GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל חסון: שם עורכים גם את הפעילות החברתית לקשישים?
אריאל לוין: יש עוד כמות גדולה של דירות שמשרד הקליטה יזם באופן עצמאי במקבצי דירות לעולים קשישים, זה בסדר גודל של אחת עשרה אלף יחידות דיור במקבצים, יש גם מלאי שעומד לדיור ציבורי לטובת העולים.
יואל חסון: אתה מדבר על כל כך הרבה יחידות דיור שנוספו, אתה אומר שאין בעיה?
אריאל לוין: אני לא אומר שאין בעיה, אני אומר שצריך לראות את כל התמונה.
יואל חסון: אותן אחת עשרה דירות למי הן מיועדות?
אריאל לוין: לעולים קשישים.
אריאל לוין: מה ההבדל בין המקבץ להוסטל?
שרה צימרמן: אופן הניהול של המקבצים הוא ברמה נמוכה יותר מאשר ההוסטלים, ההוסטלים שלנו הם ברמה גבוהה, במקבצים אין ממש פעילות חברתית.
אופיר פינס-פז: אני מבקש להבין מה זה רמה גובהה ומהי רמה נמוכה יותר.
שרה צימרמן: מבחינה חברתית, החוגים.
אריאל לוין: המקבצים זה יזם וההוסטלים זה בבעלות המדינה.
יואל חסון: ואותו יזם מקבל מהמדינה סכום כסף על הדירות, החזקתם וכדומה.
יואל חסון: אלו שגרים בדירות האלה משלמים איזה סכום?
אילן גילאון: לכמה זמן?
ישראל שוורץ: לעשר או חמש עשרה שנה.
אילן גילאון: ואז למי עוברת הבעלות?
ישראל שוורץ: מן הסתם למשקיע.
יואל חסון: כמה משלמים אותם דיירים בהוסטלים ובמקבצים?
שרה צימרמן: בסדר גודל של מאתיים שקלים בחודש.
ישראל שוורץ: בהוסטלים כמאתיים שקלים ובמקבצים יותר.
יואל חסון: וזה מצליח?
יעקב ברוש: הגביה גם בדיור המוגן וגם במקבצי הדיור היא מאה אחוז.
יעקב ברוש: אני מסכים עם כל מה שנאמר כאן.
יעקב ברוש: לדעתי הבעיה שאין מדיניות ממשלתית לדיור ציבורי, מנסים למצוא מידי פעם פתרונות מזדמנים לאור אילוצים תקציביים.
יעקב ברוש: צריך לקבוע מדיניות ולבנות תכנית רב שנתית.
יעקב ברוש: לדעתי פתרונות הדיור צריכים להיות משולבים.
יעקב ברוש: דיור ציבורי ימשך עוד הרבה מאוד שנים, כי יש אוכלוסייה שלא תוכל להתקיים עצמאית והיא תצטרך להיות בדיור ציבורי.
יעקב ברוש: לגבי סיוע בשכר, אני מצטרף לדבריו של ישראל שוורץ, צריך להגדיל אותו.
יעקב ברוש: היום אני מטפל בכחמישים אלף לקוחות.
יעקב ברוש: לדעתי צריך להגדיל את סכומי הסיוע.
יעקב ברוש: הרבה לא ממשים או שהם מפסיקים את החוזה באמצע כי הם לא עומדים בנטל ההשלמה מהמקורות שלהם.
יעקב ברוש: אני מפקח בשביל משרד הקליטה על שמונים מקבצי דיור, עם אחד עשר אלף וחמש מאות פתרונות דיור.
יעקב ברוש: אלו פתרונות דיור טובים.
יעקב ברוש: חבר הכנסת שאל מה ההבדל בין מקבצי דיור לבין דיור מוגן, בהיבט הפיזי הם זהים פחות או יותר, ההבדל הוא שבמקבצי הדיור אין פעילות חברתית ובדיור המוגן ישנה פעילות חברתית שממומנת על ידי המשרד.
יעקב ברוש: אנחנו מנהלים כעשרים ושתיים יחידות כאלה ובסך הכל יש לנו כחמישה עשר אלף פתרונות דיור נוספים.
יעקב ברוש: לדעתי צריך לשפר את נושא המשכנתאות כדי שהאוכלוסיות הזכאיות תוכלנה לקחת משכנתאות בעדיפות מאותו משרד שאמור לסייע להם ולא לקחת ממקורות אחרים.
יואל חסון: מר יעקב ברוש, אתה מוכר דירה של עמידר, לאן הכסף הולך?
יעקב ברוש: כל הכסף שאני גובה גם ממכירה וגם מהגבייה השוטפת עובר למדינה.
יעקב ברוש: כיצד הוא מתחלק בתוך המדינה זה לא מענייני.
יעקב ברוש: אני מעביר כארבעה מיליון שקל מכל הפעילות שלי.
יעקב ברוש: יש לי גם פעילות ברשות הפיתוח של עוד תשעת אלפים יחידות ראפ, כל הכסף עובר למדינה.
יואל חסון: למעט הכסף לפעילות החברה, כל הכסף עובר חזרה למדינה?
יעקב ברוש: אני מקבל דמי ניהול נפרדים.
יעקב ברוש: כל הכסף עובר, אני לא משאיר אצלי שום סכום.
יעקב ברוש: כל הכסף עובר למדינה ואני מתקיים מדמי הניהול של כל הרכוש.
יואל חסון: בחמש השנים האחרונות, כמה כסף עבר בסך הכל למדינה ממכירת דירות?
יעקב ברוש: סדר גודל של מאתיים מיליון שקל כל שנה.
יעקב ברוש: אני מוכר כל שנה אלף חמש מאות עד אלפיים דירות בשנה.
יעקב ברוש: אני מצליח לאכלס את אותו מספר, כאלפיים דירות אני מאכלס כל שנה מדירות שמתפנות.
יעקב ברוש: אני מבקש להוסיף מלה נוספת שצריך לתת עליה את הדעת.
יעקב ברוש: ישנה בעיה קשה מאוד של משפחות ברוכות ילדים.
יעקב ברוש: אין להן פתרון.
יעקב ברוש: כעת אני חוזר מבית שמש, משפחות עם שישה ושמונה נפשות גרות בדירות של שניים שלושה חדרים.
יעקב ברוש: כל מה שדובר כאן על "נר" לא נותן להם פתרון.
יעקב ברוש: הם בכלל לא בתור הממתינים ואין להם שום אור בקצה המנהרה.
יעקב ברוש: המצב במשפחות האלה חמור מאוד ואין לזה שום פתרון.
יעקב ברוש: באופן אקראי מתפנות לנו לפעמים דירות גדולות, דירת ארבעה חדרים נחשבת לדירה גדולה כי אתה לא קונה דירות "נר" אלא לנכים.
יעקב ברוש: כאן המדינה לא נותנת פתרונות למשפחות ברוכות ילדים, הן חיות באשליה לכאורה שמישהו ייתן להם הטבת דיור באיזה שלב, אבל אין להן הטבת דיור.
יואל חסון: אבקש מנציג האוצר, להתייחס גם לנושא הכספים שהגיעו מחברת עמידר בשנים האחרונות, להסביר לאן הם הלכו ומה נעשה איתם.
יואל חסון: אבקש גם להתייחס לנושא של הקרן והריבית על המשכנתאות.
ראובן קוגן: לגבי הכסף של מכר דירות, הוסבר שרוב הכסף הלך למימון ההסכם.
יואל חסון: אבל דירות עמידר לא נכללו בהסכם?
ראובן קוגן: הדירות שנמכרות הן בעיקר דירות של עמידר, עמיגור ועוד כמה חברות קטנות משכנות כמו עמיגור ואחרות.
יואל חסון: בקיצור כל הכסף הלך.
יואל חסון: מה יקרה עכשיו?
ראובן קוגן: לא אמרתי שהכל.
ראובן קוגן: ראשית זה לא נגמר כי הדירות של עמיגור עדיין קיימות ויש להם מלאי.
ראובן קוגן: ההסכם הזה בתוקף וצריך לממן אותו.
יואל חסון: כמה כסף הסוכנות תקבל בזכות ההסכם הזה בסוף?
אריאל לוין: כשלושה מיליארד שקל בסך הכל.
יואל חסון: כמה כסף היא קיבלה עד עכשיו?
ראובן קוגן: על פי הנתונים שקיבלנו זה סך של מיליארד שקל עד 2006.
ראובן קוגן: אני מניח שהיום זה עומד על סך של מיליארד וחצי.
יואל חסון: זה מעניין, כי הסוכנות טוענת שהיא בפשיטת רגל.
יואל חסון: אז איפה הכסף?
ראובן קוגן: אני לא יודע מהן ההוצאות האחרות של הסוכנות וכיצד היא מתאזנת.
ראובן קוגן: על נושא של הכספים דובר, ואני רק יכול לומר שלא כל הכסף הולך למימוש ההסכם, חלק מהכסף הולך לצרכים אחרים של משרד הבינוי והשיכון.
יואל חסון: כמה נשאר בקופת האוצר?
ראובן קוגן: בקופת האוצר אין כסף.
ראובן קוגן: חלק מהכספים בהתאם להסכם האחרון וגם בהתאם להסכמים הקודמים, חלק מהכספים הולכים למשרד האוצר, התמורה התחלקה - - -
יואל חסון: אז חלק כן הלך לאוצר.
ראובן קוגן: חלק מהכסף הולך לצרכי משרד האוצר.
ראובן קוגן: ההסכם האחרון דיבר על 25% ו- 75%, כאשר 75% מהכסף הולך בהתאם להסכם שנתחם בין שר השיכון לבין שר האוצר, זה 25% הולכים למשרד האוצר - - -
אריאל לוין: 10%.
ראובן קוגן: אני חושב שהוא צודק כי 90% חוזר למשרד השיכון והוא מתחלק בין הצרכים השונים של המשרד, גם לרכישת דירות "נר" גם לשכירות ארוכות טווח וגם לשכירות שדובר כאן.
ראובן קוגן: זה לכספי המכר.
יואל חסון: מה אתם עושים ב- 10%?
ראובן קוגן: למדינת ישראל יש צרכים אחרים.
ראובן קוגן: שיכון זו בעיה אחת מכל הבעיות שהמדינה מתמודדת איתן.
ראובן קוגן: זה בעניין הקרן.
ראובן קוגן: לגבי מבצע המכר קיים ויכוח אם זה נכון או לא נכון, אבל זה כרגע הסיכום וזה מעוגן בחוק הדיור הציבורי.
ראובן קוגן: מבצע המכר הנוכחי שיזמו חברי הכנסת מרציאנו ורן כהן הוא עד שנת 2011.
ראובן קוגן: ברגע שנגיע לשנת 2011 נעשה הערכה מחודשת אם לחדש את החוק או לא.
יואל חסון: אני מבקש לשאול אותך לגבי עמדת האוצר.
יואל חסון: האם אתם מבחינת
יואל חסון: כם חושבים שנכון להמשיך במסלול שהולכים בו היום?
יואל חסון: כביכול השאיפה להמשיך לבנות דיור ציבורי ולעמוד בקצב של התורים, ולהמשיך בסיוע בשכר דירה.
יואל חסון: או אולי אתה חושב שצריך לשנות את המסלול וללכת רק על דיור ציבורי או רק לשכר הדירה וגם לעדכן את שכר הדירה.
ראובן קוגן: אין ספק שהיתרונות של השכירות, והם הוצגו כאן, הן בהיבט הגמישות והן בהיבט הצדק הסוציאלי החלוקתי.
ראובן קוגן: ההטבה של דיור ציבורי היא הטבה מאוד יקרה ואין בררה בעולם שמוגבל במשאבים, אתה נותן הרבה למעטים.
ראובן קוגן: אני במאת חושב שגם כשנותנים, בכל זאת, טוענים שבנאדם שגר עשרים שנה ורוצים לתת לו את הדירה – אני לא בטוח שזה נכון, אבל גם אם זה נכון צריך שזה ילך לאותם זכאי משרד השיכון.
ראובן קוגן: כרגע זה לא כך.
ראובן קוגן: כרגע לא בודקים למי שגר בדירה את הזכאות לפני המכירה, מסתמכים על הזכאות שהוא קיבל לפני עשרים שנה כשהוא נכנס לדיור הציבורי.
ראובן קוגן: ובעת המכירה הוא בעצם מקבל את זה בזכות הוותק ולא בזכות הזכאות.
ראובן קוגן: אני חושב שדווקא את הנקודה הזאת כן אפשר לבחון.
ראובן קוגן: אנחנו ניסנו לבחון את הנושא בדייר הממשיך שגם הוא איזה סוג של צרכן של הדיור הציבורי , כאן מדובר על דור שני של זכאים שעד לפני התיקון שעבר ב- 15 ביולי הם קיבלו את הדירה באופן אוטומטי.
ראובן קוגן: מעכשיו הם יבחנו במסגרת הזכאות האישית שלהם והיה והם כן זכאים הם כן יוכלו להתגורר ובהמשך גם לרכוש את הדירה.
ראובן קוגן: לדעתי זה - - -
אופיר פינס-פז: כמה זמן צריך ללמוד את הבחינה הזאת?
ראובן קוגן: משרד השיכון בוחן את הזכאות במשך חודש.
אופיר פינס-פז: משרד השיכון בוחן?
אופיר פינס-פז: על פי הנחיות משרד האוצר?
אופיר פינס-פז: הרי הכל מדיניות האוצר, הכל סיפורי מעשיות.
ראובן קוגן: הכללים לזכאות הם כללי משרד השיכון.
ישראל שוורץ: הכללים לזכאות הם תוצאה של מגבלת הדירות.
ראובן קוגן: הסוגיה של הסיוע בכלל והריבית בפרט זו סוגיה שנדונה באופן מאוד רחב בין המשרדים - - -
אריאל אטיאס: מה יצא מזה?
אריאל אטיאס: מה זה עוזר שזה נדון באופן רחב.
אריאל אטיאס: אתם חיים עם מספרים ואחוזים מהבוקר עד הלילה, אתם לא מבינים ש- 4% זה לא אטרקטיבי יותר?
אופיר פינס-פז: הם לא רוצים.
אריאל אטיאס: אני מבקש שהם יגידו את זה.
ראובן קוגן: אני לא חושב שתפקיד המדינה זה להתחרות בשוק הפרטי, אלא לסייע לשכבות החלשות.
ראובן קוגן: לכן כשהריבית הייתה 7% בשנת 2003, אף אחד לא דיבר על כך ש- 4%.
ראובן קוגן: לכן אני חושב שהשוק הפרטי בגלל סיבות אלו ואחרות ואולי בגלל מדיניות ממשלתית הגיע לכך שהריביות בשוק הן מספיק נוחות כדי לאפשר לזכאים לפנות למשכנתאות בבנקאות המסחרית.
ראובן קוגן: אני לא חושב שהמדינה צריכה להתחרות בה ולהכריח את האנשים לפנות דווקא למסלול ממשלתי אם המסלולים המסחריים נותנים אלטרנטיבה מספיק אטרקטיבית.
ראובן קוגן: אל תשכחו שכל התחרות הזו עולה כסף למדינה.
יואל חסון: אתה אומר משהו כאילו מכאן יש לך מנחת מסוקים שעוקר אותך למקום מנותק לגמרי.
יואל חסון: אתה יודע ראובן קוגן, ובוודאי יש לך חברים בגילך, שלא כולם יכולים לקבל אפילו לא 60% מכספי הבנק, ובדיוק הם צריכים את ה- 10% שיכולים להגיע מכספי המדינה, או 15%.
יואל חסון: לא את הכל ניתן לקבל מכספי הבנק.
יואל חסון: אתה יודע שיש אנשים שלא מסוגלים לקבל מכספי בנק ולכן הם מקבלים מהמדינה והם נאלצים לשלם ריבית כי אין להם יכולת לקבל אחוזים גבוהים של משכנתא מהבנק.
יואל חסון: לזה אתה לא מתייחס.
יואל חסון: ואלו בהם בדיוק הזכאים.
יואל חסון: אתה יודע יפה מאוד שאנשים לא יכולים לקבל את הכל מכספי הבנק.
יואל חסון: המדינה בין השאר להיות באה לעזר בתוספת למי שאין לו מספיק הון עצמי מהבית.
יואל חסון: אל תתעלם מזה.
ראובן קוגן: המדינה לא אסרה קבלת משכנתאות בגלל שהריבית ירדה, היא לא אומרת שהיא לא נותנת יותר, היא רק אמרה שהיא כממשלה החליטה שהסיוע הראוי - - -
בועז ענר: לא הממשלה אמרה את זה, משרד האוצר אמר את זה.
ראובן קוגן: זו הסמכות שמוקנית לו בחוק.
ראובן קוגן: צריך לשנות את החוק.
ראובן קוגן: החוק מסמיך את שר האוצר ואת שר השיכון לקבוע את הריבית.
אופיר פינס-פז: זה בחוק ההסדרים.
ראובן קוגן: זה לא קשור.
ראובן קוגן: אתה צודק אבל הסמכות היא של שר האוצר ושר השיכון לקבוע את המסגרת עד ל- 4%, זו סמכות בחוק ולא צריכים את הממשלה ולכן גם לא הלכו אליה.
יואל חסון: מה שאתה אומר בסוף, שהעניים והזכאים ישלמו יותר מכולם.
יואל חסון: כי מי שלא צריך את הכסף שלך הוא לוקח הלוואה מאוד זולה מהבנק.
יואל חסון: אבל מי שצריך את הכסף שלך כי אין לו הון עצמי והבנק לא נותן לו הוא צריך לשלם ריבית גובהה יותר.
יואל חסון: אתה אומר שכמו שבכרטיסי האשראי שמי שמחזיק כרטיס מוזהב משלם פחות עמלות, ומי שמחזיק כרטיס סטודנט משלם הכי הרבה עמלות.
יואל חסון: זה המצב ואתה מתאים מעולה את עצמך לשוק.
יואל חסון: העניים אצלכם היום משלמים יותר ריבית ולטווח הארוך ישלמו יותר כסף על דירה.
יואל חסון: למי שיש לו כסף מהבית יקבל את זה זול יותר.
יואל חסון: זה מה שאמרת כעת.
יואל חסון: אתה מבין את העוול החברתי שלו אתה נותן יד.
יואל חסון: אתה מבין את זה?
יואל חסון: אדוני כבוד השר, הדבר היחידי שצריך להיות היום בעניין, אתה כשר השיכון צריך להוביל את זה מול שר האוצר וששר האוצר יגיד לא.
יואל חסון: אבל צריך לבוא ולהגיד את האמת הזאת שהמדיניות הזו של האוצר פוגעת בזכאים ובחלשים.
יואל חסון: זו השורה התחתונה.
ראובן קוגן: צריך גם לזכור שהריביות שנמוכות מ- 4%, אלו הן הריביות המשתנות.
ראובן קוגן: זו לא אלטרנטיבה שהממשלה מציעה.
ראובן קוגן: הממשלה מציעה ריבית של 4% שהיא ריבית קבועה והריביות הקבועות לא נופלות מ- 4%.
ראובן קוגן: אנחנו מסתכלים על ריביות הפריים המשתנות, שבגלל הריביות של בנק ישראל הן נמוכות היום.
יואל חסון: ואלה שלקחו הלוואות?
ראובן קוגן: באיזה מסלול?
ראובן קוגן: במסלול פריים, מה לעשות שמחר הפריים יעלה.
ראובן קוגן: והוא יעלה, ברגע שהאינפלציה תהייה מעל 1% זה יעלה.
אופיר פינס-פז: ובכמה כסף אתם מגייסים את הכסף הזה, איזה אחוז ריבית אתם משלמים עבור הכסף שאתם מגייסים למשכנתאות?
ראובן קוגן: זה נתון שאינו רלוונטי כי אין גיוס כספים.
יואל חסון: ראובן קוגן, אתה מתמקצע מישיבה לישיבה.
יואל חסון: בכמה אתם מגייסים את הכסף?
ראובן קוגן: לאיזה תקופה?
ראובן קוגן: אתה יכול לגייס לשנתיים ואתה יכול לגייס לעשר שנים.
יואל חסון: אתם גוזרים קופון או לא?
יואל חסון: לנו יש נתונים אחרים.
ראובן קוגן: אני אשמח לשמוע אותם.
יואל חסון: אני חושב שאתם לא צריכים לצאת בסופו של דבר בהפסד אבל אני חושב שאתם לא צריכים להרוויח מגלגול ההלוואות האלה.
יואל חסון: אתם לוקחים את זה הרבה יותר זול ואתם מוכרים את זה ביוקר.
יואל חסון: זה נכון או לא?
ראובן קוגן: ריבית הגיוס לשמונה שנים עומדת על סביבות 3.5% או 3.4% לשמונה שנים.
ראובן קוגן: כשאתה מקבל משכנתאות אתה מקבל לעשרים עד עשרים וחמש שנים.
ראובן קוגן: אבל אם ניקח כעת את הריביות שהממשלה שילמה משנת 2003 ועד היום, נסתכל ונראה אם זה מתחת.
בועז ענר: היום המדינה עושה כסף ממי שלוקח הלוואה.
בועז ענר: הממשלה עושה כסף מהאזרחים וצריך להגיד את זה עם כל הכאב.
בועז ענר: הממשלה החליטה בחוק לסבסד את המשפחות עם הניקוד הגבוה.
בועז ענר: הרעיון הוא שהמדינה תעזור, השוק זה בשביל המבוססים ולא בשביל העניים.
ראובן קוגן: באיזו שנה נחקק החוק?
יואל חסון: בשנת 1992.
ראובן קוגן: ואיזה אחוז ריבית היה אז?
בועז ענר: בחוק נאמר "מטרת החוק לפתור את בעיותהם של משפחות שהתקשו לעמוד בתנאי ההחזר של המשכנתאות", יש תוספת והתוספת אומרת "שעד שש מאות נקודות יקבלו את הריבית הממוצעת של השוק" החוק ממשיך "למי שיש אלף נקודות, יקבל עד 4%" המחוקק אומר שתמיד זה יהיה נמוך מהריבית הממוצעת של השוק עבור אלה שיש להם אלף נקודות.
ראובן קוגן: עד 4% זה לא הריבית הממוצעת של השוק.
בועז ענר: אלה שיש להם פחות נקודות מקבלים את הריבית הממוצעת של השוק, דהיינו למי שיש יותר נקודות יקבל פחות מהריבית הממוצעת של השוק.
בועז ענר: מה אתם עשיתם?
בועז ענר: – תקעתם את ה- 4% והריבית של השוק ירדה.
ראובן קוגן: ומה נעשה כשהריבית תעלה?
בועז ענר: בשביל זה יש את המדינה.
בועז ענר: אתם לא עושים כסף על האזרחים.
אילן גילאון: לרגע חשבתי שהממשלה היא אחרת אבל אני רואה שראובן קוגן עשה את זה.
יואל חסון: אני מבקש שלפני שאתן לשר להתייחס אבקש בקצרה, דוד קשאני יושב ראש הפורום הציבורי, בבקשה.
דוד קשאני: אני מבקש לברך אתכם על הדיון היום, אני מברך גם את היושב ראש וגם את שר השיכון.
דוד קשאני: אני מקווה שכמו שעשית מהפכה בתקשורת אתה תעשה מהפכה בדיור.
דוד קשאני: אתם יושבים ולא מביאים מספרים.
דוד קשאני: מאז הקמת המדינה המדינה בנתה ארבע מאות אלף יחידות דיור לדיור הציבורי, היא יצאה במבצעי מכירות של חמישים אחוזי הנחה ותמיד מכרו דירות עד 1998.
דוד קשאני: אז מלאי הדיור הציבורי היה מאה ועשרים אלף דירות.
דוד קשאני: נמכרו עשרים ושישה אלף ונכנסו כספים, וזה לא מעניין.
דוד קשאני: מה שמעניין שאני שמעתי את ניסים זאב שהוא נגד זה, וזה לא טוב.
דוד קשאני: היו ארבע מאות אלף דירות וכל הזמן מכרו.
דוד קשאני: מה רע בזה?
דוד קשאני: הבנאדם רוצה להיות בעל דירה.
דוד קשאני: אני מבקש להציע שני מסלולים שאולי תקבלו אותם.
דוד קשאני: חבר הכנסת מאיר שטרית, העביר חוק במשך שבוע בשלוש קריאות.
דוד קשאני: החוק הזה קיים וצריך להפעיל אותו.
דוד קשאני: הוא אומר שלא נתנו לו קרקעות.
דוד קשאני: כעת במינהל מקרקעי ישראל עושים רפורמה, תנו לו קרקעות בחינם, כמו שנותנים לאחרים בחינם עכשיו.
דוד קשאני: אז יהיו דירות בשפע.
דוד קשאני: אני אומר לכם שהחוק של מאיר שטרית יפתור את כל הבעיה במדינה.
דוד קשאני: הדבר השני הוא בנוגע לסיוע בשכר הדירה, למי הולך הכסף של הסיוע בשכר דירה?
דוד קשאני: – הכסף הולך לאדם שיש לו שתי דירות.
דוד קשאני: בדירה אחת הוא גר ואת השנייה הוא נותן לאנשים ואנשים שוכרים את הדירה.
דוד קשאני: הכסף הולך אליו -אל העשיר.
דוד קשאני: הבנתם את הרעיון.
דוד קשאני: שלושה מיליארד השקלים שהולכים לסיוע בשכר הדירה הולכים לכיסים של העשירים.
דוד קשאני: אני לא מבטל את הסיוע.
יואל חסון: איפה תגור?
דוד קשאני: אני רק אומר לאן זה הולך.
דוד קשאני: לכן זה נכון וצודק להגדיל את הסיוע כפי שהציע ישראל שוורץ.
דב חנין: אני רוצה להצטרף ולהביע הערכה לדוח המבקר, אתם עשיתם עבודה טובה וחשובה.
דב חנין: אדוני היושב ראש הכדור הזה במידה רבה עובר לכנסת.
דב חנין: אנחנו צריכים לתת תשובות לבעיות המערכתיות שקיימות כאן.
דב חנין: אדוני השר אני מצטרף לברכות לך כמי שיצלח, כך אני מקווה, להתמודד עם הבעיות ההולכות ומצטברות כאן.
דב חנין: בעיית הבעיות היא העובדה שהצורך בדיור ציבורי לא נעלם.
דב חנין: יש יותר ויותר אנשים שצריכים עזרה מהמערכת כדי למצות ולקבל את זכותם לדיור, ומצד שני מלאי הדירות הולך ומצטמצם.
דב חנין: לדעתי דרך המלך צריכה להיות לא להסתפק בסיוע בשכר דירה, אלא לבנות דירות לדיור ציבורי שתוכלנה לספק את המענה החברתי החיוני והדרוש.
דב חנין: לצורך העניין הזה, אדוני היושב ראש, אני חושב שיש צורך להשתמש בכספים שמתקבלים ממכירת הדיור הציבורי.
דב חנין: אבל אם הכספים האלה אינם מספיקים, זה נושא מספיק חשוב שהמדינה צריכה לתת לו מענה ולהקצות תקציבים מתאימים לבניית דירות לדיור הציבורי.
דב חנין: להקצות כספים לרכישת דירות כדי שהצורך הציבורי לדירות האלה יתממש.
דב חנין: היום, אדוני היושב ראש, לא רק הבעיות שמצוינות בדוח המבקר, ואלו בעיות קשות ואני קראתי את החלק על הנכים שזכאים לדירות ושהם ממתינים לעיתים המתנה שערורייתית לדירות שהם זכאים לקבל.
דב חנין: הבעיה היא מעבר לכך, שהקריטריונים שנקבעו לכך הם כל כך גבוהים, כל כך דורשנים שחלק גדול מהאוכלוסייה שאנחנו צריכים לתת לה דיור ציבורי איננה נכללת בכלל בקריטריונים לזכאות לדירות.
דב חנין: בתחום הזה כולו, אדוני היושב ראש, חייבים רפורמה כוללת.
דב חנין: צריך להתחיל ממהלך של קנייה ובנייה של דירות לדיור ציבורי.
דב חנין: צריך לחשוב מחדש על הקריטריונים של הזכאות כדי שהאנשים שאנחנו מעוניינים לעזור להם יוכלו לקבל את הדיור הזה ושהם יוכלו לקבל אותו בכבוד ולא במסלול של השפלות.
יואל חסון: בבקשה, סינגור קהילתי.
שרית דהן: אני אדבר בשם נציגי הממתינים הרבה שנים לדירות.
שרית דהן: קשה לתאר במספר מילים מסכת חיים שלמה, בכל זאת בהזדמנות הזאת שנתנה לי ברצוני לתאר בפניכם מהכתב, מקרה אחד מיני מקרים רבים.
שרית דהן: "..
שרית דהן: אני אם חד הורית לשלושה ילדים, אני ממתינה כשש שנים בתור לדיור ציבורי.
שרית דהן: ההמתנה מורטת עצבים ומשתדלת בכל כוחי לפרנס את ילדיי בכבוד, אבל מסתובבת סחור סחור במעגל העוני.
שרית דהן: בכאב רב מעידה על כך שנבצר ממני להעניק לילדיי את הצרכים הבסיסיים להם הם זקוקים ובעיקר לצעיר שבינהם שלומד בחינוך מיוחד וזקוק לעזרה משלימה, שאין באפשרותי לממן עקב המצב הכלכלי.
שרית דהן: האווירה בבית עקב כך קשה ועכורה ויש מתח רב סביב הקושי ואוזלת היד להתמודד עם חוסר היכולת לשנות את המצב.
שרית דהן: מתוך מצוקה זאת ולאחר שנים רבות של המתנה שנעות בין תקווה לייאוש הסכמתי לוותר על הזכות שניתנה לי לדירת שלושה חדרים ולקבל דירת שני חדרים בתקווה שזה הסיכוי היחיד שנותר ליעל מנת להציל את המצב מקריסה סופית.
שרית דהן: לא יתכן שלמרות הכל תוותר הזכות שלי, כמו של אחרים רבים, רשומה על הדף בלבד.
שרית דהן: הגיוני לצפות שבמדינה מתוקנת זכויות
שרית דהן: הם של האזרחים יהיו לא פחות חשובים מחובותיהם, והתקווה הגדולה של חיים עם כבוד לא תתנפץ לאנשים בפנים יום אחר יום..".
יעל הבסי: אנחנו מבקשים להעלות שלוש בעיות שנוגעות לאכלוס דירות של הדיור הציבורי בהן אנחנו נתקלים במסגרת העבודה שלנו בסינגור קהילתי בסניף לוד.
יעל הבסי: 1 - אכלוס דירות בשכונת ווארדה, שכונה שאינה ראויה למגורים; 2 - שיפוץ בדירות, בעיה שמונעת אכלוס חוזר של הדירות; 3 - והפליה נגד נשים שנשואות לזרים.
יעל הבסי: לפני כן, אבקש להתייחס להעדפת סיוע בשכר דירה על פני מתן סיוע בדיור.
יעל הבסי: הזכות לדיור היא הזכות לקורת גג, אבל גם לקביעות, יציבות, שייכות ומקום מפלט לאוכלוסייה מוחלשת וקשת יום.
יעל הבסי: השאלה אם אלה החיים בתלות, בזכאות והליך בירוקרטי שצריך להתקיים מדי שנה נותנים את הדברים האלה.
יעל הבסי: הנושא הראשון שלנו, זה אכלוס דירות בשכונת ווארדה בעיר לוד.
יעל הבסי: שכונת ווארדה היא למעשה ארבעה שיכונים שנבנו בלב שכונת הרכבת בסוף שנות השמונים.
יעל הבסי: שכונת ווארדה ידועה בקרב תושבי לוד כאחד המקומות המסוכנים לחיות בהם.
יעל הבסי: בשכונה מתגוררות משפחות פשע שעוסקות בסחר בסמים.
יעל הבסי: אלימות ברחוב הינה מחזה יום יומי ומכורים לסמים נכנסים ויוצאים מהשכונה בחופשיות.
יעל הבסי: תושבי השכונה מדווחים שהמצב בשכונה מחמיר.
יעל הבסי: משפחות הפשע משתלטות על הדירות הריקות.
יעל הבסי: מציבות שערי ברזל בכניסה לבניינים, מציבות מצלמות מעקב בבניין ומחשיכים את חדרי המדרגות.
יעל הבסי: בשנים האחרונות מבקשות המשפחות שחיות בדירת עמידר בשכונה לעבור ממנה בגלל חשש אמיתי לחיים ולחיי ילדיהם.
יעל הבסי: כל בקשותיהן נענות בשלילה והנימוק הוא שהדירות עצמן הן במצב תקין.
יעל הבסי: בשכונה עומדות דירות עמידר נטושות וריקות – אם דובר על פלישות, אשר חברת עמידר אינה מצליחה לאכלס.
יעל הבסי: אנחנו מכירים הרבה משפחות שמעדיפות לאבד לחלוטין את הזכות לדיור או לגור בתנאי צפיפות בלתי נסבלים ומלבד שלא יעברו לשכונת ווארדה.
יעל הבסי: נמצאת איתנו הגברת נעימה שייח יוסף שברשותכם תתנו לה זכות דיבור.
יואל חסון: אני מתנצל, אבל היית צריכה לומר לנו את זה מראש, אין לנו זמן כעת.
יואל חסון: אני מתנצל.
יעל הבסי: משפחת שייח יוסף חיה למעלה מעשר שנים בדירת עמידר בשכונה.
יעל הבסי: חייהם של בני המשפחה התנהלו תחת טרור מתמיד מצד משפחה שחיה בקומת הקרקע של הבניין ויודע כעוסקת בסחר בסמים.
יעל הבסי: בשבע השנים האחרונות הגישה נעימה אין ספור בקשות למעבר והתריעה על כך שחיי המשפחה בסכנה, אבל כל הבקשות נשללו גם לאחר שבעלה של נעימה נדקר בפניו בשל ניסיונותיו להתנגד לשלטון הטרור בבניין, סרב משרד הבינוי והשיכון להעביר את המשפחה.
יעל הבסי: בשנת 2008 עתרה המשפחה יחד עם עמותת סינגור קהילתי לבית המשפט.
יעל הבסי: בית המשפט סרב להתערב אבל אפשר למשרד הבינוי והשיכון להציע למשפחה חלופות בערים אחרות.
יעל הבסי: בעת ההליך המשפטי, לצערנו, נרצח בנה של נעימה בהיותו בן 19, ובשל בנסיבות הטרגיות הסכים משרד הבינוי והשיכון להעביר את המשפחה לשכונה אחרת בלוד.
יעל הבסי: כאמור ישנן משפחות שעדיין חיות בשכונת ווארדה והן חיות בפחד יום יומי לחייהן ולחיי ילדיהן.
יעל הבסי: משפחות אחרות נאלצות לוותר על זכותן לדיור ציבורי נאות מכיוון ששכונת ווארדה היא האופציה היחידה שמוצעת להן.
יעל הבסי: אנחנו מבקשים מהשר ומהוועדה, לבחון את המצב בשכונה ובינתיים להפסיק את האכלוס בשכונה.
יעל הבסי: אני אתייחס לנושא נוסף אחד בשל קוצר הזמן, הוא שיפוץ דירות לאכלוס חוזר.
יעל הבסי: על פי חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, על החברה המשכנת להראות לדייר את הדירה המיועדת לו, ואם התגלה ליקוי בדירה עליה לתקן את הליקוי בתוך שישים יום מיום החתימה על חוזה.
יעל הבסי: סניף חברת עמידר בלוד מצא דרך לעקוף את הסעיף הזה בחוק.
יעל הבסי: לצערנו, מראים את הדירה למשפחה אך החתימה על החוזה מתבצעת רק כאשר הדירה מוכנה לאכלוס ובכך משך השיפוץ אינו כפוף למגבלה המצוינת בחוק.
יעל הבסי: בפועל יש לנו דוגמאות של משפחות שראו דירה תשעה חודשים ואף יותר לפני האכלוס.
יעל הבסי: מקרה אחד הוא של עולה מאתיופיה, אם חד הורית לשלוש בנות, אושרה לה דירה בדיור הציבורי, את הדירה הראשונה היא לא רצתה ואת הדירה השנייה היא הסכימה לקבל.
יעל הבסי: הדירה הייתה זקוקה לשיפוץ יסודי, עברה חצי שנה והשיפוץ טרם החל והיא פנתה אלינו.
יעל הבסי: היא לא הוחתמה על חוזה ולכן מבחינה חוקית אין שום מגבלה למשך הזמן שהשיפוץ הזה ייקח.
יעל הבסי: פנינו הרבה פעמים גם לחברת עמידר ובסופו של דבר גם למשרד השיכון כדי לאשר את התקציב.
יעל הבסי: בסופו של דבר היא נכנסה לדירה עשרה חודשים אחרי שהראו לה את הדירה.
יעל הבסי: כשהיא ביקשה שיציעו לה דירה אחרת נאמר לה שאם היא תבקש דירה אחרת זה יחשב לה כסירוב למרות שהיא מחכה חודשים ארוכים לאותה דירה.
יואל חסון: אני מודה לך מאוד על הדברים האלה ואני מצטער על המקרה.
יואל חסון: זה באמת מקרה עצוב וקשה, הנושא הזה מטריד.
יואל חסון: אדוני השר בבקשה.
אריאל אטיאס: תודה על הישיבה ועל הזמן.
אריאל אטיאס: אנחנו כאן בעקבות דוח מבקר המדינה.
אריאל אטיאס: דוח מבקר המדינה נכתב על השנים שעברו אבל אין לי ספק שהדברים מתאימים גם לשנים לפני השנים שעברו.
אריאל אטיאס: העניין הזה של מדינות האלכוס, זה טטרה וסטרא מובנה בין הצורך לממש את החוק ואת הצרכים של האזרחים ובין הרצון או היכולת, כל אחד שימחק את מה שהוא רוצה, של מי שאחראי על המשאבים - וזה משרד האוצר.
אריאל אטיאס: אני בוודאי לא מנסה לומר שידנו לא שפכו את הדם, לא נגיד שאנחנו נקיים לכו למשרד האוצר.
אריאל אטיאס: "אם אין קמח אין תורה", ואין יכולת לממש את כל הצרכים הרבים באוכלוסייה גם אם הדבר הוא סעיף תקציבי, הוא לא היחיד.
אריאל אטיאס: במדינת ישראל ומשרדי הממשלה כשכתוב בחוק שצריך לעשות א' אבל בסוף אין כסף.
אריאל אטיאס: די לנו בלהסתכל, למי שמכיר, על דוח תקנות ברודט בנושא מבני ציבור, בעיניי זה עוד אות מתה, צריך לבנות מבני ציבור אבל אין כסף.
אריאל אטיאס: יש חוק אבל אין חוק.
אריאל אטיאס: הדברים החשובים ששמעתי כאן, ואני מבקש לחלק את זה לנושאים שקשורים לתקציב ולנושאים שקשורים למדיניות ובירוקרטיה.
אריאל אטיאס: ככל שאנחנו יכולים, ואנחנו יכולים וצריכים, לשפר את הדברים שעלו בביקורת בכל מה שקשור להתייעלות, קיצורי דרך, תהליך השיפוצים, הזמן שלוקח, התייעלות בתורים, כוח האדם שפועל מול האזרחים שבאים להתאכלס, הטיפול במחוזות.
אריאל אטיאס: ב כל הדברים הקשורים לכך אנחנו צריכים לערוך את הבדיקה בתוכנו.
אריאל אטיאס: להתייעל בכל מה שלא קשור לכסף תקציבי.
אריאל אטיאס: אבל מאחר ורוב הדיון כאן עסק בשני נושאים מרכזיים: הראשון אכלוס הדירות, קיים צורך שניתן לממש בכסף, והדבר הנוסף זה הריבית על המשכנתאות.
אריאל אטיאס: לכן אני אתמקד בשני הנושאים האלה כדי לראות איך נוכל לקבל סיוע מהוועדה, מצדי שהנושאים יגיעו עד לכנסת.
אריאל אטיאס: לגבי קניית דירות, קיימת בעיה וברור שעדיף לקנות דירות.
אריאל אטיאס: החלום הכי טוב שלכל אחד תהייה הדירה שלו, תהייה לו קורת הגג שלו.
אריאל אטיאס: אני לא מקבל, ובמחילה מכבודו של חבר הכנסת ניסים זאב, שכל הדירות שהאנשים קנו זה היה מניפולציה של יורשים.
אריאל אטיאס: יתכן שהיו מקרים של יורשים.
אריאל אטיאס: אין לי ספק שאנשים במצוקה שהדירה שלהם ושהיורשים לא היו מעורבים, זה פרט שלא אמור להשליך על הכלל.
אריאל אטיאס: מאחר ואין כסף, וכפי שאמר ישראל שוורץ , אפשר לפתור בעיה לאדם אחד או לקחת את הכסף הזה ולחלק אותו לחמישים איש.
אריאל אטיאס: אני מסכים שאנחנו צריכים לדון בכך לעומק ולקבל החלטה שאולי תחייב ולשנות החלטות ממשלה ואם צריך לשנות.
אריאל אטיאס: בכל מה שקשור לשכר הדירה, שש מאות שקלים זה טיפה בים.
אריאל אטיאס: היום מחירי השכירות באופן כללי גבוהים בגלל שאנחנו חוזרים לביקושים, אין מספיק דירות, אין מספיק קרקעות וזה חלק מהטיפול שלנו במשרד השיכון בהגדלת השיווק שישנה את מצב שוק הדירות בישראל.