GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאל סטרול: הרעיון היה שתהיה פריסה ארצית, כדי שכל מפונה יקבל מענה במקום מגוריו הוא.
דניאל סטרול: זה מענה טלפוני חסוי, זאת אומרת האדם מתקשר.
דניאל סטרול: הצנענו במשך שנה את העובדה שמנהלת סל"ע היתה מעורבת מאחורי הגוף הנ"ל.
דניאל סטרול: משפחה או יחיד מתקשר לגוף ונעשה לו אינטק טלפוני.
דניאל סטרול: על בסיס האינטק הטלפוני הוא מופנה למטפל במקום המגורים שלו.
דניאל סטרול: אפשרנו למשפחות להביא את המטפל שהם עבדו אתו קודם לכן, בהנחה שהוא עמד בכל הקריטריונים, ויש לנו קריטריונים ברורים מאוד.
דניאל סטרול: כרגע טווח הטיפולים הוא בין 24 ל-48 מפגשים.
דניאל סטרול: עד היום יש לנו כ-2,400 פניות במצטבר.
דניאל סטרול: יש לנו כ-2,000 מבוגרים וילדים שפנו.
מיכאל איתן: בכמה משפחות מדובר?
דניאל סטרול: אני מעדיף שלא לפרט.
מיכאל איתן: אנחנו מדברים רק על מספר המשפחות.
מיכאל איתן: זה יכול להיות 2,400 משפחות וזה יכול 1,000 משפחות.
דניאל סטרול: אני מתעקש לומר שבתוך 2,000 המבוגרים והילדים שכיום מטופלים יש גם פניות חוזרות.
דניאל סטרול: זרם הפניות היום הוא מאוד לא יציב.
מיכאל איתן: אבל העניין של המשפחות הוא חשוב מאוד.
דניאל סטרול: הנתונים האלה קיימים.
דניאל סטרול: אני לא חושב שזה נכון להציג אותם כאן.
מיכאל איתן: אני רוצה להבין למה אני לא יכול לקבל את מספר המשפחות.
דניאל סטרול: אני אדאג להעביר לך את הנתון.
דרורה גורדון: למה לא?
דרורה גורדון: אני חושבת שמזמן יצאנו מהבונקר.
מיכאל איתן: אתה יכול להגיד שאין לך נתונים כרגע, זה גם טוב.
מיכאל איתן: אני רוצה לדעת למה זה סודי.
עמירה דותן: לא שמענו שזה סודי.
מיכאל איתן: האם זה פוגע בביטחון המדינה, בצנעת הפרט, האם זה מדביק?
מיכאל איתן: כל אחד מחזיק מידע ואומר שהוא סודי, אסור לתת.
מיכאל איתן: אם יסבירו לי, אני גם לא רוצה לדעת.
דרורה גורדון: זה לא צריך להיות סודי.
דניאל סטרול: אני חושב שכל הנושא של "מענים" הוא סיפור הצלחה גדול.
דניאל סטרול: זה בזכות זה ששמרנו על צנעה בלתי רגילה של כל הפעילות שם.
מיכאל איתן: זה בטוח.
מיכאל איתן: כשיש צנעה ואומרים סיפור הצלחה, אף אחד לא יכול להגיד שזה לא.
מיכאל איתן: אני אומר לכם: זה סיפור הצלחה סודי.
דניאל סטרול: אני מצר על הציניות, כי יש כאן אנשים מתוך המפונים שהם מדברים על המענה המקצועי מאוד שקיים וניתן שם.
דניאל סטרול: אני לא מבין כרגע מה אתה מנסה לומר כרגע.
מיכאל איתן: אני אגיד למה זה חשוב לי.
מיכאל איתן: אנחנו מכירים את הרישומים, ואני לא רוצה להיכנס לצנעת הפרט ולשום מקרה פרטי, אבל חשוב לי לדעת את התופעה ולהבין את ממדי התופעה.
מיכאל איתן: אם אני יודע שזה מחולק למספר משפחות מסוים, אני יכול לקבל איזושהי תחושה שיכול להיות שלא הגענו לכל המקרים ויכול להיות שכן הגענו לכל המקרים.
מיכאל איתן: יש לזה משמעות מבחינת הרישומים.
מיכאל איתן: אני מניח שברגע שנכנסים לטיפול במקרה, זה גולש גם לבני משפחה.
מיכאל איתן: אני לא איש מקצוע, אבל זאת ההנחה שלי, שברגע שצריך לטפל במישהו שהוא פגוע, יש כאן עניין שנכנס לתוך הדינמיקה המשפחתית, כי כולם עברו ביחד את אותה טראומה וכנראה שצריך לבדוק את העניין.
מיכאל איתן: אבל כן חשוב לי לדעת על כמה משפחות מדובר.
מיכאל איתן: זה גורם המפתח מבחינתי.
מיכאל איתן: אם יש משפחות שלמות שלא הגיעו אליהן, הייתי שואל את עצמי אולי כן צריך להגיע אליהן.
עמירה דותן: אני מניחה שדני ייתן את כל האינפורמציה.
עמירה דותן: מתוך הליווי של הוועדה הזאת במהלך הזמן, לקח זמן עד שאנשים פנו לטיפול.
עמירה דותן: זה לא היה כל כך פשוט.
עמירה דותן: אני רוצה להזכיר לכולנו שזה לא היה פשוט גם בעניין של פרטני מול קהילתי.
עמירה דותן: לאט-לאט המצב נעשה יותר גרוע, וגם היתה יותר לגיטימיות ללכת לטיפול.
עמירה דותן: כלומר היתה פה איזושהי עקומת למידה גם של האנשים וגם של "מענים".
עמירה דותן: בכל הדיונים שהיו כאן, כולל עם אנשים שטופלו, הדברים נאמרו בריש גליה, שכל מי שרצה טיפול, וכל מי שהקהילה חשבה שהוא או משפחתו צריך טיפול, מצאו את הדרך להגיע ל"מענים", ו"מענים" עשה עבודה מקצועית נכונה מאוד.
מיכאל איתן: אני לא מערער על שום דבר.
מיכאל איתן: אני מסתכל על התופעה ואני רוצה ללמוד את התופעה.
מיכאל איתן: אני לא רוצה חלילה לפגוע בצנעת הפרט, אבל אני כן רוצה לדעת כמה בודדים נכנסו לתוך המערכת וכמה משפחות נכנסו.
צביה שמעון: אנחנו נעביר לך את הנתונים האלה.
עמירה דותן: פרופ' לבב, בבקשה.
פרופ' יצחק לבב: ביקשת בזמנו לתכנן מחקר מדעי בכללים מדעיים לגבי מצבם הנפשי, אבל אנחנו הרחבנו מעט.
פרופ' יצחק לבב: אני כרגע מייצג את משרד הבריאות.
פרופ' יצחק לבב: לפני כחודשיים התבקשנו לתכנן הצעת מחקר וחשבנו איך לעשות זאת.
פרופ' יצחק לבב: למטרה זו גייסנו חוקר נוסף ממכון גרטנר שבתל-השומר, ושנינו עבדנו על ההצעה.
פרופ' יצחק לבב: חשבנו איך לעשות זאת בצורה שתהיה הכי מהימנה, ויחד עם זאת תפריע פחות לאוכלוסייה.
פרופ' יצחק לבב: ניגשתי אל האוכלוסייה הזאת לפני הפינוי, ואז הבנתי מה הן הבעיות.
פרופ' יצחק לבב: לכן הרכבנו הצעה שיש לה שלושה מרכיבים: המצב הנפשי, המצב הבריאותי הפיסי והמצב הפסיכו-חברתי.
פרופ' יצחק לבב: דוגמה למצב נפשי, למשל אשפוזים פסיכיאטריים.
פרופ' יצחק לבב: מצב פיסי, נניח פניות לרופא כללי או מדידות של לחץ דם.
פרופ' יצחק לבב: הנחנו, וגם חבר הכנסת אלדד ביקש, שלא רק התחום הנפשי הטהור ייבדק, אלא כל ביטוי של סטרס.
פרופ' יצחק לבב: זאת המסגרת המחשבתית הנכונה, למשל לחץ דם.
פרופ' יצחק לבב: לגבי פסיכו-חברתית, נניח עבירות נגד החוק מבחינת התנהגות בכבישים או אחרת, למשל גירושים.
פרופ' יצחק לבב: אנחנו חושבים שיש לנו אפשרות לבדוק את האוכלוסייה הזאת שנתיים או שלוש טרם הפינוי ולאחר הפינוי, אם נקבל את שיתוף הפעולה של המוסדות השונים שרושמים, כמו קופות-חולים, משרד הבריאות, משרד הרווחה, משרד החינוך וכו'.
פרופ' יצחק לבב: אנחנו מתייחסים למבוגרים ולילדים כאחד.
מיכאל איתן: על איזה תקציב מדובר?
פרופ' יצחק לבב: 300,000, משום שיכול להיות שהמערכות השונות שנפנה אליהן על-מנת שהן יפיקו את הנתונים ידרשו כסף.
פרופ' יצחק לבב: מעט מאוד לצוות כוח-אדם.
פרופ' יצחק לבב: לי משרד הבריאות משלם, אבל לשני לא.
פרופ' יצחק לבב: אנחנו מתכוונים לעבוד עם תקציב מצומצם מאוד, כי אנחנו מבינים שיש כאן מצוקות שונות.
פרופ' יצחק לבב: אנחנו גם חושבים שיש צורך שתהיה ועדה מלווה, עוקבת, מי שאתם תקבעו, ממפוני גוש קטיף כמובן, ועוד כמה חוקרים ראשיים בישראל.
עמירה דותן: מה קורה עם הכסף בגמר שנת התקציב?
עמירה דותן: אני מבינה שמנהלת סל"ע העבירה מחצית מהסכום.
פרופ' יצחק לבב: היא התחייבה להעביר.
מיכאל איתן: לא כדאי להתחיל אם אין כל התקציב.
מיכאל איתן: זה סתם לזרוק כסף.
עמירה דותן: יש לך רעיון מאיפה אפשר להשיג עוד כסף?
מיכאל איתן: אני לא סמכות להחליט אם ההוצאה הזאת היא מוצדקת, אבל חשבתי האם זה מוצדק או לא מוצדק.
מיכאל איתן: על זה גם צריך לעשות דיון, כי השאלה היא מה המטרה של המחקר, ומשם צריך להביא את הכסף.
מיכאל איתן: אם המטרה של המחקר היא ללמוד איך לפנות עוד אנשים בעתיד, זה עניין אחד.
מיכאל איתן: אם המטרה היא אקדמית, אז שהאקדמיה תביא את הכסף.
מיכאל איתן: צריכים לפנות לקרן הלאומית למחקר.
עמירה דותן: השאלה היא האם מדובר פה בטראומה, למשל אם תהיה חלילה רעידת אדמה או תהיה איזושהי טראומה אחרת שאיננה פינוי של אנשים ממקומותיהם, האם אפשר יהיה לגזור מהמחקר הזה?
עמירה דותן: כי אחרת זה מוטה.
מיכאל איתן: למפונים המחקר הזה כבר לא יעזור.
זאב אלקין: אתה אופטימי שזה לא יעזור, כי אתה אומר שעד שהמחקר ייגמר ייפתרו הבעיות של המפונים.
פרופ' יצחק לבב: אם זה ישמש למטרות פוליטיות או אחרות, זה כבר לא הנושא שלי כמובן.
פרופ' יצחק לבב: אבל אם יש ביטויים מסוימים לסטרס שלא ידועים, אז אפשר לתכנן תוכניות להתערבות.
פרופ' יצחק לבב: אם נמצא שיש עלייה בלחץ דם, למשל, אז נצרך לתכנן תוכנית על-מנת שאנשים יבואו ויקבלו טיפול.
עמירה דותן: זאת הערה מאוד נכונה.
מיכאל איתן: כמה זמן ייקח להשלים את המחקר?
פרופ' יצחק לבב: אם הכסף ישנו, אפשר לעשות את הכול במהרה, כי הכול מתבסס על נתונים שכבר קיימים.
פרופ' יצחק לבב: אני לא רואה את קופות החולים ואת משרד החינוך מסרב לתת לנו את הנתונים, או לקבוצה הבודקת.
פרופ' יצחק לבב: זה ייקח כשישה חודשים.
דרורה גורדון: לזה כיוונתי, אם הדברים התפרשו לא נכון, כי "מענים" היא ביתנו ואנחנו מכירים ואנחנו מאוד מעריכים.
דרורה גורדון: אבל זה לא סותר את מה שעלה כאן, ולזה כיוונתי בהחלט, או הצעת מחקר או לבחון.
דרורה גורדון: אני עובדת סוציאלית, וחוק האתיקה עובד עלי.
דרורה גורדון: אבל מזמן אנחנו יודעים שאנחנו חייבים גם להשתמש בנתונים ואין שום סיבה לא לומר.
דרורה גורדון: להפך, זה יכול לאפשר לנו לראות את גודל התופעה וללמוד ממנה.
דרורה גורדון: אבל בהחלט יש לי הערכה מלאה.
מיכאל איתן: על יסוד מה יש לך הערכה?
מיכאל איתן: מה התפקיד שלך?
דרורה גורדון: אני מפקחת במשרד הרווחה בשירות לעבודה קהילתית במחוז באר-שבע והדרום.
דרורה גורדון: במחוז שלי יש שש רשויות שקלטו מפונים.
מיכאל איתן: אבל איך המדדים שעל-פיהם את כל כך מרוצה?
דרורה גורדון: אני לא מרוצה.
דרורה גורדון: אני שומעת ואני מאמינה ואני מעריכה מאוד, ואני חושבת שעובדים שם עובדים טובים בהחלט.
דרורה גורדון: אני לא מכירה את דני, אבל אני מעריכה ואני יודעת שנבחרו אנשים בקפידה ואני שומעת גם את התגובות של האוכלוסייה.
דרורה גורדון: אבל הייתי רוצה ללמוד מזה, כפי שנאמר כאן, בנושא רעידת אדמה, בתקווה שלא תהיה.
דרורה גורדון: דבר נוסף, לראות איך ממשיכים הלאה, האם כשמגיעים ל-60 טיפולים או ל-100?
דרורה גורדון: מתי זה הסוף?
מיכאל איתן: עזבי רעידות אדמה, נדבר על דבר קונקרטי.
מיכאל איתן: מטריד אותנו שיש איקס משפחות שעברו תהליך מסוים, שהתעורר אצלנו חשש שהביא אותם למצב נפשי קשה, שעוד מוכבד כתוצאה מהטיפול הלא יעיל שלנו בפתרון הבעיות.
מיכאל איתן: אני רוצה לקבל דוח ממישהו, שיאמר: עשינו פעולות לאיתור הבעיה, שלחנו אנשים, בדקנו את כל המשפחות, הסתכלנו אם יש סימפטומים.
מיכאל איתן: לפעמים יש אנשים שלא מודעים, לפעמים יש אנשים שלא רוצים להודות שהם נמצאים במצב כזה.
מיכאל איתן: לקחנו איזשהו אמצעי ועשינו סריקה של כל המשפחות ואיתרנו משפחות שצריכות התערבות, או החלטנו שבשלב הראשון אנחנו מחכים בבית ומי שיפנה הוא הלקוח שלנו.
מיכאל איתן: נניח שבחרנו את הדרך השנייה, חיכינו בבית, פנו אלינו כך וכך אנשים, קיבלו טיפול כזה, יש לנו מדדים שאומרים שיש שיפור ולא הצלחנו בדברים מסוימים.
מיכאל איתן: מי נותן דוח על זה?
דרורה גורדון: אלה שאלות שחשוב מאוד שהוועדה תתייחס אליהן.
דרורה גורדון: אולי לא בשיחה כרגע, אבל בגדול אלה השאלות שמנחות אותי בעבודה.
עמירה דותן: איפה התשובות?
דרורה גורדון: בחלקים שאני אחראית עליהם והמשרד שלי אחראי עליהם, נתנו משאבים.
עמירה דותן: אנחנו לא מדברים על משאבים אלא על תשובות לחבר הכנסת איתן.
עמירה דותן: הוא אומר שאתם עוסקים בזה כמעט ארבע שנים, האם יש איזושהי אסופה של אינפורמציה שאתם יכולים עכשיו לומר מה עשיתם?
עמירה דותן: לא כמה כסף זה עלה, אלא מה עשיתם, האם פניתם לכל משפחות, האם פניתם לקופות-חולים.
דרורה גורדון: הכלל הראשון, נעשה בכל רשות ורשות מיפוי, קודם כל מי האנשים, כמו שאתה אומר, ומה הצרכים שלהם, ובכמה תחומים.
מיכאל איתן: מה התוצאות במספרים כלליים?
דרורה גורדון: אנחנו, בכמה וכמה תוכניות שמושקעות דרך המערכות המקומיות, שזאת הרשות על כל חלקיה, יחד עם המחלקות לשירותים חברתיים, עם כוח האדם שלהם להכשיר אותם.
דרורה גורדון: כי בוודאי הוועדה יודעת שיש עובדים סוציאליים לכמה וכמה תחומים, לאגום אותם לתוך הקהילה.
עמירה דותן: אבל אלה דברים שנעשו ונעשים.
איציק עוזר: לדני יש כל הנתונים.
עמירה דותן: בגלל שאת באה מהדרום ואת עוסקת בשש הרשויות האלה, ומאחר שהמידע הוא נקודתי מאוד, אנחנו יודעים מי המשפחות, אנחנו יודעים מי האנשים, אנחנו יודעים באילו מקומות הם נמצאים, זאת אומרת שום דבר פה הוא לא בסימן שאלה, הכול אינפורמציה שידועה.
עמירה דותן: עבדו עם האנשים האלה, או לפחות עם חלקם, במהלך ארבע השנים האחרונות.
עמירה דותן: לכן הציפייה היתה לשמוע מידע מה היה, כמה משפחות טופלו, מה הגילאים שלהם, מה נאמר שם, אילו בעיות גדולות, האם יש דינמיקה או לא, האם באמת בעיות רפואיות או רק בעיות אחרות, האם קשיים בתפקוד.
עמירה דותן: דיברנו קודם על תעסוקה, האם יותר תאונות דרכים.
עמירה דותן: יש פה כל מיני דברים שאני הנחתי שאת, שמגיעה מהשטח, תתני לנו עליהם נתונים לא ברמה של מחקר, אלא ברמה של איש שטח שרואה את הדברים מול עיניו.
עמירה דותן: גם אם אין לך כרגע, אשמח מאוד אם תאספי את זה ותכתבי לנו מכתב לוועדה, ונראה אם לאור המכתב הזה נקיים עוד דיון בנושא הספציפי הזה או לא.
עמירה דותן: אבל המידע חייב להיות באותן רשויות שאת מנהלת.
דניאל שטרול: אני רוצה לומר כמה משפטים, כי אני נבוך, מבולבל ומוטרד.
דניאל שטרול: יש לנו נתונים מלאים, בוצע מיפוי סטטיסטי מלא עם פרופ' בן-שחר באוניברסיטת באר-שבע.
דניאל שטרול: יש לנו מיפוי מלא מהיכן פנו, מאיזו קהילה, מי פנה ואילו חתכי גילאים ואילו סוגי בעיות מאפיינות כל חתך גילאים וכו'.
דניאל שטרול: כל הנתונים האלה קיימים.
דניאל שטרול: אי-אפשר לנהל תהליך כזה מבלי לבצע מעקב כזה.
דניאל שטרול: לדוגמה, רק הבוקר פניתי למר צבי פיירמן ושאלתי אותו האם יש לו נתונים לגבי קהילות שברוך השם מתחילות את תהליכי השיקום שלהן, האם זה בא לידי ביטוי, האם יש שם אינדיקטורים כלשהם.
דניאל שטרול: יש לנו כל הנתונים, ואני חוזר ואומר שאלה נתונים רגישים מאוד.
עמירה דותן: בגלל שמדובר פה באנשים.
מיכאל איתן: אני לא מדבר ברמת שכונה ובית.
דרורה גורדון: אני יכולה לספק את הנתונים האלה?
צביה שמעון: אנחנו רק עכשיו מכירים אותך.
צביה שמעון: נעשה היכרות אחר כך.
דרורה גורדון: אני מתנצלת בשם מנהל המחוז שלי והסגן, שלא הצליחו להגיע.
דרורה גורדון: יש פה מקום לאגום את כל הנתונים מכל הגורמים.
עמירה דותן: הבנו את הצורך לאגום את הנתונים, ואני חושבת שאת צודקת.
עמירה דותן: אני מניחה שראש המחלקה שלך מכיר ויודע.
מיכאל איתן: אני לא רוצה שום נתון, אבל אני כן רוצה שהוא יסביר ושאנחנו נגיע למסקנה באיזו רמת נתונים אנחנו כן מבקשים.
מיכאל איתן: אני יכול להבין שברמה שבה אפשר לזהות קהילה מסוימת ולהכתים אותה או לשים עליה תג שהם כולם שם סובלים מטראומה, את זה לא הייתי רוצה.
מיכאל איתן: אבל לדבר היום על הבעיה בכללותה, לתת נתונים כלליים, להגיד לנו מה הממצאים הראשונים שעולים, איפה צריך להשקיע יותר משאבים, מה רמות הטיפול שניתנו, מה היו ההוצאות, זה דיון.
מיכאל איתן: אנחנו אחראים על כספי הציבור, אנחנו אחראים על הפעילות.
מיכאל איתן: אי-אפשר להגיד לנו שהכול סודי.
דניאל שטרול: לא נאמר פה על שום דבר שהוא סודי.
דניאל שטרול: נאמר שמדובר על חומרים ועל תכנים רגישים ומדובר בתפיסת הפעלה שאדוני לא מכיר אותה, במערך שלם שפרוס בשטח, שבשיתוף פעולה עם הוועד יש מנגנון שלם של עשרות אנשי מקצוע, שבונים תמונה מקצועית כל העת.
דניאל שטרול: לדוגמה, היום פנו אלי שביישוב מסוים בקהילה מסוימת מזהים שכרגע הצורך הוא לסייע בעיבוד אובדן ואבל, או לעזור בטיפול בהקשרים של סמכות הורית, או בכלל, בקצה השני של הרצף, קהילה שהולכת למיזוג ומתחברת עם קהילה חדשה, ואיך מייצרים זהות משותפת של קהילה חדשה.
דניאל שטרול: אנחנו מדברים על רצף שלם שמצד אחד הוא טיפולי ומצד אחר הוא שיקומי.
דניאל שטרול: אבל כדי שנעשה את זה בצורה מסודרת, אני מבקש לייעד דיון ונשמח להציג את כל התפיסה, נשמח להציג את הנתונים בצורה כזאת שלא נפגע בצנעת הפרט.
דניאל שטרול: לדוגמה, בדיון שכזה הייתי פונה לפורום המכובד הזה, כי כל הזמן אנחנו מדברים על מה תפקידנו, ובדיון כזה אני הייתי חוזר ומפנה קריאה שגברתי שמעה אותי אומר אותה לא אחת, שגם להנהגות הקהילות יש תפקיד לא פשוט בהתמודדות עם המציאות.
דניאל שטרול: אשמח לקיים כזה דיון, אבל בתנאי שהוא יהיה דיון מסודר ולא כל מיני אמירות שלא מתבססות על תמונת עולם.
צביה שמעון: חבר הכנסת איתן, אנחנו מוכנים לבוא ולתת סקירה ולהציג לך את השיטה ואיך אנחנו עובדים.
צביה שמעון: אני מציעה שתקבעו פורום שישמע אותנו.
צביה שמעון: אני חושבת שגם מבקר המדינה בדק את הנושא הזה ויש לו דוח על הנושא הזה.
יוסי הירש: יש לנו כמה דוחות לגבי הנושא הספציפי הזה, גם בנושא תעסוקה, גם בנושא יישוב הקבע.
צביה שמעון: יש שם אירועים שמי שהתקדם, מי שחתם ולקח את האדמה ובונה, המצב שם הרבה יותר טוב לעומת אלה שמחכים ואומרים שהם רוצים להשיג גם את זה וגם את זה.
מיכאל איתן: את לא יודעת מה התוצר ומה הסיבה.
צביה שמעון: על כל דבר אפשר להילחם ולבקש ולדרוש, ויכול להיות שיש דברים צודקים.
צביה שמעון: לדוגמה, החברים שהולכים לניצנים הלכו לבג"ץ, והלוואי שיצליחו.
צביה שמעון: אני לא מביעה דעה אם זה בסדר או לא, אני מדברת על כך שאפשר לעשות במקביל, ואת זה אמרנו הרבה פעמים בוועדות האלה.
צביה שמעון: אפשר לקחת את השטח ולהתחיל במקביל.
יוסי דיין: אני רוצה לדבר על מצבנו הנפשי, כולל גרושים וגרושות, ונגזר מזה גם נושא התעסוקה.
יוסי דיין: אני מוכרח לספר שני סיפורים.
יוסי דיין: בניסנית היו לנו המון גרושות, והמועצה טיפלה בהן כל כך טוב שהגרושות באו מהעיר לניסנית.
יוסי דיין: היום אנחנו צוחקים על עצמנו שהגרושים והגרושות מתרבים מיום ליום, ודווקא במקומות שלא חשבנו על זה.
יוסי דיין: לא מטפלים בהם בצורה נכונה.
יוסי דיין: אני חושב שמנפנפים אותם, וזה משליך בסוף על הבית ועל התעסוקה.
צביה שמעון: מי מנפנף אותם?
יוסי דיין: מנפנפים אותם בוועדות המיוחדות.
עמירה דותן: אבל זה לא טיפול נפשי.
צביה שמעון: איך אתה יכול לומר דבר כזה?
עמירה דותן: התחלנו את הדיונים כאשר הא בהא תליא, והכול תלוי זה בזה.
עמירה דותן: אני לא מתכוונת לחזור חזרה.
עמירה דותן: הנושא שאנחנו מדברים בו הוא הנושא של הטיפול הנפשי.
עמירה דותן: אם חלק מהאנשים האלה פנה ל"מענים" או לאיזשהו מקום אחר ולא טיפלו בהם או זרקו אותם מהחדר או לא התייחסו אליהם, זה המקום לומר את זה.
עמירה דותן: אבל לא ועדה מיוחדת ולא שום דבר אחר.
יוסי דיין: הם מגיעים למצב הזה בגלל שלא מטפלים בהם בצורה נכונה.
עמירה דותן: כרגע אנחנו מפרידים בין נושא לנושא.
עמירה דותן: האם יש לך מידע, שאנשים שלדעתך צריכים להיות מטופלים בגופים השונים של רווחה לא מטופלים?
יוסי דיין: 10%-15% מכרמיה הם גרושים וגרושות והם בבעיה.
עמירה דותן: הם מטופלים?
עמירה דותן: הם ניגשו לקבל טיפול ולא טיפלו בהם?
יוסי דיין: הם לא מטופלים ברווחה.
עמירה דותן: הם ביקשו טיפול ולא מטפלים בהם?
יוסי דיין: הם לא ביקשו טיפול.
יוסי דיין: לא כל אחד מבקש טיפול, לא כל אחד הולך ללשכת עבודה לבקש עבודה.
יוסי דיין: רובנו לא הולכים ללשכת עבודה להירשם לתעסוקה.
עמירה דותן: אבל איך הממסד יכול לדעת שמישהו צריך טיפול כאשר הוא לא בא ומבקש, או משפחתו לא מבקשת?
יוסי דיין: הם מגיעים למנהלת סל"ע.
צביה שמעון: הם באו אלינו?
צביה שמעון: במנהלת סל"ע יושב דניאל סטרול.
איציק עוזר: בא מישהו למנהלת סל"ע וביקש טיפול ולא קיבל?
איציק עוזר: יש לך שם כזה?
עמירה דותן: אני שמחה מאוד שאתם באים ואני שמחה מאוד שאנחנו מטפלים בבעיות.
עמירה דותן: אני מאוד לא אוהבת שנכנסים בתפר כאשר לא צריך להיכנס בתפר.
עמירה דותן: זה לא מכובד, זה לא יפה.
עמירה דותן: אני מבחינתי יכולה לסגור את הדיון כרגע ולומר שזה לא מכבד ולכן אני לא רוצה להמשיך עם זה.
עמירה דותן: אני מבקש שבתוך הפרסומים שלכם שיוצאים מדי פעם, תאמרו שכל מי שזקוק לעזרה אישית או משפחתית, בנושא גירושים או מחלות וכו', הכתובת היא זאת וזאת.
עמירה דותן: שאני לא מוכנה לשמוע שאנשים לא יודעים למי לפנות ושאנשים לא מטופלים.
עמירה דותן: אם זה הנושא, אני רוצה לדעת עליו.
עמירה דותן: אבל לא בגלל שאנחנו פונינו ולא מטפלים בנו ואין לנו תעסוקה והוועדות המיוחדות לא עובדות, אז אנחנו נזקקים לטיפולים.
יוסי דיין: יש בעיה של גרושים וגרושות, וזה צריך להיות מטופל וזה לא מטופל נכון.
עמירה דותן: מה זה מטופל נכון?
יוסי דיין: גם במנהלת סל"ע וגם בגופים האלה זה לא מטופל בצורה נכונה לדעתי.
יוסי דיין: אני לא מוריד את זה על מנהלת סל"ע, אבל אני אומר שיש בעיה של גרושים וגרושות, ובכמויות, ומיום ליום זה מתרבה וצריכים לטפל בזה בצורה נכונה, ולא מטפלים בזה.
עמירה דותן: אותם גרושים וגרושות יודעים שיש מקום לטפל, במקרה שירצו לעשות טיפול רפואי או טיפול נפשי?
צביה שמעון: הוא לא מדבר על זה, הוא מדבר על כסף.
עמירה דותן: אני לא רוצה להיגרר לפינה הזאת.
עמירה דותן: השאלה היא אם האנשים האלה, כשהם צריכים טיפול נפשי או טיפול חיזוק או טיפול הכוון, יודעים לאן לגשת, והאם כשהם ניגשים לשם מטפלים בהם.
עמירה דותן: זאת השאלה לדיון הזה.
עמינדב דרורי: אני אומנם לא שייך לגוש קטיף, אני שייך לצפון השומרון.
עמירה דותן: ב-30 בחודש נקיים דיון בנושא של יד חנה.
עמינדב דרורי: אני שייך לדאבוני לקבוצה שכן יצאה מאוגדת בזמן הגירוש, שנקראת קבוצת חומש, היתה אמורה להיות מרוצה, הגיעה לכאורה לנחלתה מבחינה פיסית, נפשית, אפילו לא רחוקים מאזור המגורים המגורש כך שחלק אפילו לא נפגע בפרנסה, ולא כך הדבר.
עמינדב דרורי: לכן אני מבקש אם אפשר להכליל באותו מחקר גם את אותה קבוצה.
עמירה דותן: ברור מאליו.
עמירה דותן: אנחנו נדבר על זה גם כשניפגש בעוד כשבועיים.
עמירה דותן: יש פה מקום של בניית בית, אני יודעת את זה גם מניצן, אנשים שבונים את בתיהם מחדש, והקושי הוא להיפרד מכל התהליך ולהיכנס לתהליך אחר.
עמירה דותן: הדבר לא נגמר בעצם, הגירוש או הפינוי לא נגמר בזה שיש מקום חלופי ויש בית חלופי, בוודאי לא במה שקשור בנושא הנפשי.
עמירה דותן: אבל אני בהחלט מקבלת את ההערה.
עמירה דותן: נקיים על כך דיון נפרד, עם כל הנתונים שתביאו.
דורון בן-שלומי: ברוך השם היום יש תקציבים שעובדים, אם זה "מענים", אם זה תקציב חברתי, אם זה משרד הרווחה, תקציבים ייעודיים בעבור הנושא.
דורון בן-שלומי: השאלה היא בתוכנית, כשהיום עסוקים בכל מיני תוכניות של גרף יורד, האם יש הגדרה עד מתי קהילה או אדם פרטי זכאים לאותו תקציב ייעודי?
דורון בן-שלומי: האם יש החלטה כזאת?
דורון בן-שלומי: אני לא מכיר אותה.
דורון בן-שלומי: אני חושב שיש בה גם היגיון מסוים, קהילה מסוימת שהגיעה לבתי קבע, אז זה בסדר.
דורון בן-שלומי: השאלה היא אם יש החלטה.
דורון בן-שלומי: אני לא יודע, למשל, מה קורה בתקציבים ל-2009.
דורון בן-שלומי: אני חושב שזה נושא שצריך להגדיר אותו, והשאלה היא אם יש הגדרה כזאת.
צביה שמעון: יש הגדרה.
צביה שמעון: יש הבדל בין הטיפול החברתי לטיפול הנפשי.
צביה שמעון: אנחנו מדברים היום על הטיפול הנפשי.
צביה שמעון: ממשלת ישראל, כל זמן שאנשים יצטרכו טיפול נפשי, תיתן טיפול נפשי.
דורון בן-שלומי: אין לזה תאריך?
דורון בן-שלומי: אבל אני חושב שגם המישור הקהילתי משפיע.
דורון בן-שלומי: האם יש החלטה על תקציב חברתי?
צביה שמעון: אנשים קיבלו את בית הקבע שלהם, יש 18 חודשים לבנות את הבית.
צביה שמעון: אלה שצריכים לבנות את הבית שלהם בונים, גומרים, ואנחנו מפסיקים להם את התקציב.
צביה שמעון: אנחנו לוקחים עוד כמה חודשים כדי לראות שיש התמזגות וקליטה, ולאחר מכן אנחנו מפסיקים את התקציב.
דורון בן-שלומי: האם את אומרת שתקציב חברתי ניתן לקהילה לפי אותם 18 חודשים של שכר הדירה, פלוס חצי שנה לצורך העניין?
צביה שמעון: אני לא רוצה לומר אם זה פלוס שלושה או ארבעה חודשים, אבל בהחלט עד שבונים את הבית וכו'.
צביה שמעון: אנחנו רוצים להביא את זה להחלטת ממשלה לעגן את זה.
עמירה דותן: כלומר, עד בניית הבית ועוד כמה חודשים.
עמירה דותן: החלטה תהיה בזמן הקרוב.
עמירה דותן: האם זה עונה לך, דורון?
דורון בן-שלומי: אני משער שבדרך הטבע זה לא באותו מישור, אלא זה גרף יורד, והיינו שמחים לראות את זה לפני.
עמירה דותן: אני רוצה לברך על הישיבות העתיות שלכם עם דורון ושל מנכ"ל משרד ראש הממשלה עם דורון.
פרופ' יצחק לבב: יש לקוות שהפגישה תתקיים מחר, כדי שנדע אם יש הכסף הזה.
עמירה דותן: נהיה אופטימיים, אבל לא עד כדי כך.
עמירה דותן: אני פותחת את הישיבה.
עמירה דותן: אני מתנצלת בפני אנשי יד חנה שדחינו את זה מהשבוע שעבר.
עמירה דותן: אנחנו מקיימים את הישיבה הזאת במיוחד לאור פנייתכם והשיחה שקיימנו בינינו לפני כחודש.
עמירה דותן: הבטחתי שנקיים ישיבת ועדת משנה בנושא הזה, והבמה שלכם לומר את הדברים מסודרים אף על פי שחלק מהתשובות קיבלנו טלפונית.
עמירה דותן: הייתי רוצה שגם בשביל התרשומת הדברים יהיו ברורים.
עמינדב דרורי: אני מהיישוב קדים בצפון השומרון.
עמינדב דרורי: אני רואה שמזכיר היישוב הגיע לפה עם שתי מכובדות שאני לא יודע מהם, ואם אחת מהן היא עורכת דין יש בזה פגם משום שעורכת הדין היא של היישוב, והיא אמורה לייצג אותי.
עמירה דותן: אתה מדבר על משהו שאנחנו לא מבינים, אז בואו נתחיל מהתחלה.
עמירה דותן: אנחנו עושים ישיבה על יד חנה.
עמירה דותן: יש על כך שלושה נושאים שהעליתם: נושא אחד הוא בעניין רשם האגודות; הנושא השני הוא הסכם ההעתקה; הנושא השלישי הוא הקרווילות – אלה שלושת הנושאים שאתם העליתם.
עמירה דותן: הנושא הרביעי שאני מאתרת שלא אמרתם בקול רם, הוא הנושא החברתי, וכל מה שקשור במארג החברתי שלכם ביד חנה.
עמינדב דרורי: אמרתי בתחילת דבריי שאני רוצה להעיר הערה כי מזכיר היישוב נמצא פה עם שתי נשים שהוא יציג אותן, ואם אני לא טועה אחת מהן- -
עמירה דותן: סליחה, בינתיים אני מנהלת את הישיבה.
עמירה דותן: אני מבקשת שאתם, יד חנה, תאמרו למה אתם יושבים כאן.
עמירה דותן: אלה הנושאים שאני יודעת עליהם.
עמירה דותן: נושא אחר נושא תאמרו מה הבעיה, איך אנחנו יכולים לעזור לכם לפתור אותה במקום להתקדם.
עמירה דותן: הנושא הראשון שדיברתם עליו הוא רשם האגודות, אז ספרו לנו מה הבעיה עם רשם האגודות, ואיך אנחנו יכולים לעזור לכם לפתור את הבעיה.
יפים ויינטראוב: אני מפונה מהיישוב גנים, ועכשיו אני בקבוצת יד-חנה-חומש.
יפים ויינטראוב: רציתי להביא את נושא רשם האגודות.
יפים ויינטראוב: אני לא יודע אם יש פה מישהו ממשרד רשם האגודות- -
עמירה דותן: כל האנשים שביקשתם להזמין נמצאים, וכולם רוצים לשמוע איך אפשר לסייע לכם.
יפים ויינטראוב: אני לא אוהב לדבר מאחורי הגב.
יפים ויינטראוב: מה שכן, הדברים שמתנהלים באגודת יד-חנה-חומש מתנהלים בניגוד לתקנון האגודה ובניגוד לכל הפקודות שחתומות בידי רשם האגודות.
יפים ויינטראוב: הפניות לרשם האגודות נשארות בלי תגובה.
יפים ויינטראוב: למשל, אני פניתי לרשם האגודות במכתב ב-24 באוגוסט ושלחתי אותו עם בקשה לקבלת הודעת דואר SMS שהמכתב התקבל.
יפים ויינטראוב: קיבלתי הודעת SMS ב-25 באוגוסט שהמכתב שלי התקבל.
יפים ויינטראוב: אבל עדיין לא קיבלתי שום התייחסות למכתבי.
יפים ויינטראוב: לא קיבלתי גם התייחסות שהמכתב התקבל.
עמירה דותן: אם כך, נושא אחד הוא שאתם לא נענים לפניות שלכם.
יפים ויינטראוב: זה הדבר הראשון, אבל העיקרון הוא שהדברים מתנהלים בניגוד לתקנון האגודה.
עמירה דותן: זה משפט שלא ברור לי, כי זה שיפוטי.
עמירה דותן: תסביר מה לא מתנהל כדי שנוכל להבין על מה אתה מדבר.
יפים ויינטראוב: הדבר הכי גרוע הוא שלא נבחרה ועדת ביקורת באגודה.
יפים ויינטראוב: שאלתי גורמים באגודה ואמרו לי שיש אישור מרשם האגודות לשקול האם כדאי לבחור או לא.
יפים ויינטראוב: אבל אין דבר כזה.
יפים ויינטראוב: בתקנון כתוב שצריכה להיות ועדת ביקורת.
יפים ויינטראוב: שנית, הבחירות להנהלת האגודה התקיימו גם בניגוד לתקנון.
יפים ויינטראוב: הדבר השלישי הוא שיושב ראש האגודה נבחר בניגוד לתקנון כי גם הוא לא תושב המקום, והוא לא חבר האגודה, והוא בכל זאת נבחר לתפקיד יושב ראש האגודה.
יפים ויינטראוב: הדברים האלה לא ברורים לנו, והייתי רוצה לדעת למה זה מתבצע ככה, ולא קיבלתי תשובה.
עמירה דותן: כלומר, זה שוב חוזר לנושא, שאתם לא מדברים עליו, אבל הוא נמצא שם כל הזמן – יש בעיה חברתית שבגללה יש הרגשה של חוסר שקיפות, שאתם לא יודעים איך קורה ומה קורה, אתם לא מקבלים תשובות.
עמירה דותן: פה הבסיס של הרגשת אי הנוחות שלכם.
יפים ויינטראוב: נכון.
יפים ויינטראוב: יש עוד דבר אחד לגבי המפרק של רשם האגודות.
יפים ויינטראוב: לפי הודעת מנהלת סל"ע, אנחנו עוד מעט לא נכיר את המנהלת – או להפך, מנהלת סל"ע לא תכיר בנו- -
עמירה דותן: הגיע הזמן.
עמירה דותן: מנהלת סל"ע עשתה את עבודתה, והיא צריכה ללכת כבר.
עמירה דותן: הכוונה, כמובן, בקשר ליד-חנה.
יפים ויינטראוב: אנחנו עדיין לא יודעים מה קבע המפרק לגבי הרכוש ביישובים שיצאנו מהם.
יפים ויינטראוב: יש תביעות משפטיות שהמפרק לא מטפל בהן.
יפים ויינטראוב: למשל, יש תביעה שלי שמשכו אותה מבית המשפט כשנכנס מפרק האגודות לתמונה, כי הוא אמר שהוא שופט.
יפים ויינטראוב: לקחו את התמונה הזאת מבית המשפט, ואין קשר עם המפרק, הוא לא עונה – לא לי, לא לעורך דין, לא לאף אחד.
יפים ויינטראוב: אז מה נעשה בזמן שמנהלת סל"ע לא תכיר בנו?
יפים ויינטראוב: אם יהיו תביעות או חובות – אני לא יודע.