסכם לא ייכנס - - -
אהרון הילינגר: האם אתה רוצה לפתוח עכשיו את הדוח לדיון?
אהרון הילינגר: אנחנו נפתח אותו, אני רק לא חושב שכדאי.
יואל חסון: הנה, מצאנו ליקוי שלא טופל.
רוני ליבסטר: לא, טופל.
רוני ליבסטר: אנחנו בהסכם עצמו כתבנו בצורה ברורה ומפורשת תנאי מתלה שאומר שתנאי מתלה לאחד השתכללות הסכם, זה שנקבל את כל האישורים הנדרשים מהמינהל.
רוני ליבסטר: אנחנו את ההסכם עצמו חתמנו בהתחלה לכל השימושים המותרים.
רוני ליבסטר: בעקבות הדוח תיקנו את ההסכם כאשר מטרת השכירות היום לפי ההסכם המותלה היא אך ורק בית הבראה לעובדי המדינה שיתאם באופן מלא את חוזה החכירה שלנו.
רוני ליבסטר: זאת אומרת, הליקוי הזה שעליו הצביע המבקר תוקן.
רוני ליבסטר: לגבי מערכת היחסים שלנו עם המינהל – אנחנו קבענו איתם פגישה.
אתי שלם: אנחנו יושבים איתם ביום חמישי הקרוב.
רוני ליבסטר: אנחנו מקווים שבזה יסתיים כל העניין הזה.
רוני ליבסטר: גם את הנושא הזה לקחנו לתשומת ליבנו, תיקנו את ההסכם.
יואל חסון: אתם מכירים את תיקון ההסכם הזה?
אהרון הילינגר: הם נמצאים עכשיו במשא ומתן.
אהרון הילינגר: אנחנו יודעים שזה נמצא בתהליך הרבה זמן.
אהרון הילינגר: אבל, אני שומע שהשבוע הם אמורים.
אהרון הילינגר: הובא לידיעתנו על-ידי רשות החברות הממשלתיות בפגישה שקיימנו עם מנהל הרשות שבין היתר הרשות בוחנת גם את השאלה האם – כפי שצוין בדוח – כדי לתת שירותי רווחה לעובדי יש צורך בחברה מעורבת.
אהרון הילינגר: הנושא הזה גם נמצא במשא ומתן שהבנו שרשות החברות מקיימת עם יושב-ראש ההסתדרות, והוא חלק מהמשא ומתן הכולל שמקיימים בקשר לחברה.
יואל חסון: זוהי הערה חשובה, כי קודם כל העניין הזה של החיבור הזה בין ההסתדרות לממשלה, זה היה משהו שלפני 50 – 60 שנה היה מאוד טבעי.
יואל חסון: ההסתדרות היתה המדינה למעשה, והממשלה היתה נספח של ההסתדרות.
יואל חסון: היום המצב הוא קצת שונה, ובכל זאת עדיין המדינה היא מדינה, וההסתדרות היא הסתדרות.
יואל חסון: היא חשובה.